Справа №
22ц-576/07                                          Головуюча
суду  1 інстанції Кушнірова Т.Б.
Категорія 5                                                             Суддя
- доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
УХВАЛА

Іменем України

13  квітня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого -
Паліюка В.П.,

суддів: Шолох
З.Л., Лівійського І.В.,

при секретарі
судового засідання - Негрун І.О., за участю:

·
позивачки ОСОБА_1,

·
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2,

розглянувши    у відкритому судовому  засіданні
в м.  Миколаєві     цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на
рішення Новобузького районного  суду
Миколаївської області     від 19 січня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_1
до   ОСОБА_2,   ОСОБА_3
про визнання договору купівлі - продажу квартири дійсним,

Встановила:

У жовтні 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі - продажу квартири дійсним.

Позивачка
зазначала, що в кінці 1998 року домовилася з відповідачкою ОСОБА_3 про придбання
у неї двокімнатної квартири АДРЕСА_1. На виконання їх домовленостей, 23 грудня
1998 року передала останній 200 доларів США,
оформивши це письмовою розпискою, як задаток. Зразу ж після цього вона
вселилася у спірну квартиру, зробила там ремонт та проживає до теперішнього
часу. Відповідачка зобов'язалась приватизувати цю квартиру та оформити договір
купівлі - продажу між ними нотаріально.

В подальшому,
зазначала позивачка, вона повністю сплатила обумовлену ними вартість квартири,
але ОСОБА_3 відмовилися укладати договір нотаріально. Хоча, 23 лютого 1999 року
отримала свідоцтво на право власності, яким за нею та її донькою ОСОБА_2
визнано право власності на це жило по 1/2 частині за кожною.

Посилаючись на
викладене та вимоги ч.2 ст. 47 ЦК
України 1963 року, позивачка просила задовольнити її вимоги.

Рішенням
Новобузького районного суду Миколаївської області від 19 січня 2007 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду
просила його скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю
- доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає,  виходячи з наступного.

2

Вимогами ст. 227
ЦК України 1963 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин)
передбачалося, що договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири)
повинен укладатися в письмовій формі, підлягав нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, якщо однією із сторін є громадянин.

Такий договір,
як випливає із судової практики по застосуванню цієї норми, вважається
укладеним, якщо відчужувач був власником цього майна, а сторони досягли згоди
відносно усіх суттєвих умов договору купівлі - продажу   (щодо його предмету, ціни відчужуваного
майна, тощо).

На підставі ч.2
ст. 47 ЦК України 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує
нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними
умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється
від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених
законодавством перешкод для цього.

Як вбачається із
матеріалів справи та пояснень сторін, на момент укладення сторонами угоди
(а.с.46) існували перешкоди, передбачені законодавством, для її укладення та
нотаріального оформлення.   А саме:

·
ОСОБА_3 на момент укладення цієї угоди не була власницею
спірної квартири, оскільки вона відносилася до державного житлового фонду. Тому
відповідачка не мала права її продавати;

·
не враховані інтереси ОСОБА_2, яка була неповнолітньою на
момент укладення угоди та значилася прописаною в спірній квартирі. В зв'язку з
чим, при приватизації цієї квартири 23 лютого 1999 року, її власницею стала не
лише ОСОБА_3, а й ОСОБА_2;

·
сторони не досягли остаточної згоди відносно ціни спірної
квартири. Зазначене відноситься до суттєвих умов такого договору.

Виходячи з
викладеного, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 та
не визнав дійсною угода, яка не відповідала вимогам закону та порушувала права
та інтереси неповнолітньої дитини.

З цих же підстав
не підлягають задоволенню і доводи апелянта.

Викладене
свідчіть, що рішення районного суду постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, а тому не вбачається   підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.
ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської
області від 19 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення.