Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 грудня 2007
року                                                            м. Лисичанськ

Лисичанський
міський суд Луганської області у складі:

головуючої
судді                                                      Лизенко
І.В.,

при
секретарі судового засідання                           Головіній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
«Лисичанськвугілля», третя особа ОСОБА_2, про визнання наказів незаконними,
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка
звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що з 19.12.1997
року працювала прибиральницею у ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля», 08.09.2001
року переведена черговою гуртожитку, у якому мешкає разом з трьома
неповнолітніми дітьми. 13.10.2006 року її робоче місце було скорочене та
запропоновано посаду сторожем на будівельній базі ВАТ «Лисичанськвугілля», що
розташована у м. Новодружеську. Від даної посади відмовилась, оскільки має
доньку, яка хворіє на цукровий діабет, потребує постійного догляду, тому вона
не мала можливості перейти на роботу у інше місто та з графіком роботи вночі.
Наказ про переведення не видавався. З 13.10.2006 року по 02.01.2007 року включно
перебувала у відпустці у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Наказом №3-к
від 04.01.2007 року звільнена з роботи за прогули, копію наказу їй не видали.
Вважає звільнення незаконним, оскільки прогул не здійснювала, бо знаходилась на
робочому місці чергової у гуртожитку. Незаконним звільненням їй завдано
моральної шкоди, що виразилася у необхідності докладати додаткових зусиль для
організації життя через втрату місця роботи та заробітку, так як має на
утриманні трьох неповнолітніх дітей, батько яких помер. Просила суд поновити
строк звернення до суду, який пропущено через ухилення відповідача від надання
документів, необхідних для звернення до суду, визнати наказ №3-к від 04.01.2007
року про звільнення незаконним, поновити її на роботі на посаді чергової
гуртожитку ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля», стягнути з ВП «ШБУ» ВАТ
«Лисичанськвугілля» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу
та на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

У
судовому засіданні позивачка доповнила позовні вимоги, просила суд визнати
рішення ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля» про скорочення штатної одиниці
незаконним, визнати наказ №178 від 14.08.2006 року про скорочення штатної
одиниці незаконним, визнати наказ ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля» про її
переміщення незаконним, визнати наказ №3 від 04.01.2007 року про звільнення
незаконним, поновити її на роботі на посаді чергової гуртожитку ВП «ШБУ» ВАТ
«Лисичанськвугілля», стягнути з середній заробіток за час вимушеного прогулу, а
також моральну шкоду у сумі 50 000 грн., пояснивши, що з 19.12.1997 року
працювала технічним працівником гуртожитку ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля», з
08.09.2001 року була переведена на посаду чергової даного гуртожитку. У серпні
2006 року її попередили про скорочення посади чергової гуртожитку та
запропонували перейти на посаду сторожа будівельної бази ВП «ШБУ», інші посади
їй не пропонували. Від переводу на посаду сторожа вона відмовилась в усній
формі. З наказом про перевід її не ознайомлювали. Згоди на перевід вона не
давала. З 02.10.2006 року перебувала у черговій щорічній відпустці, під час
якої перебувала у відпустці у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. 03 січня
2007 року вийшла на робоче місце чергової гуртожитку, але керівництво її
повідомило, що вона повинна вийти на роботу сторожем будівельної бази, від чого
вона відмовилась. 04.01.2007 року її звільнено за прогули з посади сторожа
будівельної бази. Вважає звільнення незаконним, оскільки прогул не вчиняла,
знаходилась на робочому місці чергової гуртожитку. Пропустила строк звернення
до суду з поважних причин, оскільки відповідач відмовлявся надати необхідну для
звернення до суду інформацію. Просила суд поновити пропущений строк звернення
до суду. Моральна шкода завдана їй незаконним звільненням.

Представник
позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив пояснення
позивача, доповнивши, що позивачка прогул не здійснювала, знаходилась на своєму
робочому місці, тому звільнення є незаконним.

Представник
відповідача та третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не
визнав, від імені третьої особи заперечував проти задоволення позову,
пояснивши, що вважає звільнення позивачки законним. Позивачка була попереджена
14.08.2006 року про скорочення її посади, оскільки у гуртожитку ніхто, крім
позивачки з дітьми, не проживає, а тому немає необхідності у даній посаді. Їй
запропоновано було посаду сторожа будівельної бази та посаду технічного
працівника приміщення ВП «ШБУ», але від запропонованих посад вона відмовилась.
Після закінчення відпустки позивачка була зобов'язана вийти на роботу на посаду
сторожа, оскільки була повідомлена про її переміщення. Позивачка була
переміщена, а не переведена на посаду сторожа в межах ВП «ШБУ», тому її згода
не вимагалась. Обов'язки чергової гуртожитку та сторожа є різними. 03.01.2007
року позивачка була відсутня на робочому місці сторожа будівельної бази, що
зафіксовано актом, тому була звільнена за прогул. Письмові пояснення від
позивачки вимагались, але надати їх вона відмовилась. Профспілкова організація
дала згоду на звільнення позивачки, про засідання профкому позивачка не
повідомлялась. У лютому 2007 року позивачка отримала розрахунок за час
відпустки у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, що нараховується у розмірі
середньої заробітної плати за 12 місяців, тобто з окладу чергової гуртожитку та
з окладу сторожа з 14.10.2006 року. Оклад чергової гуртожитку та оклад сторожа
будівельної бази є однаковими, тому якщо б позивачка працювала до 04.01.2007
року черговою гуртожитку, отримала б належні їй кошти у тому ж розмірі.

Судом
досліджені наступні докази: копія трудової книжки, копія медичної довідки,
копія медичного висновку, копії свідоцтв про народження дітей, копія паспорту
позивачки, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копії запитів адвоката, копія
відповіді відповідача, копія ухвали про повернення позовної заяви Лисичанського
міського суду від 29.01.2007 року, копія наказу про звільнення від 04.01.2007
№3-к, копія наказу про скорочення штатної одиниці від 14.08.2006 року №178,
копія наказу про переміщення від 11.10.2006 року №108-к, копія довідки з
ЄДРПОУ, копія статуту ВАТ «Лисичанськвугілля», копія Положення ВП «ШБУ» ВАТ
«Лисичанськвугілля», копія доповідної від 04.01.2007р., копія штатного розкладу
ВП «ШБУ» з 01.07.2006р., копія змін до штатного розкладу ВП «ШБУ» з 14.10.2006
року, копія акту про відмову від переводу на посади від 14.08.2006р., копія
акту про відсутність на робочому місці від 03.01.2007р., копія акту від
03.01.2007р., копія акту від 04.01.2007р., копія акту про відмову у отриманні
трудової книжки від 04.01.2007р., довідка про доходи позивачки, виписка з
колективного договору, виписка з протоколу №40 засідання профкому від
04.01.2007р., довідка про склад профкому, обов'язки чергової гуртожитку, копія
акту на відключення опалення гуртожитку, копія акту про відключення
електроенергії у гуртожитку, довідка про наявні вакансії станом на
01.08.2006р., копія постанови головного санітарного лікаря м. Лисичанська від
23.02.2006 року, копія акту про мешканців гуртожитку, довідка про нараховану
позивачці заробітну плату.

Суд,
вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові
докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Судом
встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Позивачка
працювала у ВП «Шахтобудівельне  управління» ВАТ «Лисичанськвугілля» на посаді
чергової гуртожитку з 08.09.2001 року, що підтверджується копією трудової
книжки (а.с.3).

Наказом
начальника ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля» від 14.08.2006 року №178 (а.с.42)
скорочено одиницю у штатному розкладі з 14.10.2006 року, а саме: чергової по
гуртожитку, з окладом 372 грн., за згодою профспілкової організації.

Наказом
начальника ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля» від 11.10.2006 року №108-к (а.с.49)
переміщено позивачку - чергову гуртожитку на будівельну базу м. Новодружеська
сторожем, у денний час, з 14.10.2006 року, у зв'язку з ліквідацією посади
чергової гуртожитку.

Наказом
начальника ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля» від 04.01.2007 року №3-к (а.с.41)
сторожа будівельної бази ОСОБА_1 за прогули без поважної причини звільнено п.4
ст. 40 КЗпП України. Підстава: доповідна начальника будівельної бази Ковальова
В.Б.

Суд
вважає, що переміщення та звільнення позивача здійснено з порушенням вимог
трудового законодавства.

Задовольняючи
позов частково, суд виходить з наступного.

Згідно
ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При
вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При
відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі
відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до
державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник
або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності,
кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до
ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну
структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад.

Відповідно до
ч.2 ст.65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління  підприємством безпосередньо  або
через  уповноважені  ним
органи відповідно до

статуту
підприємства чи інших установчих документів.

Судом встановлено, що гуртожиток, розташований
за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 172, знаходиться у нежилому стані,
що підтверджується копіями актів про відключення опалення та електроенергії
(а.с.78,79). Постановою головного санітарного лікаря м. Лисичанська від
23.02.2006 року (а.с.84) зупинено експлуатацію даного гуртожитку.

Рішення про скорочення посади чергової гуртожитку прийнято
начальником ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля» за наявності підстав та в межах
компетенції згідно Положення про ВП «ШБУ» (а.с.53-57), довіреності від
02.01.2007р. за №2 (а.с.70).

Позивачку
було попереджено про наступне скорочення посади за два місяці 14.08.2006 року,
що не заперечується сторонами.

Таким
чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних
вимог про визнання незаконними рішення про скорочення штатної одиниці та наказу
про скорочення штатної одиниці від 14.08.2006 року №178.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 32 КЗпП України
переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а
також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в
іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією,
допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у
статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не
вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче
місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на
іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має
права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Суд вважає наказ начальника ВП «ШБУ» від
11.10.2006 року №108-к таким, що суперечить вимогам трудового законодваства, оскільки
переведення позивачки з посади чергової гуртожитку на посаду сторожа
будівельної бази м. Новодружеська не є переміщенням, так як здійснювалося не в
межах трудового договору позивачки як чергової гуртожитку, бо посади мають
різні трудові обов'язки, що не заперечується представником відповідача; не
відбувалося у даному випадку переміщення чергової гуртожитку на інше робоче
місце в межах посади.

Таким чином,
фактично посадовою особою відповідача здійснено переведення позивачки з посади
чергової гуртожитку на посаду сторожа будівельної бази.

На таке
переведення позивачка згоди не давала, що підтверджується копією акту від
14.08.2006 року (а.с.63), та не заперечується сторонами.

Отже, суд доходить
висновку про здійснення незаконного переведення позивачки з посади чергової
гуртожитку на посаду сторожа будівельної бази внаслідок порушення вимог ч.1 ст.
32 КЗпП України.

Позовні вимоги про
визнання незаконним наказу про переміщення позивачки підлягають задоволенню.

Враховуючи
незаконність переведення позивачки на посаду сторожа будівельної бази, суд
вважає також незаконним звільнення позивачки з посади сторожа будівельної бази
за прогул згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивачка була відсутня на
робочому місці сторожа будівельної бази 03.01.2007 року через незгоду з її
переміщенням, перебувала на робочому місці чергової гуртожитку, що
підтверджується копіями актів від 03.01.2007 року (а.с.65,66).

Порушенням
процедури звільнення є також надання профспілковим органом згоди на звільнення
позивачки без повідомлення позивачки про час та місце засідання профкому. З
огляду на наявність інших грубих порушень трудового законодавства при
переведенні та звільненні позивачки, суд вважає недоцільним у межах судового
розгляду запитувати профспілку про надання згоди на звільнення позивачки для
усунення вказаного порушення.

Суд вважає, що
позивачкою пропущено передбачений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду
з поважних причин, оскільки відповідачем не надавалося позивачці та її
представнику інформації, необхідної для подання позову, що підтверджується
копіями запитів (а.с.10,11) та копіями відповідей відповідача (а.с.12,13).
Пропущений позивачкою строк звернення до суду підлягає поновленню.

Відповідно
до ст. 235 ч.1 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник
повинен бути поновлений на попередній роботі, органом, який розглядає трудовий
спір.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги про визнання
незаконним наказу про звільнення позивачки та поновлення її на роботі на посаді
чергової гуртожитку такими, що підлягають задоволенню.

Суд вважає необхідним поновити позивачку
на посаді чергової гуртожитку з 14 жовтня 2006 року, тобто з дня незаконного
переведення позивачки на посаду сторожа будівельної бази.

Скорочення
посади чергової гуртожитку ВП «ШБУ» ВАТ «Лисичанськвугілля» не є перешкодою для
поновлення позивача на роботі у посаді, з якої її було незаконно переведено.

Відповідно
до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більш як за один рік.

Згідно наданих суду довідок (а.с.94,95) розмір
окладу чергової гуртожитку та розмір окладу сторожа будівельної бази є
однаковими, бо позивачка була переміщена зі збереженням окладу та табельного
номеру; позивачка отримала нараховану за період з 01.10.2006 року по 03.01.2007
року заробітну плату, що відповідала б сумі, нарахованій позивачці за посадою
чергової гуртожитку. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу
належить до стягнення за період з 04 січня 2007 року - дня звільнення
позивачки, по 13 грудня 2007 року включно.

З
відповідача слід стягнути на користь позивачки середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 04 січня 2007 року по 13 грудня 2007 року включно, що
складає 239 робочих днів  при
п'ятиденному робочому тижні восьмигодинному робочому дні з розрахунку
середньоденної заробітної плати позивача 18,91 грн. відповідно до довідки про
середню заробітну плату за останні повні два місяці роботи (а.с.73), та складає
18,91 х 239 робочих днів = 4519 грн. 49 коп.

На
підставі ст. 237 КЗпП України з третьої особи, винної у незаконному звільненні
позивача, на користь відповідача підлягає стягненню шкода, завдана ВАТ
«Лисичанськвугілля», у розмірі відшкодування позивачу середнього заробітку за
час вимушеного прогулу у сумі 4519,49 грн.

Відповідно до
ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Незаконним
звільненням позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях
через втрату роботи, джерела доходу, порушення нормальних життєвих зв'язків, що
підтверджується матеріалами справи.

Розмір моральної шкоди, завданої позивачу, суд
визначає у 2000 грн. залежно від характеру правопорушення, глибини душевних
страждань позивача, а також, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 51 грн. з
позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
8,50 грн. з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 грн.

На
підставі викладеного, ст. ст. 32, 40 п.4, 149, 232, 235, 237-1 КЗпП
України,  керуючись ст. ст. 10, 11,
212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», третя особа
ОСОБА_2, про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Визнати
наказ начальника відокремленого підрозділу «Шахтобудівельне управління»
відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» від 11 жовтня 2006 року
за №108-к про переміщення ОСОБА_1 незаконним.

Визнати
наказ начальника відокремленого підрозділу «Шахтобудівельне управління»
відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» від 04 січня 2007 року
за №3-к про звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним.

Поновити
ОСОБА_1 на роботі на посаді чергової гуртожитку відокремленого підрозділу
«Шахтобудівельне управління» відкритого акціонерного товариства
«Лисичанськвугілля» з 14 жовтня 2006 року.

Стягнути
з відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 січня 2007 року по
13 грудня 2007 року включно у сумі 4519 (чотири тисячі п'ятсот дев'ятнадцять)
гривень 49 копійок.

Стягнути
з відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень.

В решті
позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на
відшкодування майнової шкоди 4519 (чотири тисячі п'ятсот дев'ятнадцять) гривень
49 копійок.

Стягнути
з відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь держави
судовий збір з вимог про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у сумі 51 (п'ятдесят одна) гривня, з вимог про відшкодування моральної
шкоди 8 (вісім) гривень 50 копійок, та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 (тридцять) гривень.

Допустити
негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до
Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів
з дня його проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк.
Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду Луганської області.

Суддя: