УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

21 березня 2007 року                                                                                      м. Ужгород

Судова колегія
палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого -
Собослой Г.Г.,

суддів -
Боднар О.В.,Ігнатюк Б.Ю.,

при секретарі -
Байзат С.Ю.

з участю ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та  його представника

ОСОБА_3, прокурора Поличко О.

розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_6,ОСОБА_2на рішення Ужгородського міськрайонного суду 21 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_4
доОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_6,ОСОБА_7, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Управління
майнової політики м. Ужгород про усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням та надання дозволу для влаштування об'єкту для здійснення
підприємницької діяльності у житлових будинках, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2006 року ОСОБА_4 звернулася в суд
із вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що на підставі договорів
купівлі-продажу від 9 та 11 листопада 2004 року вона стала
власником квартир АДРЕСА_1 і в
приміщенні цих квартир має намір відкрити косметичний та масажний салон.
Власники квартир, які безпосередньо межують з її квартирами не дають їй згоди
щодо переведення належних їй квартир з житлових приміщень у нежитлові.

Оскільки вона як
власник , має
право використовувати належне їй майно для підприємницької діяльності, а саме
має намір відкрити косметичний і масажний салон, які знаходяться на перщому
поверсі будинку, а відповідачі по справі проживають на другому поверсі цього
будинку і їх інтереси не порушуються.

Посилаючись на
вказані обставини, просила суд постановити рішення, яким зобов"язати
управління майнової політики Ужгородської міської ради надати їй дозвіл для
влаштування обєкту для здійснення підприємницької діяльності у житловому
будинкуАДРЕСА_1 і зобов"язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні,
володінні та розпорядженні належним їй майном.

В судовому
засіданні представник позивачки уточнила позовні вимоги і просила зобов"язати
виконавчий комітет розглянути питання  стосовно переведення належних позивачці на праві приватної власності квартир НОМЕР_1 з житлових
приміщень у нежитлові та дати дозвіл на таке переведення житлових приміщень , а вимогу щодо
зобов'язання відповідачів не чинити перешкод залишити без змін.

Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 21
грудня 2006 року
уточнений позов задоволено частково.

Справа № 22ц-343/2007р.

Головуючий у 1 інстанції: Бедьо
В.І.

Доповідач:
Собослой Г.Г.                                                                                                                  ряд с/зв. 23

Зобов"язано виконавчий комітет Ужгородської
міської ради розглянути питання та дати дозвіл на переведення житлових приміщень,
а саме квартир НОМЕР_1, що
розташовані вАДРЕСА_1 у нежитлове.

В апеляційній
скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, як таке,
що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права з
закриттям провадження у справі в частині покладення на виконавчий комітет
обов'язку надати ОСОБА_4
дозвіл на переведення належних їй квартирНОМЕР_1 в будинку по АДРЕСА_1 в нежитлові приміщення. Так,
позивачкою оскаржено бездіяльність виконкому у сфері виконання останнім
управлінських функцій у питанні містобудування і ці вимоги відповідно до ст. 17 КАС України
підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
Крім того, ст.ст. 7,8,
152 ЖК України, ст.ст. 1,3,10,22
Закону України "Про планування і забудову території" ст.ст. 369, 382 ЦК України.

Заслухавши
пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2та
його представника ОСОБА_3,
виступ прокурора, які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню із скасуванням рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення, яким в позові слід відмовити
із наступних підстав.

При
постановленні рішення, суд першої інстанції констатував, що переведення
приміщення, а саме спірних житлових квартир з житлового фонду в нежитловий для
здійснення підприємницької діяльності не презведе до обмежень інтересів
власників ( квартиронаймачів)
квартир, які безпосередньо межують з даними приміщеннями, а не згода відповідачів
на таке переведення приміщень створює перешкоди і позбавляє права ОСОБА_4 вільно
користуватися та розпоряджатися своїм майном і суд послався на Правила
користування приміщеннями житлових будинків та вимоги ст. 152 ЖК України, ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про власність".

Даний висновок
суду не грунтується на фактичних обставинах справи і рішення суду постановлене
всупереч вимогам ст.ст. 7,8,
152 ЖК Українби ст.ст. 1,3,10,22
Закону України "Про планування і забудову території ", ст.ст. 369,382 ЦК України.

Встановлено , що на підставі
договорів купівлі-продажу від 9
та 11 листопада
2004 року ОСОБА_4 стала власником
квартир АДРЕСА_1 і право
власності на нерухоме майно зареєстровано в бюро технічної інвентаризації.

В приміщенні цих
квартир позивачка має намір відкрити косметичний та масажний салон.

У відповідності
до ст.ст. 7,8 ЖК
України за рішенням виконавчих комітетів жилі приміщення можуть бути
переобладнанні для використання в інших цілях лише в тих випадках , якщо ці
приміщення не придатні для проживання або в інших виняткових випадках.

Без
відповідного  дозволу     виконкому,
затвердженого  проекту  та дозволу
на виконання будівельних робіт позивачка почала проводити реконструкцію
цих приміщень ( демонтовано
існуючі перегородки) , що
стверджується актом від 7.12.2006
року і ці дії згідно Закону України "
Про планування і забудову територій" вважається самовільним
будівництвом.

Рішенням сесії
Ужгородської міської ради №
599 від 27.05.2005 року затверджено порядок та умови влаштування об'єктів
для здійснення підприємницької діяльності у житлових будинках і
обов"язковою умовою для отримання дозволу - виконавчого комітету міської ради на переведення
приміщення з житлового фонду в нежитловий для здійснення підприємницької
діяльності є наявність письмової згоди власників квартир, які безпосередньо
межують з даним приміщенням.

Технічне влаштування евакуаційного виходу є можливим лише
шляхом переобладнання в квартирах позивачки віконних пройомів з фасадної
частини будинку у вхідні з добудовою відповідного тамбуру і опорна стіна
будинку відповідно до вимог ст. 382
ЦК України є спільною сумісною власністю всіх власників квартир в даному
будинку

та будівництво тамбуру з входом у належній
позивачці приміщення передбачається

здійснити на
земельній ділянці, яка є прибудинковою територією, яка у користування або

у власність їй
не передавалась.

Таким чином , для переведення
приміщень позивачки з житлових в нежитлове для здійснення підприємницької
діяльності і для їх переобладнання необхідна згода всіх співвласників будинку
та дозволи виконкому по цьому питанню.

Висновок суду,
що переведення приміщення, а саме спірних житлових квартир з житлового фонду в
нежитловий для здійснення підприємницької діяльності не приведе до обмежень
інтересів власників ( квартиронаймачів)
квартир, які безпосередньо межують з даними приміщеннями, а незгода
відповідачів на таке переведення приміщень створює перешкоди і позбавляє ОСОБА_4 вільно
користуватися та розпоряджатися своїм майном не грунтується на фактичних
обставинах справи та вимогах закону.

Посилання суду
на ст. 152 ЖК
України та Правил користування приміщеннями житлових будинків, які визначають
порядок переобладнання та реконструкції житлового приміщення без зміни
цільового призначення не регулюють спірних правовідносин і тому є помилковий
висновок суду про обгрунтованість заявлених позивачкою вимог до виконкому
міської ради.

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню в частині покладення на виконавчий комітет обов'язку надати
ОСОБА_4 дозвіл
на переведення належних їй квартир НОМЕР_1
в будинку по АДРЕСА_1 в нежитлові приміщення, з ухваленням нового рішення
відповідно до ч.1 п.4 ст. 309 України, яким в
позові в цій частині слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.
60,309,316 ЦПК
України, ст.ст. 369,382 ЦК
України, ст.ст. 7,8,152 ЖК
України, ст.ст. 1,3,10,22
Закону України "Про планування і забудову території", судова
колегія, -

РІШИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1,ОСОБА_6, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 21
грудня 2006 року в
частині зобов»язання виконавчий комітет Ужгородської міської ради розглянути
питання та дати дозвіл на переведення житлових приміщень, а саме
квартирАДРЕСА_1 у нежитлове скасувати і в цій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення.

Рішення може бути оскаржена до Верховного Суду України на
протязі двох місяців з дня набрання ним законної сили, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.