Справа № 22-ц-130/07                                  Головуюча
суду   1
інстанції ЄнтінаА.П.
Категорія 40                                     Суддя -
доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

26 січня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого -
ПаліюкаВ.П.,

суддів: Шолох З.Л., Мурлигіної
О.Я.,

при
секретарі судового засідання - Негрун 1.О.,
за участю:

-позивачки
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2.,

-
представників   відповідача - Плюхіної В.В. та   Бочарова В.П., розглянувши
у  відкритому  судовому
засіданні  в  м.
Миколаєві     цивільну справу за
апеляційною скаргою

Очаківської
загальноосвітньої школи - інтернату І- III
ступенів на рішення   Очаківського
міськрайонного суду   Миколаївської   області
від 27 листопада 2006 року у справі за

позоволі
ОСОБА_1 до Очаківської
загальноосвітньої   школи -
інтернату І-Ш ступенів про поновлення на роботі та  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

встановила:

28 вересня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Очаківської
загальноосвітньої школи - інтернату І- III ступенів
(далі -школа) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Позивачка зазначала, що працювала у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2
по ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Звільнена з посади з ІНФОРМАЦІЯ_3 року на підставі п. 2
ст. 41 КЗпП України (наказ НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року) у зв'язку з втратою
довір'я,   за згодою профспілкового
комітету.

ОСОБА_1 вважала, що її звільнення проведено незаконно, оскільки вона не
вчиняла винних дій щодо обслуговування матеріальних цінностей, які
безпосередньо були у неї на обліку.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської
області від 27 листопада 2006 року позов задоволено. ОСОБА_1 поновлено на
роботі та стягнуто з відповідача на її користь 1641 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу. У частині поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку допущено негайне виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та постановити нове,
яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд виходив з того, що
вчинення нею незаконних   дії, які  безпосередньо не пов'язані  з обслуговуванням  ввірених

їй
товарних та грошових цінностей, не давало підстав адміністрації для її
звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Між тим, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд
помилково   застосував норму
матеріального права.

Так, місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1,
перебуваючи на посаді заступника директора школи - інтернату з
адміністративно-господарчої діяльності відносилася до категорії працівників, що
обслуговують товарні та грошові цінності, та з нею 2 вересня 2004 року укладено
договір про повну матеріальну відповідальність.

Позивачка, як посадова особа, вела облік робочого часу підпорядкованого їй
технічного персоналу.

В порушення п.2.8 посадової інструкції (ас.43-45), ОСОБА_1 в табелі обліку
робочого часу в період з 26 липня по 31 серпня 2006 року відмічала наявність на
робочому місці працівника. Тоді як цей працівник у вказаний період був
відсутній на робочому місці, про що їй було відомо.

До того ж, на підставі невірної інформації, зазначеної позивачкою в табелі
обліку робочого часу, працівник отримав заробітну плату (за час відсутності на
роботі), яку   повернув   на вимогу адміністрації школи.

Таким чином, встановлений судом конкретний факт давав підстави
адміністрації для втрати довір'я до позивачки, а тому суд помилково поновив її
на роботі.

Згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано тільки
з працівниками, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності,
тобто з такими, з якими може бути укладено договір про матеріальну відповідальність
або які зайняті прийманням, зберіганням, транспортуванням, відпуском або
розподілом матеріальних цінностей.

Твердження позивачки про незаконність її звільнення безпідставні, оскільки
приводом для звільнення працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності, може бути вчинення ним умисних або необережних дій, що дають
роботодавцю підстави для втрати довір'я до нього.

Зокрема, це може бути порушення порядку проведення операцій із
матеріальними цінностями або складання документів для подальшого
необгрунтованого   отримання матеріальних
цінностей.

Крім того, для втрати довір'я не обов'язково, щоб шкода була наявною.
Достатньо, щоб працівник своїми діями створив можливість для заподіяння шкоди.

В зв'язку з викладеним, рішення місцевого суду підлягає
скасуванню на підставі ч. 4 ст.309 ЦПК України з постановлениям нового судового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.
ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Очаківської загальноосвітньої школи - інтернату І- III
ступенів задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27
листопада   2006 року скасувати та
постановити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Очаківської
загальноосвітньої школи - інтернату 1-Ш ступенів про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.