У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 липня
2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,                          Данчука В.Г., Гуменюка
В.І.,                           Косенка
В.Й.,-

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до малого приватного підприємства (далі - МПП) “Двіженіє”,
третя особа: товарна біржа “Нерухомість-Південь”, про визнання недійсним договору
купівлі - продажу комплексу нерухомого майна та за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна фірма (далі-ТОВ ВКФ) “Відпочинок” до малого
приватного підприємства (далі - МПП) “Двіженіє”, ОСОБА_1, Коблівської сільської
ради про визнання незаконним рішення сільської ради, визнання недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно і договору купівлі - продажу комплексу нерухомого
майна та визнання права власності на комплекс нерухомого майна,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2003 року ОСОБА_1 звернулась із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона з відповідачем уклала договір
купівлі-продажу комплексу нерухомого майна бар “ІНФОРМАЦІЯ_2” з атракціонами
“Веселі гірки” у будинку АДРЕСА_1, який було зареєстровано на товарній біржі
“Нерухомість-Південь”. Хоча всі умови зазначеного договору сторони виконали,
відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення.

ОСОБА_1 просила визнати дійсним зазначений договір купівлі-продажу
комплексу нерухомого майна.

У грудні 2003 року ТОВ ВКФ “Відпочинок” звернулося до суду з позовом до МПП
“Двіженіє”, ОСОБА_1, Коблівської сільської ради, в якому зазначило, що спірний
комплекс нерухомого майна бар “ІНФОРМАЦІЯ_2” з атракціонами “Веселі гірки”
знаходиться на його балансі і не був власністю МПП “Двіженіє”. В зв¢язку з цим
дане підприємство не могло його продати.

ТОВ ВКФ “Відпочинок” просило визнати незаконним рішення виконкому
Коблівської сільської ради від ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання права власності на
спірне майно та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме
майно і договору купівлі-продажу комплексу нерухомого майна, укладений між
ОСОБА_1 і МПП “Двіженіє” та визнати за ним право власності на комплекс
нерухомого майна бар “ІНФОРМАЦІЯ_2” з атракціонами “Веселі гірки” у будинку
АДРЕСА_1

Ухвалою судді Березанського районного суду від 22 грудня 2003 року
зазначені позови були об¢єднані в одне провадження.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від        5 лютого 2004 року позов ОСОБА_1 було
задоволено, а в задоволенні позову ТОВ ВКФ “Відпочинок” - відмовлено.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від          5 лютого 2004 року було скасовано
заходи забезпечення позову.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 квітня 2004 року
рішення Березанського районного суду Миколаївської області від            5 лютого 2004 року було скасовано
та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до МПП
“Двіженіє”, третя особа: товарна біржа “Нерухомість-Південь”, про визнання недійсним
договору купівлі - продажу комплексу нерухомого майна та за позовом ТОВ ВКФ “Відпочинок”
до МПП “Двіженіє”, ОСОБА_1, Коблівської сільської ради про визнання
незаконним рішення сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності
на нерухоме майно і договору купівлі - продажу комплексу нерухомого майна та визнання
права власності на комплекс нерухомого майна було відмовлено.

У
касаційній скарзі ТОВ ВКФ “Відпочинок”  просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову товариства
та задовольнити його позов, а в іншій частині залишити зазначене рішення без
змін,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи своє рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до МПП “Двіженіє” про визнання дійсним
договору купівлі-продажу комплексу нерухомого майна, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що спірний договір купівлі-продажу комплексу нерухомого майна:
бар “ІНФОРМАЦІЯ_2” з атракціонами “Веселі гірки”, відповідно до вимог статті
227 ЦК України (1963 року) не потребує нотаріального посвідчення оскільки
нотаріальне посвідчення обов'язкове лише для договорів купівлі-продажу жилого
дому, якщо хоча б однією із сторін в ньому є громадянин.

Проте з такими висновками суду погодитись не можливо.

Відповідно до статті 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу
жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність
договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу комплексу
нерухомого майна укладено між МПП “Двіженіє”, як власником нерухомого майна, та
ОСОБА_1, як фізичною особою.

Суд апеляційної інстанції помилково застосував положення даної статті.

Згідно статті 48 ЦК України (1963 року) недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону.

Тобто угода визнається недійсною, якщо вона не відповідає вимогам закону, а
саме: по своєму змісту не відповідає закону, не додержана встановлена законом
форма угоди, не встановлена правоздатність сторін за угодою.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний договір
купівлі-продажу був укладений на законних підставах, з додержанням форми угоди,
а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови НОМЕР_1
“Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” зазначив, що з підстав
недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які
відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Якщо ж така угода виконана повністю або частково однією із сторін,
а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі
частини 2 статті 47 ЦК України (1963 року) за вимогою сторін, яка виконала
угоду, вправі визнати угоду дійсною.

Тому у суду першої інстанції були підстави для прийняття і розгляду
позовних вимог ОСОБА_1, оскільки відбулася купівля продаж нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей
303, 309 ЦПК України скасував обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України
дійшла висновку, що апеляційним судом скасоване судове рішення, ухвалене згідно
із законом, тому скасовує рішення суду апеляційної інстанції і вважає
необхідним залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Відпочинок”
задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 9 квітня 2004 року скасувати, залишити в силі рішення
Березанського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2004 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г.
Данчук

В.Й. Косенко