Справа
№ 2-859/2007
М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
головуючого судді:       Мороз В.П,
при секретарі:                 Губаренко О.А.,
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну
справу
за позовом  ОСОБА_1 до Виконкому
у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради про
права власності на самочинне будівництво ,-
у  в лютому 2007 року звернулися з
позовом до Виконкому Індустріальної
у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради про
права власності на самочинне будівництво.
Позивач вказує, що відповідно до
договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого Шостою
Дніпропетровської державною нотаріальною
реєстровий НОМЕР_1, укладений між
ОСОБА_2 та позивачем, останній
домоволодіння по АДРЕСА_1, розташоване на
2244 кв.м. Вказаний договір зареєстровано
Відповідно до Державного акту про право
приватної власності на землю
за позивачем зареєстровано право власності на
ділянку по АДРЕСА_1.
вказаний період часу позивач здійснив самовільну побудову та переобладнання
майна по АДРЕСА_1, на яке просив суд
за ним право власності без акту введення в експлуатацію.
його представник у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги і
суд їх задовольнити. Пояснили суду, що на даний момент  позивач має
зареєструвати право власності на майно.
співвідповідача Дніпропетровської міської ради в судове засідання з'
проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив суд постановити
рішення
у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідач Виконком Індустріальної районної
у м. Дніпропетровську ради про

час
і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду

не
повідомив, в матеріалах справи є заява від їх представника про розгляд

справи
без її участі.

Суд, вислухавши позивача, представника
позивача, представника

співвідповідача  вивчивши матеріали справи, вважає,    що позовні вимоги

позивача
не  підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Під час судового розгляду було
встановлено, що відповідно до договору

купівлі-продажу
від ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого Шостою Дніпропетровської

державною
нотаріальною конторою, реєстровий НОМЕР_1, укладений між  ОСОБА_2

та
позивачем, останній придбав домоволодіння по АДРЕСА_1, розташоване на ділянці
2244 кв.м. Вказаний договір

зареєстровано  в МБТІ за НОМЕР_2.

За змістом пункту 5 статті 376 ЦК України
на вимогу власника, а також

користувача
земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на

нерухоме
майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших

осіб.

В той самий час позивачем не надано
доказів, що самовільне будівництво

не
порушує права інших осіб (зокрема власників суміжних домоволодінь),

клопотань
з приводу виклику означених осіб в якості свідків - не надходило. На

пропозицію
суду з приводу здійснення допомоги щодо витребування будь-яких

доказів
- позивач не відреагував.

Суд критично відноситься до пояснень
позивача та його представника з

приводу
того, що самовільно збудовані споруди прав інших осіб не порушують,

оскільки
суду не надано належних  доказів, які б
підтверджували цей факт, окрім

того,
як зазначив сам позивач, при здійсненні будівництва у нього  були

відсутні
відповідні дозволи, або затверджений та погоджений проект, що в свою

чергу
суперечить положенням ч.3 ст.375 Цивільного Кодексу України, відповідно

до
якої, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання

архітектурних,
будівельних , санітарних, екологічних та інших норм і правил, а

також
за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Також
в матеріалах справи є висновок Придніпровської державної академії

будівництва
і архітектури по результатам інструментального обстеження

конструкцій
будівель розташованих за адресою АДРЕСА_1, з якого вбачається, що станом на
листопад 2006 року

забезпечується
нормальна експлуатація жилого будинку (літ.М-1), гаража (літ

Г.),
сараїв (літ.Н, П.) бані (літ.С), літньої кухні (літ.Т) і теплиці (літ.Л.),

з
приводу інших споруд - технічних висновків не надано.

Відповідно
до ст. 376 Цивільного Кодексу України, особа, яка здійснила

самочинне
будівництво, не набуває право власності на нього.  Право власності на

самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за

особою,
яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй

відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому

порядку
особі під уже збудоване майно.

Аналізуючи
матеріали справи, суд приходить до висновку, що в правовстановлюючих

документах
існують розбіжності щодо визначення розміру земельної ділянки за

адресою:
АДРЕСА_1. Так, зокрема в договорі купівлі-

продажу
від ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого Шостою Дніпропетровської

державною
нотаріальною конторою, реєстровий НОМЕР_1, укладеному між  ОСОБА_2

та
позивачем, зазначено, що площа земельної ділянки складає - 2244 кв.м., в

державному
акті про право власності на землю від ІНФОРМАЦІЯ_2 - встановлено

розмір
земельної ділянки - 0,1624 га, в технічному паспорті від ІНФОРМАЦІЯ_3

загальна
площа земельної ділянки становить - 3437 кв.м.

Таким
чином, позивачем не надано суду доказів про його право користування

(володіння)
земельною ділянкою площею 3437 кв.м. в цілому, оскільки з

матеріалів
справи вбачається, що за відповідачем закріплено право власності,

відповідно
до Державного акту про право власності на землю НОМЕР_4 від

ІНФОРМАЦІЯ_2,
на земельну ділянку площею 0,1624 га за адресою: АДРЕСА_1

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті

обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст.

58,
59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Таким чином суд приходить до висновку, що
вимоги позивача не знайшли

обґрунтування
в судовому засіданні. Суд вважає за необхідне у задоволенні

позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Керуючись
ст. 376 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 208-210, 212-215

ЦПК
України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -

денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до

апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

В.П. Мороз