overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Справа №2о-94/07
РІШЕННЯ

ІМ «ЯМ УКРАЇНИ

20
березня 2007 року                                                                    м.
Севастополь

Гагарінський райсуд м. Севастополя у
складі: Головуючого - судді Лугвіщик A.M.,
Народних засідателів - ОСОБА_7, ОСОБА_8, При секретарі - Кравчук О.Е.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі справу за заявою ОСОБА_1 про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім її
колишнього чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що вона знаходилася
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 01.10.1994 року по 18.05.2004 року, от
шлюбу має двох дітей сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Діти проживають та
зареєстровані з нею за адресою: АДРЕСА_1. Заочним рішенням Гагарінського
районного суду м. Севастополя від 17.07.2006 року ОСОБА_2 визнаний таким, що
втратив паво користування житловим приміщенням в вказаній кімнаті. ОСОБА_2 не проживає з
заявником за вказаною адресою з жовтня 2003 року. Заходи щодо його розшуку
результатів не дали. Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідно заявнику для
позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні заявник вимоги підтримала і просила
задовольнити.

Представник відділу опіки і піклування Гагарінської районної державної
адміністрації з вимогами згідний.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 є колишнім
чоловіком заявника та батьком двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням
Гагарінського районного суду м. Севастополя від 17 липня 2006 року ОСОБА_2 визнаний таким,
що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідок адресного бюро АР Крим,
Херсонської області, Миколаївської області ОСОБА_2 зареєстрованим в вказаних областях не значиться.

Встановлення даного факту необхідно заявнику для вирішення питання про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6
в судовому засіданні показали, що вони сусіди ОСОБА_1 по коммунальны квартирі, ОСОБА_2 являється її
колишнім чоловіком. Він не проживає з сім"єю понад трьох років, колишню
дружину та дітей не відвідує, місце проживання ОСОБА_2 їм не відоме.

У суда немає сумніву
щодо паказань свідкві.

На підставі наведеного, керуючись ст..
57, 60, 179, 213-218, 294-296 ЦПК України, ст.. 43 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Заяву ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Севастополя, безвісно
відсутнім.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд м. Севастополя через
Гагарінський районний суд м. Севастополя шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20-днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення складено власноручно в нарадчій кімнаті в єдиному
екземплярі.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 жовтня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в
с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що відповідач є батьком дочки ОСОБА_1, яка проживає разом з
нею, навчається в університеті, не працює та потребує матеріальної допомоги.
Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 323 грн. щомісячно.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 24 березня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду  м. Києва від 13 квітня 2007 року,
позов  задоволено частково, постановлено
стягувати з ОСОБА_2 щомісячно аліменти на дочку Олену в розмірі 1/8 частини
заробітку до закінчення нею навчання.

У касаційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалені у справі судові
рішення і справу направити на новий розгляд, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення
ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2006
року та ухвалу Апеляційного суду  м.
Києва від 13 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:
Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 жовтня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) “Будівельне
управління № 4”, Кіровоградського регіонального управління  Державної спеціалізованої установи “Державний
фонд сприяння молодіжному будівництву” про виконання умов договору та про
передачу квартири,

в с т а н о в и л а :

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня
2005 року нею було укладено із ЗАТ “Будівельне управління № 4” договір про
інвестування будівництва житла, вона виконала умови договору, проте  по закінченню будівництва відповідач
відмовляється передати їй квартиру разом з пакетом документів, необхідних для
реєстрації права власності.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 15 вересня 2006 року, частково зміненим рішенням
Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 квітня 2007  року, позов
задоволено частково.

