Справа №2-3090 2006р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2007 р. м.Харків

Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого - судді Саркісян О.А.

при секретарі- Дяченко Д.М.,

з участю адвоката - Шевчик Л.А., за участю сторін, представника відповідачки ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачки, , в якому просить встановити юридичний факт, що вони проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу з червня 1999 року по 24.12.2004 рік, коли вони шлюб зареєстрували та визнати за ним право власності на 37/200 частин квартири АДРЕСА_1, тобто на половину майна, придбану ним разом з відповідачкою в період знаходження в фактичних шлюбних відносинах.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги.

Відповідачка проти позову заперечувала, але фактично дала суду пояснення, що підтверджують позовні вимоги позивача про те, що вони з 1999 року стали проживати разом з ОСОБА_3, разом вели спільне господарство, спірну квартиру придбали за спільні кошти, але оформили на неї за бажанням самого позивача, який обіцяв їй, що квартира буде її.

Представники відповідачки підтримали відповідачку.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст..3 СК України Сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У відповідності зі ст. 74 Сімейного кодексу України, що діє з 1 січня 2004 року, якщо чоловік і жінка проживають одною родиною, але не одружені між собою, майно, придбане ними за період спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності, у цьому випадку поширюються положення розділу 8 цього кодексу. Відповідно до частини 1 ст.70 глави 8 Сімейного кодексу України у випадку розподілу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними.

Відповідно до ст..256ч.1п.5 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Квартира, у якій знаходиться спірна житлова площа, розташована в будинку, що належить Орджонікідзевскому РВК м.Харкова, АДРЕСА_1. Її житлова площа - 69,7 кв.м, загальна - 96,5 кв.м./а.с.8/.

37/100 частин цієї квартири (25,6 кв.м житлової площі і відповідна частина місць загального користування) належать відповідачці ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2004 p., засвідченого приватним нотаріусом ХГНО Мітякіною С.З., р.№3117/а.с.9/.

Судом встановлено з пояснень сторін, показань свідків, що сторони познайомився на початку 1999 року, між нами виникли близькі довірчі відносини і з червня 1999 року позивачка і відповідачка з її неповнолітньою дочкою від першого шлюбу ОСОБА_6, 1983р. народження, оселилися для спільного проживання на житловій площі знайомого позивача АДРЕСА_1, яка являє собою дві суміжні кімнати площею 25,6 кв.м у квартирі загального користування.

Проживаючи з відповідачкою без реєстрації шлюбу сторони фактично проживали однією сімєю: вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім'ї, спільно піклувалися про побудову сімейних відносин, допомагали один одному а також виховували доньку відповідачки. У сторін були взаємні права та обов'язки . Таким чином, судом встановлено, що між сторонами мала місце тривала, стійка спільність, а також, що вона була не прихована, а відкрита, тобто сторони відкрито показували оточуючим, що вони живуть однією сім'єю.

ЦІ обставини фактично не оспорювалися, а підтверджувалися відповідачкою. Навіть свідок з боку відповідачки - її мати ОСОБА_7, пояснила, що її донька приїхала до неї з позивачем, який називав її *мамою* і потім вони постійно приїжджали до неї, позивач приїжджав в якості зятя, з ним дочка жила однією сім'єю. Вона , як могла, допомагала їм, передавала сільські продукти харчування. Якийсь час дочка з зятем займалися тим, що скуповували та продавали на базарах Харкова продукти харчування, яке перевозили на автомобілі позивача. Вони вдвох працювали, заробляли, щоб купити квартиру. Квартиру наживали разом.

Свідки з боку позивача ОСОБА_8,ОСОБА_9 також підтвердили той факт, що з відповідачкою позивач проживав однією сім'єю з 1999 року, любив та поважав її, як дружину. Відносини між ними були сімейними. Позивач був одинокою людиною, познайомився з відповідачкою, і вони вирішити жити однією сім'єю. Спочатку жили в пристрой ці до гаражу позивача - це було літо, а потім вони перейшли проживати в кімнати АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_10- сестра відповідачки також підтвердила факт проживання сторін однією сім*єю.

З акту з місця проживання від 01.06.2006 року вбачається, що зі слів сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12, з червня 1999 року по вересень 2005 року сторони проживали в квартирі АДРЕСА_1 однією сім*єю, вели спільне господарство, а з вересня 2005 року ОСОБА_4 з дочкою там не проживає/а.с.12/.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.09.2004 року вбачається, що 14.09.2004 року між ОСОБА_4 та її співмешканцем ОСОБА_3 був скандал, пов*язаний з нехваткою грошових коштів та знаходженням ОСОБА_3 в алкогольному сп*янінні/а.с.62/.

Факт попереднього знаходження в фактичних шлюбних відносинах з урахуванням інших доказів по справі підтверджує також факт подальшої реєстрації шлюбу між сторонами 24.12.2004 року /а.с. 10/.

На момент розгляду даної справи по суті шлюб між сторонами було розірвано за позовом позивача, а не відповідачки.

В період проживання сторонами однією сім*єю без реєстрації шлюбу 28.07.2004 року для подальшого спільного проживання сторони придбали спірні дві кімнати АДРЕСА_1, в яких вони до цього часу проживали.

З пояснень свідка ОСОБА_5 - нотаріуса, який посвідчував угоду купівлі-продажу спірної жилплощі встановлено, що позивач неодноразово консультувався у неї для оформлення цієї угоди і коли всі документи були зібрані, в день укладення угоди позивач прийшов з відповідачкою, яку представив дружиною і вирішив оформити угоду на її ім*я. У зв*язку з чим, зважаючи на вимоги СК України, з урахуванням взаємовідносин між сторонами, які вона розцінила як сімейні, вона взяла від ОСОБА_3 заяву про те, що він дає згоду на укладення угоди купівлі-продажу кімнат ОСОБА_4, з якою вони проживають однією сім*єю за 5300 грн., які є їх спільною сумісною власністю/а.с.80/.

Відповідачка не заперечує, що кошти, за які була придбана спірна жилплоща, є їх спільними.

Гроші продавцеві за 37/100 квартири АДРЕСА_1 платив позивач, про що свідчить розписка /а.с. 98 /, та підтверджується свідком ОСОБА_13, яка також підтвердила той факт, що вона неодноразово приходила в спірну квартиру, де мешкали однією сім'єю сторони по справі і вони домовились купити в нею ці кімнати для подальшого спільного проживання.

Таким чином, доказано, що з червня 1999 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому позивач в порядку розподілу сумісно нажитого майна має право на половину цього майна, тобто на 37/200 частин квартири АДРЕСА_1.

Позов обґрунтований, законний і тому підлягає задоволенню.

З відповідачки на користь позивача суд стягує сплачені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення, а на користь держави - держмито.

Керуючись ст..ст..10,11,209,212-218,256ч.1п.5 ЦПК України, ст..ст.70,74 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з червня 1999 року до реєстрації шлюбу 24.12.2004 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 37/200 частин квартири АДРЕСА_1, зареєстровану на ім*я ОСОБА_4 в КП «Харківське міськ БТІ».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави держмито в розмірі 51 грн., а на користь ОСОБА_3 - витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.