У Х В А Л А

Іменем України

4 квітня 2007 року                                                          м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Лященко Н.П.,

Пшонки М.П., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства (далі - ВАТ) “Ковельсільмаш”, 3-особа - ОСОБА_2, про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2003 року ОСОБА_1 пред'явив у
суді позов до ВАТ “Ковельсільмаш” про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що працював у відповідача з 14 січня 1985 року. Наказом   НОМЕР_1 був звільнений з посади провідного
інженера-технолога технічного управління за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за
прогули без поважних причин.

Посилаючись на те, що його звільнено з роботи з порушенням вимог чинного
законодавства, просив задовольнити його вимоги.

30 грудня 2003 року позивач доповнив свої вимоги, посилаючись на те, що
незаконним звільненням з роботи йому заподіяно моральну шкоду, на її
відшкодування просив стягнути з відповідача 18 000 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від   16 квітня 2004 року позов задоволено
частково: ОСОБА_1 поновлено на роботі, стягнуто на його користь 4 450 грн.
заробітку за час вимушеного прогулу та 1 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 13 липня 2004 року
зазначене рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди
скасовано і в цій частині постановлено нове, яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. У решті - рішення суду
залишено без зміни.

У касаційній скарзі відповідач просив зазначені судові
рішення  скасувати у зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального закону, а справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі просив скасувати рішення суду
апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні його вимог про
відшкодування шкоди та залишити в цій частині без зміни рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга ВАТ “Ковельсільмаш” підлягає
задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 - частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України може бути
проведено лише за попередньою згодою виборного органу профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Згідно з ч. 7 зазначеної статті рішення виборного органу
первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути обґрунтованим.

У разі, якщо у рішенні немає обґрунтування відмови в
наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним
орган має право звільнити працівника без згоди виборчого органу первинної
профспілкової організації.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення його
на роботі, суд виходив із того, що звільнено його з порушенням вимог діючого
законодавства, зокрема виконавче бюро Вільної профспілки, членом якої він є, не
дало згоди на його звільнення.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна,
оскільки суд дійшов його з формальних міркувань без урахування змін до Закону
України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV “Про професійні спілки, їх права
та гарантії діяльності” (далі - Закон) та ст. 43 КЗпП України щодо
обґрунтування відмови профспілкового органу в наданні згоди на звільнення
працівника.

Стаття 39 вищезазначеного Закону зобов'язує профспілковий
орган мотивувати відмову в наданні дозволу на звільнення працівника.

Під мотивованою відмовою профспілкового органу слід
розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового
законодавства та ділових (професійних) якостях працівника.

Як убачається з рішення виконавчого бюро Вільної
профспілки ВАТ “Ковельсільмаш”, свою відмову в наданні згоди на звільнення
ОСОБА_1 за прогули воно мотивувало тим, що адміністрація ВАТ не надала йому
невикористані ним відпустки повної тривалості та не оплатила їх (а.с. 36).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не дав будь-якої
правової оцінки такому рішенню й мотивам профспілкового органу, якими він керувався.

Конституційні гарантії трудових прав, а також захист прав
і свобод одних не повинні ущемлювати та зменшувати права і свободи інших.

Крім того, на порушення вимог ст. 40 ЦПК України (1963
року) суд не перевірив належним чином доводів відповідача про те, що у ВАТ
“Ковельсільмаш” Вільна профспілка не діє.

Стаття 16 Закону, у редакції, що діяла на час звільнення
позивача, не встановлювала можливості для діяльності на підприємствах, в
установах, організаціях професійних спілок без відповідної легалізації
(повідомлення) у територіальних органах Міністерства юстиції України.

Суд зазначених вимог закону не врахував і не перевірив,
чи було зроблено повідомлення Вільною профспілкою в Ковельське міське
управління юстиції про свою діяльність на підприємстві ВАТ “Ковельсільмаш” та
чи включена Вільна профспілка до реєстру в податковій інспекції як неприбуткова
організація.

На зазначені порушення закону не звернув уваги й
апеляційний суд.

З огляду на викладене судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими і вони підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Ковельсільмаш” задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2004 року
та рішення апеляційного суду Волинської області від 13 липня 2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

А.В.Костенко

Н.П.Лященко

Ю.В.Прокопчук

М.П.Пшонка