У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 травня 2007 року                                                                                                  м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Патрюка М.В.,

суддів:
Лященко Н.П., Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П., Тітова Ю.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Приморському районі м. Одеси (далі - ВВД ФСС НВВПЗ України в Приморському
районі м. Одеси), треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3про відшкодування моральної
шкоди та витрат на придбання ліків,

в с т а
н о в и л а:

У грудні 2002 року ОСОБА_1 звернулась з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 31 березня 2001 року, під час роботи на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1
з нею стався нещасний випадок, в результаті якого вона втратила працездатність.
Висновком МСЕК від          8 вересня
2001 року їй встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 45
% та визнано інвалідом 3-ої групи. ВВД ФСС НВВПЗ України в Приморському районі
м. Одеси  виплатило їй одноразову
допомогу та призначило щомісячні страхові виплати в сумі 191 грн. 20 коп. Проте
у відшкодуванні спричиненої їй моральної шкоди та витрат на придбання ліків на
суму 1 363 грн. 49 коп. їй було відмовлено. Посилаючись на зазначені обставини,
позивачка просила про задоволення позовних вимог.

Рішенням
Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від                         3 листопада 2003 року
позов задоволено частково: стягнуто з ВВД ФСС НВВПЗ України в Приморському
районі м. Одеси на користь ОСОБА_1 1 363 грн. 49 коп. витрат на придбання ліків
та 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 27 лютого 2004 року рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від 3 листопада 2003 року скасовано та
ухвалено нове рішення. Стягнуто з ВВД ФСС НВВПЗ України в Приморському районі
м. Одеси на користь ОСОБА_1 1 363 грн. 49 коп. витрат на придбання ліків. В
задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У поданій до Верховного Суду
України скарзі, ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду Черкаської області
від 27 лютого 2004 року скасувати, а рішення Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 3 листопада 2003 року залишити в силі, посилаючись
на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в
скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної
шкоди, апеляційній суд виходив з того, що позивачкою пропущено встановлений ст.
233 Кодексу законів про працю України строк звернення до суду, оскільки спори
про відшкодування шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
підлягають судовому розгляду в порядку, передбаченому главою ХV КЗпП України.

Однак, з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

1 квітня 2001 року вступив в дію
Закон України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV, відповідно до положень якого відповідачем у спорах про право на страхові
виплати у разі нещасного випадку на виробництві є саме Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України, а не роботодавець. При цьому, порядок розгляду таких спорів у судовому
порядку встановлено ст. 55 вказаного Закону, яка не передбачає тримісячний
строк звернення до суду за захистом порушеного права і не містить вказівки на
те, що ці спори підлягають розгляду у судовому порядку, встановленому главою ХV КЗпП України.

Відповідно до п. 2 розділу ХІ
“Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” до приведення законодавства
України у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, з моменту вступу в дію
зазначеного Закону до правовідносин, що регулюються цим Законом необхідно
застосовувати загальний трирічний строк позовної давності, а не передбачений
ст. 233 КЗпП України тримісячний термін звернення до суду.

Судом першої інстанції встановлено,
що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався
31 березня 2001 року, а стійка втрата працездатності їй встановлена
висновком МСЕК від             8 вересня
2001 року. Оскільки стійка втрата професійної працездатності сталася під час
дії зазначеного Закону, який є спеціальним для даних правовідносин,
застосування ст. 233 КЗпП України судом апеляційної інстанції є помилковим.

За таких обставин, коли рішення
суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, воно
не може вважатись законним і обґрунтованим.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне постановлене у справі рішення апеляційного суду скасувати,
а рішення суду першої інстанції - залишити в силі, як помилково скасоване.

Керуючись
ст. 335, п. 3 ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Черкаської області від 27 лютого 2004 року скасувати, а рішення
Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 3 листопада 2003
року - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  М.В. Патрюк

Судді:                                                                                               Н.П.
Лященко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка

Ю.Г. Тітов