У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

08 листопада 2007 року                                                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

головуючого                                                              Косенка
В.Й.,

суддів:
Данчука В.Г., Костенка А.В., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про встановлення меж земельної
ділянки, передачу земельної ділянки у власність і видачу державного акт, за
зустрічним позовом ОСОБА_2,ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Ужгородської міської ради про
визнання недійсним рішення та договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_2 йОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 21 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2002 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
Ужгородської міської ради про встановлення меж земельної
ділянки та видачу документів на право постійного
користування землею, посилаючись на те, що      13 грудня 1989 року
міська рада прийняла рішення про продаж їй 27/100 частини
будинку АДРЕСА_1 та
передачу в її користування земельної ділянки площею 385 кв. м, про що
між нею та відповідачем 28 травня 1991 року укладено відповідний договір купівлі-продажу. Позивачка 30
жовтня 2001 року звернулась до міської ради із заявою про
встановлення меж та видачу державного акту про право постійного користування
переданої їй земельної ділянки, в чому їй безпідставно було відмовлено. Просила суд
зобов'язати відповідача встановити межі наданої їй земельної ділянки
та видати документ, що підтверджують її право на користування
землею. У подальшому
змінивши свої позовні
вимоги ОСОБА_1 просила
суд зобов'язати відповідача встановити межі земельної
ділянки, передати цю ділянку їй у власність та
видати документи, що підтверджують таке право.

До
участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог були залучені сусіди
позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Указані особи у листопаді 2005 року
звернулися в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради про визнання недійсним рішення та договору
купівлі-продажу частини домоволодіння від 28 травня             1991 року, мотивуючи тим, що
вказаними рішенням та договором порушено їхні права користування земельною
ділянкою.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 25 травня
2006 року та додатковим рішенням цього ж суду від 1 вересня 2006 року у
первісному позові ОСОБА_1
про встановлення меж
земельної ділянки в натурі та видачу документів на право постійного користування землею
відмовлено. Провадження
по зустрічному позовуОСОБА_2, ОСОБА_3до ОСОБА_1, Ужгородської міської ради про визнання рішення
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради № 226 від 13 грудня 1989 року та договору купівлі - продажу
частини будинковолодіння від 28 травня 1991 року - недійсним - закрито на підставі п. 1
ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21
березня 2007 року вказані судові рішення районного суду скасовано. Первісний позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської про встановлення меж земельної ділянки, передачу
земельної ділянки у власність та видачу документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку
задоволено частково. Зобов'язано Ужгородську міську раду
встановити межі земельної ділянки площею               385
кв. м, розташованої на площі АДРЕСА_1, право користування якою  ОСОБА_1набула згідно договору купівлі-продажу від 28 травня 1991
року, посвідченого Першою
Ужгородською державною нотаріальною конторою, реєстр № 1-1741. У задоволенні решти позову
відмовлено. В частині
зустрічного позовуОСОБА_2, ОСОБА_3до ОСОБА_1, Ужгородської міської ради про визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Ужгородської міської ради та договору купівлі-продажу справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням апеляційного
суду, представникомОСОБА_2, ОСОБА_3- ОСОБА_4 подано до Верховного Суду України
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, ставиться питання
про скасування оскаржуваного судового рішення.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України
передбачено випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального
й процесуального права, а отже,
відсутні підстави для скасування постановленого
судового рішення, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись статтями 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 йОСОБА_3 - ОСОБА_4
відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21
березня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий                                                                         В.Й. Косенко

Судді:                                                                                   В.Г.
Данчук

А.В.
Костенко