У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 серпня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової
палати у цивільних справах

Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

Прокопчука Ю.В., Волкова О.Ф.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства (далі -
КП) “Тернопільелектротранс” про відшкодування моральної шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міського суду від 12 січня 2004 року
та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2004 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2003
року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з
відповідача 2000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої йому
неправомірними діями працівників відповідача під час перевірки документів на
право проїзду в міському тролейбусі.

Рішенням
Тернопільського міського суду від 12 січня 2004 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2004 року, у
задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку із недоведеністю факту
заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального права,
просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і прийняти нове
рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
вимог статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє
законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Статтею
338 ЦПК України передбачено підстави для скасування судових рішень і передачі
справи на новий розгляд, у тому числі порушення або неправильного застосування
норм процесуального права за умови, що ці порушення призвели до неправильного
вирішення справи.

Статтею 440-1 Цивільного кодексу Української
РСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що
моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину діяннями іншої особи, яка
порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо
вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування
визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи,
яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших
негативних наслідків.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року “Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, при вирішенні спору
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно з'ясовувати
характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди
при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що
визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а
також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із рішення суду першої інстанції вбачається,
що судом встановлено факт порушення 2 лютого 2003 року працівниками відповідача
вимог пункту 2.13 Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України,
затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової
політики України № 22 від 18 листопада 1997 року, що проявилося у
неправомірному вилученні у ОСОБА_1 студентського квитка і що дії вказаних осіб
визнані неправомірними рішенням Тернопільського міського суду від 1 квітня 2003
року, постановленим за скаргою ОСОБА_1 на дії працівників КП “Тернопільелектротранс”.

Проте, такий висновок суду не відповідає
обставинам справи, оскільки ухвалою апеляційного суду Тернопільської області
від 8 липня 2003 року рішення Тернопільського міського суду від 1 квітня 2003
року скасоване, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Тернопільського міського суду від 6 серпня 2003 року скаргу ОСОБА_1 на
дії працівників КП “Тернопільелектротранс” залишено без розгляду.

Суд, також, встановивши факт неправомірного
вилучення у відповідача студентського квитка, не надавши належної уваги доводам
позивача про неможливість користування в звязку із цим передбаченими для
студентів законодавством України пільгами, прийшов до помилкового висновку про
те, що з вини працівників відповідача права ОСОБА_1 порушені не були.

Залишаючи без змін вказане рішення, суд
апеляційної інстанції фактично погодився із висновками суду першої інстанції.

Враховуючи
викладене, судові рішення ухвалені в справі, підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд, оскільки законними та
обґрунтованими вказані рішення, відповідно до статті 213 ЦПК України, визнати
неможливо.

Керуючись
статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Тернопільського міського суду від 12 січня 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 30 березня 2004 року скасувати, справу передати
на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Патрюк М.В.

Судді:

Охрімчук Л.І.
Сенін Ю.Л. Прокопчук Ю.В. Волков О.Ф.