У касаційній скарзі ЗАТ
“Будівельне управління № 4” просить скасувати рішення апеляційного суду і  ухвалити нове рішення про відмову в позові
ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави
для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також не
можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржуване судове
рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ЗАТ “Будівельне
управління № 4” відхилити, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області
від 4 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:                                   Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін
РІШЕННЯ /заочне/

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007 року Гагарінській районний суд м.
Севастополя

в
складі: головуючого судді Полівода С.В. при секретарі Глущенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі

цивільну справу

по позову Державного
Комунального Підприємства РЕП-19

до ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3

про стягнення
заборгованості за послуги

ВСТАНОВИВ:

З позовної заяви
витікає, що АДРЕСА_1 знаходиться на

балансі РЕП-19,
яке обслуговує будинок і прибудинкову територію.

Відповідач
зобов'язаний щомісячно вносити платню за обслуговування будинку і

прибудинкової
території, проте платню не вносив з 1997року.

На 01.04. 2006
року заборгованість склала 1716 гр. 19 коп. З 01.02.1997 року платня за

послуги
не вносилась яку позивач просить суд стягнути примусово. Відповідачі на виклики
суду не з'являються про причину нез'явлення суд не сповіщають,

тому суд прийняв
рішення справу розглянути заочно.

Представник
позивача у судовому засіданні позов підтримав.

Дослідивши
матеріали справи суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню по
наступних підставах: як видно з довідки РЕП-19 обслуговує АДРЕСА_1 та будинок
знаходиться на балансі РЕП-19, а відповідачі є наймачами квартири НОМЕР_1. Як
видно з рухунку нарахувань і платежів по лицьовому рахунку відповідачі платню
не вносили з 1997 року. Заборгованість з урахуванням поточних платежів склала
1716 гр. 19 коп.

Відповідно до
ст. 67,68 ЖК України ,п. 17 Правил користування житловими приміщеннями,
затверджених Ухвалою Кабінету Міністрів України №-572 від 08.10.1992 року
наймач квартири і власники квартир багатоквартирного будинку зобов'язаний
вносити власнику будинку платню за житлово-комунальні послуги і обслуговування
будинку і при будинкової території.

Ці обов'язки
відповідачі не виконують у зв'язку з чим з них заборгованість слід стягнути

примусово, та
згідно ст. 64 ЖК України солідарно.

Але стягнення
підлягає у межах трирічного строку позовної давності, що складає 629 гр.34

коп., оскільки
позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної

давності.

При подачі
позову до суду позивач був звільнений від сплати держмита у зв'язку з чим

держмито повинне
бути стягнуто з відповідачів в розмірі по 51 гр. та інформаційно-технічне
забезпечення судів 30 гр.

Керуючись ст.64, 67,68 ЖК України, ст.,257 ЦК України, ст.
212,-214,88 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:
Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3   на
користь ДКП РЕП-19
заборгованість за послуги в сумі 629 гр.19 коп. солідарно і в дохід держави
держмито по 17 гр. з кожного та на користь Центру інформаційно-технічного
забезпечення судів по 10 гр. з кожного.

Рішення
може бути оскаржено в Апеляційний суд м. Севастополя протягом 20 днів з дня
подачі заяви про оскарження, яке подається протягом 10 днів з дня оголошення
рішення через суд Гагарінського р-ну.

Відповідно до
ст.228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, який його
ухвалив за письмовою заявою відповідача
№ 2-18332007
07 березня 2007 р.                                        Гагарінського
районного суду м. Севастополя
складі: головуючою  Завгородньої Л.М.
секретарі                  Колб Т.П.
у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, , 3-а особа Кримська біржа нерухомості про визнання угоди
дійсною, суд
Позивач звернувся до суду з позовом на тих підставах, що
04.12.1998 р. по договору купівлі-продажу придбав у відповідачів квартиру
АДРЕСА_1. Вищезгаданий договір був оформлений 3-ю особою в реєстрі за НОМЕР_1
від 04.12.1998 року Дана квартира була зареєстрована на ім 'я позивача в ДКП
БТ1 та ДРОНІ м. Севастополя під реєстровим НОМЕР_2 від 21.03.2001 року.
Розрахунок з відповідачем по купівлі квартири позивачем здійснений повністю. В
даний час позивачу необхідно розпорядитися вищезгаданою квартирою, але в
нотаріальній конторі не оформляють, оскільки вищезгадана угода не була
оформлена в нотаріальній конторі . Просить визнати угоду дійсною
у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх
відсутність, з позовом повністю згодні.
3-а особа в суд
Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що позивач через Кримську біржу
нерухомості придбав у відповідачів квартиру АДРЕСА_1 і зареєстрував в реєстрі
за НОМЕР_3 від 04.12.1998 року, що підтверджується копією договору
Згідно даного договору позивач зареєстрував дану квартиру в ДКП БТЇ та
ДРОНІ в м. Севастополі, в реєстровій книзі під № 66 доп. стр. 1186 під
реєстровим НОМЕР_2 від 21.03.2001 року.
Аналізуючи всі обставини і докази по справі, суд вважає, що вимоги позивача
Керуючись Законом України «Про власність», ст.ст. 203,316,392 ЦК України, ст.ст.
10,60,179,212 ППК України, суд
задовольнити. Визнати договір купівлі - продажу нерухомості від 04.12.1998р.,
зареєстрований Кримською біржею нерухомості за НОМЕР_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 -    дійсним.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подана. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. Згідно до ст.
294 ЦПК України заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції
може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом 20 днів після заяви про апеляційне
оскарження

Рішення
складено власноручно в нарадчій кімнаті.
справа
№2-2114/2007
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

14
березня 2007 року                              Гагарінський
районний суд м. Севастополя

у складі:              головуючого - судді:                                              Євдокімової
І.А.

при
секретарі:                                                         Ларіонової
Т.І.

розглянув у
попередньому судовому засіданні в м. Севастополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
посилаючись на те, що сім'я фактично розпалася, між ними втрачені почуття
любові і поваги один до одного, подружні стосунки припинили у січні 2004 року.
На примирення не згоден. Спора про поділ сумісного майна не збуджує. Витрати,
пов'язані з розірванням шлюбу, просить покласти на себе.

У попереднє судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви,
відповідно до яких, позивач та відповідач просять розірвати шлюб і розглянути
справу в їх відсутність.

Згідно до ст.158 ч.2, 169 ч.2 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути
справу у відсутність сторін, оскільки в матеріалах справи є досить доказів про
права і взаємовідносини сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 29.08.1998 року. Сторони подружні стосунки не підтримують, сумісне
господарство не ведуть з січня 2004 року. Спора про поділ сумісного майна
сторони не збуджують.

Від сумісного життя мають неповнолітню дитину - сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за погодженням сторін який залишиться проживати з
відповідачкою.

Суд приходить до висновку
що дружньої і міцної сім'ї сторони не створили, примирення між ними неможливо,
у зв'язку з чим, збереження шлюбу при таких обставинах недоцільно і суперечить
інтересам кожної із сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 60, 179,
212, 214 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 112 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 29 серпня 1998 року відділом
РАГС Гагарінського району м. Севастополя, актовий запис НОМЕР_1 -  розірвати.

Витрати, пов'язані з оформленням свідоцтва про розірвання шлюбу в сумі 17
гривень покласти на ОСОБА_3.

ОСОБА_2 від
сплати витрат звільнити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подана.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. Згідно до ст. 294 ЦПК України заява про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подана протягом
10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом 20 днів після заяви про апеляційне оскарження.

Рішення надруковано власноручно у нарадчої кімнаті, у
єдиному екземплярі.
Справа № 2- 618/2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 грудня 2007 року.    Теплицький районний суд Вінницької області
в складі:

головуючого
судді   Панченка Д.І.

при
секретарі            Пекалюк В.В.

з
участю   позивача  ОСОБА_1, та відповідача ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому попередньому судовому засіданні в смт.Теплик справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання  синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так як відповідач
добровільно матеріальної допомоги не надає, і просить стягнути з нього на її
користь аліменти на утримання дітей в сумі 180 грн. щомісячно на кожну дитину,
до їх повноліття.

В судовому засіданні   позивач  ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги.

Відповідач  ОСОБА_2 позовні вимоги
визнав.

Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 1
вересня 1996 року. Від шлюбу мають  синів
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач, що
підтверджуються свідоцтвом про їх народження, які на даний час проживають з
позивачкою.

Дані правовідносини регулюються ст.180 СК України, яка передбачає, що
батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, ст. 182 СК України,
яка передбачає обставини, що враховуються судом при визначенні розміру
аліментів, та мінімальний розмір аліментів, та ст. 184 СК України, яка передбачає
визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання дітей,
суд враховує що діти мають нормальний стан здоров'я, являєються матеріально
незабезпеченими, відповідач являючись батьком дітей,  має задовільний стан здоров'я, є
працездатним, має можливість працювати, проте не працює, має мінливий,
нерегулярний дохід, тому враховуючи його матеріальне становище суд вважає, що
позов підлягає задоволенню,  і розмір
аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі.

Судові витрати   стягнути з
відповідача.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 184 СК України, ст.ст. 3,10,15,60,88,  209, 213, 215, 367  ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя  Лозовата Теплицького району Вінницької
області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання синів  ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2
в розмірі  по 180 грн.  щомісячно на кожну дитину, дана сума підлягає
індексації,  починаючи з  30 листопада
2007 року  і до їх повноліття.

Рішення в частині стягнення
аліментів, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 51 грн. держмита на користь держава та 7 грн. 50 коп.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення на користь Держбюджету Теплицького
району.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:
РІШЕННЯ                                    Справа
№2-1051/07

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

15
березня 2007 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: Головуючого
- судді: Бондаренко С.І. При секретарі: Демиденко П.В.

Розглянувши
у відкритому попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1 звернулась в Придніпровський районний
суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , мотивуючи свої
вимоги тим ,що між нею та відповідачем 24 жовтня 1980 року був укладений шлюб.
Одруження з відповідачем виявилося невдалим , останній постійно проявляв
неповагу до позивача та дитини, не забезпечував сімю матеріально. А тому
просить розірвати шлюб.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила
задовольнити , а також пояснила, що сімейних відносин сторони не підтримують з
1999 року спільного господарства та спільного бюджету не ведуть ,взаємне
піклування відсутнє .

Відповідач позовні вимоги визнав та пояснив , що з 2000
року сімейні відносини припинені спільного господарства та спільного бюджету не
ведуть ,взаємне піклування відсутнє .

Вислухавши
доводи та пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає
,що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 ст.З СК України , сім'ю складають особи , які
спільно проживають , пов'язані спільним побутом , мають взаємні права та
обов'язки.

Сторони сімейні відносини не підтримують , не пов'язані спільним побутом ,
оскільки не ведуть спільного господарства та спільного бюджету , взаємні права
та обов'язки відсутні , що підтвердили сторони в судовому засіданні .

Частиною 3 ст.105 СК України встановлено , що шлюб
припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі
рішення суду , відповідно до статті 110 цього кодексу , де в частині першій
зазначено , що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із
подружжя.

Відповідно до частини 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу , якщо буде встановлено , що подальше спільне життя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з них , інтересам їхніх дітей , що мають
істотне значення для справи.

Суд з'ясувавши
фактичні взаємини подружжя , а саме встановлено відсутність сімейних відносин ,
від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають , вважає, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи
вище викладене , керуючись ст.ст. 10,60,130,174,212,213,215,223 ЦПК України, на
підставі ст. ст. 105,110,112
СК України ,суд ,-

ВИРІШИВ:

Шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 жовтня 1980 року  в
Тальнівському районному відділі РАГС Черкаської області, актовий запис
НОМЕР_1, розірвати .

При отриманні
свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути мито в прибуток держави з ОСОБА_1 в
сумі вісім гривень п'ятдесят копійок та ОСОБА_2 в сумі вісім гривень п'ятдесят
копійок .

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано   протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження . Головуючий