Справа №22-ц-799/2007                                                              Головуючий:
Категорія: право                                                                      Доповідач:    Даниленко В.М
УХВАЛА ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року                                                                          м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі: Головуючого - Борової С.А.,
суддів      -        Даниленка В.М, Пшенічної Л.В., при
секретарі: Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні
суду цивільну справу за апеляційною скар­гою ОСОБА_1 - представника позивачки
ОСОБА_2 на рі­шення Зачепилівського
районного-суду Харківської області від 21 грудня 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Заповіт
Леніна» про за­хист права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 року позивачка
ОСОБА_2 звернулася до Зачепилівського районного суду Харківсь­кої області з
вищезазначеним позовом, в якому вказувала на те, що відповідно до мирової
угоди, укладе­ною з відповідачем, останній визнавав її право на майнову частку
(пай) в майні Колективного сільсько­господарського підприємства «Заповіт
Леніна», реорганізованого в СВК «Заповіт Леніна».

При цьому
відповідач повинен був ще декілька років назад відповідно до вимог чинного
законодав­ства провести розпаювання майна КСП, що забезпечило б отримання
співвласниками додаткових матері­альних благ за рахунок розпорядження своїм
майновим паєм. Однак такого розпаювання відповідачем проведено не було.

Посилаючись на
зазначені обставини, позивачка просила суд на підставі ст. 386 ЦК України
заборо­нити відповідачеві використовувати в своїй господарській діяльності
майно пайового фонду до виділен­ня їй майнового паю або укладення відповідної
цивільно-правової угоди що до права володіння чи кори­стування майном пайового
фонду СВК «Заповіт Леніна».

В судовому
засіданні представник позивачки підтримав заявлені нею позовні вимоги й просив
їх за­довольнити.

Рішенням
Зачепилівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2006 року в задоволен­ні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за їх безпідставністю.

Не погодившись
із прийнятим судом по справі рішенням, представник позивачки в апеляційній
скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення,
яким задовольнити заявлені позивачкою вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення судом першої
інстанції норм мате­ріального й процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по суті.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуаль­ного права.

Не може бути
скасовано правильне по суті й справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Як вбачається з
матеріалів справи, районний суд, вирішуючи цивільно-правовий спір, належним чи­ном
дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд обгрунтовано виходив із то­го,
що на час розгляду справи позивачка не була власником майнового паю члена
сільськогосподарсько­го виробничого кооперативу «Заповіт Леніна», тобто
власником конкретно визначеної частки майна, яке є складовою частиною пайового
фонду підприємства, а тому законні підстави для судового захисту її прав, як
власника майнового паю, відповідно до ст. 386
ЦК України, в даному випадку -
відсутні.

Правильно суд
першої інстанції в своєму рішенні послався й на те, що мирова угода, укладена
між сторонами, в якій відповідач визнав право ОСОБА_2 на майнову частку в майні
колишнього КСП «За­повіт Леніна», не може вважатися правовстановлюючим
документом, оскільки ця мирова угода свідчить лише про право позивачки на
отримання майнового паю -
частки майна члена підприємства у пайовому фонді, вираженої у грошовій
формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції,
виходячи із того, що ці ви­сновки ґрунтуються на матеріалах справи, всебічно
досліджених в судовому засіданні, й відповідають чинному законодавству, що
регулює забезпечення захисту майнових прав селян, зокрема Указу Президе­нта
України від 29 січня 2001 року N 62/2001 «Про заходи щодо
забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного
сектора економіки» та Постанові Кабінету Міністрів України № 177 від 28.02.2001 року «Про
врегулюваня питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі
реформування аграрного сектору економік», прийнятої на виконання вимог
зазначеного Указу.

Доводи ж
апелянта про те, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачці в захисті її
права власності, не врахував тієї обставини, що вона є співвласником майна
пайового фонду колишнього КСП «Заповіт Леніна», реорганізованого в
сільськогосподарський виробничий кооператив, то ці його доводи судова колегія
вважає безпідставними, оскільки як встановлено по справі й про це наголошує сам
апе­лянт, розпаювання пайового фонду майна членів колективного підприємства,
тобто визначення розміру майнових паїв кожного із них, в тому числі і позивачки
відповідно до вимог чинного законодавства на момент розгляду справи здійснено
не було, а тому застосування заборони відповідачеві використовувати в своїй
господарській діяльності майно пайового фонду в цілому, порушило б права інших
співвласників цього майна всупереч ст. ст. 316, 317, 319-321 ЦК України.

Інші доводи
апеляційної скарги рішення суду, ухвалене по справі, не спростовують і не дають
під­став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесу­ального права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином,
враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303,
304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - представника
позивачки ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в
касаційному по­рядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.