Справа № 2-99/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2007 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

при секретарі Ситник Л.В.,

з участю адвоката Чирва В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 20 грудня 2006 року звернулася в суд з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення з них на її користь моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, обґрунтовуючи позов тим, що 6 листопада 2004 року на вулиці Київська в селі Піщане, Кременчуцького району автомобілем ВАЗ-21150, володільцем якого є ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_3, на автошляху був збитий її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внаслідок ДТП її сину були заподіяні множинні тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння. У зв"язку з отриманими травмами син знаходився на стаціонарному лікуванні з 6 листопада 2004 року по 31 грудня 2004 року та до цього часу знаходиться на амбулаторному лікуванні і його стан залишається тяжким: він тільки починає впізнавати рідних, не може згадати обставини свого життя, самостійно не може рухатися і їсти.

Такими наслідками ДТП їй, як матері потерпілого, заподіяна значна моральна шкода, так як вона переносить глибокі моральні страждання від того, що бачить свого дорослого сина в безпорадному стані. її раніше здоровий син став інвалідом, замість того, щоб надавати допомогу своїм батькам, сам потребує пожиттєвої допомоги. їй боляче бачити страждання своєї невістки, яка має малолітню дитину.

Оскільки кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_3 по ч.2 ст.286 КК України 15.08.2005 року судом була закрита у зв"язку з застосуванням акту амністії, її позовна заява у кримінальній справі була залишена без розгляду, тому вона звертається з цією позовною заявою з підстав статей 1167, 1187 ЦК України до володільця автомобіля ОСОБА_4 та водія ОСОБА_3, які на її думку повинні нести солідарну відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті наїзду на її сина.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_1 позов підтримали, просили його задовольнити, в обгрунтування позову пояснили так, як викладено в описовій частині рішення.

Представник відповідачів по довіреностях ОСОБА_6 позов не визнав, вважаючи його безпідставним та не доведеним позивачем.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Установлено, що з вини водія ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження та останній став інвалідом першої групи., за висновком МСЕК потребує постійного стороннього догляду.

Постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2005 року була закрита кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК

2

України та звільнено останнього від кримінальної відповідальності у зв"язку з застосуванням акту амністії, цивільний позов у кримінальній справі залишено без розгляду.

Згідно статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім"єю.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду від 25 травня 2001 року № 5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно ч.І статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Роз"яснення цієї норми закону міститься в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1989 року № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна", де вказано, що солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об"єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій.

Передбачений ч.2 ст.286 КК України визнається необережним, що виключає спільний умисел і відповідно солідарну відповідальність.

Зважаючи на відсутність переконливих доказів та підстав позову, суд повністю відмовляє позивачеві у задоволенні його позовних вимог.

З підстав статей 81,88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з позивача судовий збір в розмірі 8 гривень 50 копійок в дохід держави та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 гривень 50 копійок, які не були сплачені при поданні позовної заяви до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.,ст. 16,23,1166,1167,1168 ЦК України, ст.,ст.10,11, 81, 88, 209,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 8 гривень 50 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.