Справа 22ц -490/
2007 р.                        Головуючий в
1-ій інстанції Сова Т.Г.
цивільна.                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

6 березня 2007
року.                        Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі :
головуючого - судді Хромець Н.С.,

суддів Смаглюк
Р.І., Острянського В.І., при секретарі Мехед Т.О.,

з участю
представника позивача,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м. Чернігові апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення
Менського районного суду від 26 грудня 2006 року по справі за позовом ЗАТ
„Менський комунальник" до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за
водопостачання та водовідведення в сумі 1189 грн.96 коп.,-

встановив:

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення і справу направити на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи неправильним застосуванням судом норм матеріального
і процесуального права та невиконанням ухвали апеляційного суду Чернігівської
області від 31 жовтня 2006 року.

В липні 2006 року ЗАТ „Менський
комунальник"звернулося до суду з позовом до відповідаки ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за надані послуги по водопостачанню та водовідвденню в
сумі 892 грн. 90 коп. станом на 1 липня 2006 року за період з жовтня 2003 року,
мотивуючи тим, що 9 грудня 2004 року було встановлено, що за адресою:
АДРЕСА_1фактично мешкає відповідачка з сином і чоловіком, а надані послуги
оплачує на 1 людину. Відповідачка зобов'язалася оплатити суму заборгованості на
час складення акту 510 грн. 23 коп., але не сплатила і станом на 1 липня 2006
року заборгованість склала 892 грн.90 коп. Після попереднього судового
засідання позивач змінив позовні вимоги і просив стягнути з відповідачки суму
3127 грн. 54 коп. за самовільне безабонентне користування послугами
водопостачання та водовідведення на підставі п.9.6 Правил користування
системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах
України.

В грудні 2006 року позивач збільшив позовні вимоги на 297 грн. 06 коп.
станом на 1 грудня 2006 року.

В судовому
засіданні 26 грудня 2006 року представник позивача просив позов
задовольнити на суму 1189 грн. 96 коп.

Рішенням Менського районного суду від 26 грудня 2006 року позов задоволено.
На користь позивача з відповідачки стягнуто 1189 грн. 96 коп. заборгованості за
надані послуги, в повернення мита 51 грн., витрат за інформаційно-технічне
забезпечення 30 грн. Суд прийшов до висновку, що розрахунок
заборгованості відповідає п.п.9.8 та 9.6 Правил користування системами
комунального водопостачання та водовідведення в містах і селах України. Крім
того, вона уклала угоду з позивачем про сплату боргу в сумі 580 грн. 97 коп.
станом на 21 лютого 2005 року. Тому на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення і справу направити на новий судовий розгляд з таких
підстав. Судом не виконані вказівки апеляційного суду від 31 жовтня 2006 року,
неправильно застосовано п. 9.6 Правил користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в містах і селах України, неправильно послався
на угоду про сплату боргу в сумі 580 грн. 97 коп. Такої угоди нема, є договір
між нею та позивачем про надання послуг, в п. 6.2.1."а" якого вона
зобов'язалася сплатити цю заборгованість до 21 травня 2005 року. За її
розрахунками борг на час розгляду справи становить 558 грн. 31 коп., який вона
не заперечує сплатити протягом 3-6 місяців. З мотивувальної частини рішення
неможливо встановити, яким розрахунком суд встановив заборгованість 1189 грн.96
коп., чому не врахував оплати нею послуг в сумі 1030 грн.06 коп. за період з 1
лютого 2005 року по 1 січня 2007 року. Суд посилається на взаємно виключні
обставини, які регулюються ст.ст. 526, 530 ЦК України та п. 9.8 названих вище Правил.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК
України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду
з одних лише формальних міркувань. Стягнувши з відповідачки заборгованість за
надані послуги з водопостачання та водовідведення, суд відшкодував позивачу
фактичний розмір вартості наданих послуг за період з жовтня 2003 року по
грудень 2006 року в сумі 1189 грн. 96 коп. Однак в порушення вимог ст.215 ЦПК
України в мотивувальній частині рішення не наведено встановлених судом обставин
справи, обгрунтування підстав для задоволення вимог, розрахунок задоволення
позовних вимог, посилання на норми закону, на підставі яких вирішено позов.
Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності належного обгрунтування
постановленого рішення та незрозумілості мотивувальної частини рішення
заслуговують на увагу. В зв"язку з цим суд

апеляційної
інстанції вважає за можливе з посиланням на встановлені судом першої інстанції
обставини обгрунтувати вказане рішення. Станом на 1 липня 2006 року
заборгованість ОСОБА_1 склала 892 грн. 90 коп. з врахуванням часткової оплати
за період з жовтня 2003 року по 1 липня 2006 року / л.с. 12/. Вказана
заборгованість станом на 1 грудня 2006 року збільшилась на 297 грн. 06 коп. з
врахуванням оплати в серпні, жовтні, листопаді послуг на суму 217 грн. 98 коп.
Таким чином, сума заборгованості на день розгляду справи судом становить 1189
грн. 96 коп. після часткової оплати отриманих послуг від позивача в сумі, на
яку посилається відповідачка. Доводи відповідачки щодо оплати нею боргу в сумі
1030 грн. 06 коп., як підстави для зменшення стягнення, не можуть бути
задоволені, оскільки сума заборгованості визначена після зарахування внесених
відповідачкою платежів.

Оскільки в судовому засіданні представник позивача фактично підтримав позов
про стягнення основної суми боргу 1189 грн. 96 коп., посилання суду на п.п.
9.8, 9.6 Правил користування системами комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селах України є безпідставним, тому що борг
нарахований без передбачених ними санкцій за порушення цих Правил. Таким чином,
стягнута сума заборгованості відповідає дійсному розміру боргу на суму 1189
грн. 96 коп.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідачки
ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду першої інстанції -залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1відхилити.

Рішення Менського районного суду від 26 грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.