Справа
№ 22ц - 84/07
інстанції Савицька Н.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:.

головуючого Шевчук ЛЯ.

суддів Свистун О.В., Подолюка В.А.

при секретарі Матюхіній О.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Трофімчук А.С. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до Луцького державного технічного університету про примусовий виділ майна, за
апеляційною скаргою відповідача Луцького державного технічного університету на
рішення Луцького міськрайонного суду від 24
листопада 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

28 серпня 2006 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до Луцького державного технічного університету про
примусовий виділ майна. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до
нотаріально посвідченого договору дарування від 23.09.2005 року вона є
власником 7/100 частини приміщення по АДРЕСА_1, на яке розпорядженням міського
голови НОМЕР_1 «Про присвоєння поштової адреси» від 24.02.2006 року, присвоєний
поштовий номер НОМЕР_2.

На своє звернення від 7.07.2006 року про договірне погодження на виділ їй у натурі
належного на праві власності майна вона отримала від відповідача відмову, а
із-за недосягнення такої згоди спір про виділ частки просить вирішити у
судовому порядку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 листопада 2006 року позов
задовольнено.

Постановлено виділити ОСОБА_2 в натурі 7/100 частини будівлі,
загальною площею 358,0
кв.м., а саме: в підвалі приміщення - 2-1 підвал площею 49,8 кв.м., 2-2 підвал площею 44,1 кв.м., 2-3 підвал площею 50,2 кв.м.; на першому
поверсі - 2-4 кабінет
площею 23,8 кв.м., 2-5 кабінет площею 14,9 кв.м., 2-6 допоміжне приміщення
площею 3,6 кв.м., 2-7 санвузол площею 2,5
кв.м., 2-8

2

коридор
площею 1,6   кв.м.,  2-9 виробниче   приміщення
площею   42,3 кв.м., 2-10
виробниче приміщення площею 22,6 кв.м., 2-11 виробниче приміщення площею 102,6
кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 1499 грн. 90 коп. сплаченого
судового збору та 30 грн.
витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

В поданій апеляційній скарзі відповідач, покликаючись на
незаконність рішення із-за неправильного застосування норм матеріального і
процесуального права, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які
суд вважав встановленими, просив скасувати оскаржуване ним рішення і ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача Трофімчук
А.С. апеляційну скаргу підтримала, просить її задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу
безпідставною, просить відхилити її, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність та обгрунованість рішення суду першої інстанції, колегія
суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з
таких підстав.

Судом з пояснень сторін, письмових доказів справи
(а.с.5-6, 10-18,
100-105) встановлено, що позивач є власником 7/100 частини
приміщення, загальною площею 358,0
кв.м., а відповідач -
93/100 частини приміщення, загальною площею 4609 кв.м, в будівлі
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Розпорядженням міського голови НОМЕР_1 від 24.02.2006 року (а.с.8) на 7/100 частини
приміщення присвоєно поштовий номер НОМЕР_2.
Відповідач заперечує проти виділення у натурі частки позивача із нерухомого
майна, що є у спільній частковій власності з посиланням на те, що дане
приміщення є єдиним цілісним комплексом, з'єднане однією спільною стіною та
спільними інженерними мережами і виділення частки є неможливим.

Відповідно до ч.І ст.364 ЦК України співвласник має право
на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч.2 цієї статті, якщо виділ у натурі частки із
спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник,
який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників грошової або
іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Отже виділ частки в натурі у спільному майні
допускається, якщо він не обмежений безпосередньо законом або в силу
неподільності речі, за згодою всіх співвласників, а в разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної
експертизи за №3020 від 9.11.2006 року будівля
гуртожитку по АДРЕСА_1 може бути поділена в натурі між співвласниками в частках
7/100 до 93/100. Частини
приміщень 7/100 до 93/100 є ізольовані
одна від іншої капітальними стінами, мають свій відокремлений об'єм, окремий
вхід, незалежні мережі електропостачання. Розмір загальної площі часток кожного
співвласника

3

дозволяє експлуатувати їх окремо, що також
стверджується  іншими письмовими доказами
(а.с.83-102).

Відповідно до ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На виконання зазначених вимог закону відповідач не надав
суду будь-яких доказів, окрім власних пояснень, які б спростовували висновки
суду першої інстанції.

Отже рішення постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування
норм матеріального і процесуального права є не обгрунтованими і не дають суду
підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Луцького державного
технічного університету відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 24 листопада 2006 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді