Справа №2-2521/07
РІШЕННЯ

Іменем України

"29"
березня 2007 року

Малиновський
районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого
- судді Погрібного С.О.

за
секретаря                 - Абергард І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання за ним
права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування та у
порядку визначення розміру часток у спільній власності, посилаючись на такі
обставини. Позивач є спадкоємцем після смерті його дружини ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Зазначена квартира належала померлій, позивачу та
відповідачам на праві спільної власності за свідоцтвом про право власності на
житло. Оскільки позивач проживав разом із спадкодавцем та після цього в спірній
квартирі, він вважає себе таким, що прийняв спадщину. На іншу частку позивач
просить визнати за собою право власності у зв'язку з наявною невідповідністю
між прізвищем у правовстановлюючому документі та його паспорті.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання з'явилися, позов визнали у
повному обсязі, не заперечували проти визнання права на спадщину після смерті
ОСОБА_4 за позивачем, який є її чоловіком та їх батьком.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову при проведенні
попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Судом установлені наступні фактичні обставини на підставі
пояснень сторін, представлених сторонами письмових доказів.

За свідоцтвом про право власності на житло від 9 квітня 1998 року ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належала
квартира під АДРЕСА_1, загальною площею 66,0 кв.м. Відповідно до ст. ст. 1,3
Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" ці особи з
моменту видачі відповідного свідоцтва є власниками цієї квартири.

За відомостями паспорта громадянина України позивач з 23.03.1979 року
перебував у шлюбі з ОСОБА_5

Згідно із свідоцтвом про народження від 3 жовтня 1979 року відповідач є
сином ОСОБА_1 та ОСОБА_4. За свідоцтвом про народження ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1
та ОСОБА_4, таким чином ці особи є спадкоємцями першої черги після смерті
матері, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідно свідоцтва від ІНФОРМАЦІЯ_1
року, актовий запис № 1983.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до
складу якої входить '/і частка у праві спільної власності на зазначену
квартиру. Згідно із відповіддю П'ятої Одеської державної нотаріальної контори
до майна померлої ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на
спадщину не видавалось. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї
колишньої дружини, тому вправі звернутися до суду як особа, яка вимагає захисту
свого законного інтересу.

Позивач проживає у спірній квартирі з 18.02.1994 року
безперервно, в тому числі продовжував проживати в цій квартирі й після смерті
ОСОБА_4 Таким чином у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 для позивача відкрилась
спадщина на зазначену квартиру, враховуючи, що він проживав разом з

2

померлою та звернувся до суду про
визнання права на спадщину, суд вважає за необхідне визнати право сторони
таким, що підлягає захисту, визнавши за ним право на спадщину та право
власності на успадковувану частину вказаної житлової квартири після її смерті.
Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець
її прийняв; відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини або фактично вступив в
управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що відповідно до п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої Цивільного
кодексу України 2003 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але
не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, до
спірних правовідносин щодо спадщини після смерті ОСОБА_4 судом застосовуються
правила ЦК УРСР 1963 року. Інші спадкоємці за спадщиною не звернулись, у
судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнали, що оцінюється судом як відмова від
належної їм частини спадщини на його користь, інші спадкоємці судом не
встановлені.

З огляду на
виявлену судом невідповідність між прізвищами позивача у названому
правовстановлюючому документі (де його прізвище визначено як ОСОБА_1) та його
паспорті громадянина (де його прізвище визначене як ОСОБА_6), беручи до уваги,
що до повноважень суду відноситься встановлення факту належності особі
правовстановлюючого документа в разі наявності такої невідповідності, суд має
задовольнити вимогу позивача також в частині визнання за ним права власності на
іншу частку у праві власності на спірну квартиру. При цьому суд виходить з
встановленого факту проживання позивача у спірній квартирі під час отримання її
у власність у порядку приватизації, отримання позивачем чинного паспорта
громадянина після здійснення такої приватизації, а також те, що за написанням
прізвища позивача у паспорті громадянина російською мовою він є ОСОБА_1.

На сьогоднішній
момент позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі
через незвернення до нотаріальної контори та наявну невідповідність написання
прізвища у правовстановлюючому документі та паспорті позивача.

Оскільки сторони
являються єдиними встановленими судом спадкоємцями після смерті ОСОБА_7,
позивач за п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК
УРСР 1963 року прийняв спадщину після смерті своєї дружини, до нього у порядку
спадкування перейшло право на спадщину. Інші спадкоємці, зокрема, відповідачі,
які є дітьми позивача та спадкодавця, від належних їм часток спадщини відмовилися,
не заявивши про прийняття спадщини та визнавши цей позов. Таким чином суд має
вимоги позивача задовольнити, визнавши за ним право власності на Ул частку
спірної квартири у порядку спадкування за законом та на іншу V* частину - у
порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документа на спірне
майно.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України 2003 року, ст. ст. 4,
548, 549 ЦК УРСР
1963 року, ч. 2 ст. 17 Закону України „Про власність", ст. ст. 10, 11, 61,
130, 174, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, п. 2 постанови
пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.83 року „Про практику розгляду
судами України справ про спадкування", СУД -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом
- задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_6 право власності на 1А частину квартири під АДРЕСА_1, яка складається з
трьох кімнат, загальною площею квартири 66,0 кв.м., у порядку спадкування за
законом після ОСОБА_4, а також - у порядку встановлення факту належності
правовстановлюючого документа на цю квартиру.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному
суду через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення у порядку ч.
4 ст. 295 ЦПК України.