У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року                                                            м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Балюка М.І.,                      Гуменюка В.І.,
Барсукової В.М.,               Косенка
В.Й.,-

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Іршавської міської
ради про скасування рішення ради і виділення у приватну власність і оформлення видачі актів
на право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою Іршавської міської ради на
рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської області
від 3 листопада 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2003 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що
30 травня 2002 року вони подали заяви про оформлення права власності на земельні ділянки для ведення
особистого селянського
господарства в урочищі “Урстова гора” у м. Іршава, яким вони користуються з 1980 року. Заяви не
були своєчасно розглянуті і рішенням суду зобов'язано міського голову ОСОБА_5
винести на розгляд сесії такі заяви. Однак рішенням сесії
Іршавської міської ради від 14 лютого 2003 року надано земельні
ділянки під забудову, а не для ведення особистого селянського господарства.
Просили суд постановити рішення, яким скасувати рішення п'ятої сесії
четвертого скликання Іршавської міської ради від 14 лютого 2003 року та
передати у власність для ведення особистого селянського
господарства земельні ділянки ОСОБА_1 у розмірі 7 246 кв. м.,
ОСОБА_2 у
розмірі 5 646 кв. м., ОСОБА_3 у
розмірі 5 175 кв. м., ОСОБА_4 у
розмірі 4 628 кв. м. в урочищі “Урстова гора” в м. Іршава з оформлення та
видачею правоустановлюючих документів.

Рішенням Іршавського районного суду
Закарпатської області від 24 березня 2004 року позов задоволено. Передано у
приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельні
ділянки: ОСОБА_1 у
розмірі 7 246 кв. м., ОСОБА_2 у
розмірі 5 646 кв. м., ОСОБА_3 у
розмірі 5 175 кв. м., ОСОБА_4 у
розмірі 4 628 кв. м. Зобов'язано Іршавського міського голову
оформити та видати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
свідоцтва про право власності на ці ділянки.

Ухвалою
апеляційного суду Закарпатської області від 3 листопада 2004 року
рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 березня
2004 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Іршавська міська
рада просить скасувати постановлені судові рішення та закрити провадження у
справі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права
та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів в частині передачі у приватну
власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок,
суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачі з 1987 року
користуються спірними земельними ділянками і сплачують податки  за користування ними.

Проте не можна погодитись з рішенням суду в частині надання у приватну
власність цих земельних ділянок.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку,
можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування
з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір
цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача у власність земельних ділянок здійснюється на підставі технічних
документів та матеріалів, які підтверджують розмір цих земельних ділянок.

Позивачами не надано суду доказів, які б підтверджували, що позивачі 15
років користуються земельними ділянками в розмірах: ОСОБА_1 - 7 246 кв. м., ОСОБА_2 - 5 646 кв. м., ОСОБА_3 -
5 175 кв. м., ОСОБА_4 - 4
628 кв. м. в урочищі “Урстова гора” в м. Іршава.

Згідно статті 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Позивачі користуються спірними
земельними ділянками ще до введення в дію Земельного кодексу України від 25
жовтня 2001 року, який набрав чинності з 1 січня 2002 року.

Тому не можна погодитись з рішенням
суду першої інстанції з посиланням на статтю 119 ЗК України, оскільки
правовідносини виникли задовго до введення в дію Земельного кодексу України.

Крім того не можна погодитись і з
рішенням суду першої інстанції в частині зобов'язання Іршавського міського
голови оформити та видати позивачам свідоцтва про право власності на спірні
земельні ділянки.

Відповідно до пункту 34 статті 26
Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до виключної компетенції
сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Статтею 33 Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні” передбачено, що до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських  рад
належать власні та делеговані повноваження, зокрема реєстрація суб'єктів права
власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду
землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування
землею.

Статтею 42 Закону України “Про
місцеве самоврядування в Україні” визначено коло повноважень  міського голови, з якого убачається, що до
компетенції міського голови оформлення і видача свідоцтв про право власності на
земельну ділянку не входить.

Отже, суд першої інстанції безпідставно
зобов'язав міського голову вчиняти дії, які належать до компетенції міської
ради.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не з'ясував характер
правовідносин та учасників правовідносин.

Вияснення цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення спору.

Оскільки порушення норм
матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не
можуть залишатися у силі і підлягають скасуванню, а справа направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу Іршавської міської ради задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного
суду Закарпатської області від 24 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області
від 3 листопада 2004 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції
для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                              М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко