26 вересня 2007  року
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
Головуючого - Яреми А.Г.,
Суддів:              Левченка
Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Акціонерного поштово-пенсійного банку (далі - АППБ) “Аваль”
до фермерського господарства (далі -
ФГ) “Ксенія”, ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту
та виключення його з акту опису,
в с т а н о в и л а :
“Аваль” звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що               12 січня 2006 року ФГ “Ксенія” у
забезпечення виконання обов'язків по договору про відкриття кредитної лінії
передало у заставу банку чотири трактори та бурякозбиральний комбайн, банком
було зареєстроване обтяження на вказане майно, однак 8 вересня 2006 року
державним виконавцем це ж майно було описане, на нього накладено арешт у
зв'язку з виконанням рішення суду про стягнення з ФГ “Ксенія” на користь
ОСОБА_1 коштів; оскільки арешт заставленого майна порушує пріоритетне право
банку, як заставодержателя, позивач просив виключити таке майно із акту опису
та звільнити його з-під арешту.
Рішенням
Смілянського міськрайонного суду від 12 жовтня 2006 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2006 року рішення суду
першої інстанції скасоване та постановлене нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно положень, викладених у абзаці 1 ч. 3 ст. 52 Закону
України “Про виконавче провадження” для задоволення
вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене
майно боржника може бути звернено у разі виникнення
права застави після винесення судом
рішення про стягнення з боржника коштів.

Судом встановлено, що рішенням
Смілянського міськрайонного суду від 25 квітня 2005 року, яке вступило в
законну силу, було стягнуто з ФГ “Ксенія” на користь          ОСОБА_1 57128 грн. 90 коп. Договір застави майна було укладено між                  АППБ “Аваль” та ФГ
“Ксенія”  12 січня 2006 року.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того, що рішення
Смілянського міськрайонного суду про стягнення з ФГ “Ксенія” на користь ОСОБА_1
коштів було винесене до виникнення у позивача права застави, тому в порядку
виконання такого рішення згідно положень ст. 52 Закону України “Про
виконавче провадження” може бути звернене стягнення на заставлене майно ФГ
“Ксенія”.

При встановленні зазначених
фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону, висновки суду
відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, посилання суду на
ч. 4 ст. 52 Закону України “Про виконавче
провадження”, а не на абзац 1 частини 3 цієї статті, на правильність висновків
суду не вплинуло, оскільки було застосовано положення саме абзацу 1 ч. 3 ст. 52 Закону України “Про виконавче провадження”.

Апеляційний суд помилково
скасував зазначене рішення, не навів достатніх мотивів, за якими він вважає
невірними висновки суду першої інстанції.

Закон України “Про виконавче
провадження” є спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають примусовому
виконанню  у  разі
невиконання  їх  у
добровільному порядку.

Посилання апеляційного
суду, як на підставу задоволення позову, на те, що позивач відповідно до норм
Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” має
пріоритет - переважне право стосовно того ж майна, так як договір застави було
укладено 12 січня 2006 року, обтяження зареєстроване, а опис та арешт майна на
виконання рішення від 25 квітня 2005 року було проведено державним виконавцем
лише                 8 вересня 2006 року,
не можна визнати обґрунтованим, оскільки згідно абзацу 1 ч. 3 ст. 52 Закону
України “Про виконавче провадження” можливість звернення стягнення на
заставлене майно пов'язана з датою винесення судом рішення про стягнення з
боржника коштів, а не з датою накладення арешту на майно в порядку виконання такого
рішення.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Апеляційного суду
Черкаської області від 12 грудня 2006 року скасувати і залишити в силі рішення
Смілянського міськрайонного суду від 12 жовтня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:                                                                               Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін