У Х В А Л А

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

17 січня 2007 року                                                             м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого  Пшонки М.П.,

суддів:           Лященко Н.П.,                   Панталієнка П.В.,

Патрюка М.В.,                  Тітова Ю.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Житомирського міського
виконавчого комітету (далі - міськвиконком) до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення зі
службового жилого приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_1. до Житомирського
міськвиконкому про визнання права користування службовим жилим приміщенням, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 20 січня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 12 серпня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2003 року Житомирський
міськвиконком звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що
відповідачами самовільно була заселена службова квартираАДРЕСА_1 в м. Житомирі.

У квітні цього ж року ОСОБА_1. звернулася до
суду із зустрічним позовом до міськвиконкому про визнання права на користування
спірним майном, зазначивши, що вказана квартира їй була виділена спільним
рішенням адміністрації та профкому КВЖРЕП-9 у 1995 році, однак до неї вселитись
не могла, оскільки квартирою користувались інші мешканці.

Рішенням Корольовського районного суду
м. Житомира від 20 січня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного
суду Житомирської області від 12 серпня 2004 року, позов про виселення сім'ї ОСОБА_1. задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. ставить питання
про зміну судових рішень, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив із того, що за рішенням КВЖРЕП-9 від 15 серпня 2002 року спірна
службова квартира була надана ОСОБА_5., а відповідачі зайняли її самовільно,
тому їх необхідно виселити без надання іншого приміщення.

Висновки суду першої інстанції визнав
правильними й апеляційний суд, залишаючи рішення без зміни.

Проте з такими висновками погодитися не
можна з таких підстав.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
вказала, що в спірну службову квартиру вона вселилася не самовільно, а на
підставі рішення адміністрації КВЖРЕП-9, указане рішення було прийняте на 12-му
році її роботи ІНФОРМАЦІЯ_1, воно ніким не скасовувалося та не відмінялося.

Розглядаючи справу, суд усупереч
правилам ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України пояснення ОСОБА_1. в сукупності з
іншими доказами в справі не перевірив, і в рішенні не навів відповідних
мотивів, чому не бере їх до уваги.

Між тим, згідно з п. 19 Положення про
порядок надання службових приміщень і користування ними (далі - Положення)
рішення про надання службового жилого приміщення може бути переглянуто до
видачі ордера, якщо виявляються обставини, які були раніше відомі й могли
вплинути на вказане рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням зазначених органів від 19 вересня 1995 року ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1. була надана в
користування спірна службова квартира на сім'ю у складі чотирьох осіб і ордер
не був виданий тільки у зв'язку із судовим розглядом спору про виселення інших
осіб із цього приміщення. Вирішуючи спір, суд не вияснив у позивача, з яких
правових підстав вони не прийняли до уваги раніше прийняте рішення про надання
службової квартири працівнику з більш як 19 -річним стажем і чому раніше
розподілена квартира надається іншому працівникові.

Оскільки надання службового жилого
приміщення з підстав, передбачених ст. ст. 119, 121, 122 ЖК України, пп. 16, 21
Положення віднесено до виключного права адміністрації підприємства, висновок
суду про те, що відповідачі вселилися до спірної квартири самовільно, не можна
визнати обґрунтованим.

Ураховуючи, що суд належним чином не
визначив характер спірних правовідносин, не з'ясував правомірність видачі
ордера на службову квартиру сім*ї ОСОБА_5 ., яка не була залучена до справи,
рішення суду не може залишатися без зміни.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 серпня 2004 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Пшонка

Судді:

Н.П. Лященко  П.В. Панталієнко

М.В. Патрюк

Ю.Г. Тітов