Справа
№22ц-2505/07
Головуючий у 1-й інстанції:
Доповідач: Ткачук О.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007
року                                                                                    м.
Одеса

Колегія
суддів  судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого                            Ткачук О.О.

суддів                             Громік Р.Д. Ісаєвої Н.В.

при
секретарі
Ісаєвої Ю. С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою
Тростянецького сільського Голови Велико -
Михайлівського району Одеської області на рішення Велико - Михайлівського
районного суду Одеської області від 22
лютого 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Тростянецької сільської ради Велико -
Михайлівського району Одеської області про визнання незаконним
розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та
стягнення заробітної пласти за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

встановила:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Тростянецької сільської ради Велико - Михайлівського
району Одеської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної пласти
за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. У лютому 2007 року він
доповнив свої вимоги і просив визнати незаконним розпорядження НОМЕР_1 від 18 серпня 2006 року про догану.

В обґрунтування
свого позову позивач посилався на те, що за розпорядженням  НОМЕР_2 від 01
червня 2000 року він
був прийнятий на посаду землевпорядника Тростянецької сільської ради Велико - Михайлівського
району Одеської області. Згідно розпорядження Сільського голови, йому була
надана чергова відпустка з 04
липня 2006 року по 13 серпня 2006 року. У цей
період, а саме, з 10 по 15 липня 2006 року він, за
усним розпорядженням сільського Голови, був відізваний з відпустки для
перемірок городів. Після закінчення відпустки він вийшов на роботу 14 серпня
2006 року, однак сільський голова дав йому дозвіл на те, щоб позивач відбув у
відпустці кількість днів, коли він виходив на роботу. Таким чином, ОСОБА_1 був у відпустці
до 18 серпня 2006 року.

З 28 серпня 2006 року по 21 вересня 2006 року позивач
знаходився на лікарняному. 22
вересня 2006 року він
вийшов на роботу та здав лікарняний лист. 26
вересня 2006 року
сільський голова повідомив позивача про звільнення з роботи.

Трудову книжку ОСОБА_1 отримав 05 жовтня 2006 року, із запису
в якій дізнався, що його було звільнено ще з 25 серпня 2006
року по ст..40 п.4 КЗпП
України.

Зважаючи на
вищевикладене, ОСОБА_1 просив
суд стягнути з відповідача стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в
сумі 3 350, 62 гривень,
моральну шкоду в сумі 3000 гривень, поновити його на раніше займаної посаді, та
визнати незаконним накладення на нього розпорядженням сільського Голови
дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

У судовому
засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач позов
не визнав.

Рішенням Велико - Михайлівського
районного суду Одеської області від 22
лютого 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 було
задоволено частково.

На дане рішення
принесена апеляційна скарга Тростянецьким сільським Головою Велико Михайлівського
району Одеської області, в якій ставиться питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позовних вимогах ОСОБА_1.

Заслухавши
доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та
обгрунтованність рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.  308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.. 10 ч.2 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яки вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відповідно до
вимог п.4 ст. 40 КЗпП
України «Під прогулом слід розуміти відсутність робітника без поважних причин
на роботі протягом робочого дня, в тому числі відсутність на роботі більше
трьох годин підряд або сумарно протягом робочого дня».

Відповідно до
п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «9 від 6
листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі
осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати у
чому конкретно проявилося порушення трудової дисципліни, що стало приводом до
звільнення до держаний роботодавцем порядок, передбачений ст., ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного стягнення».

Розглядаючи
справу, та задовольняючи позов ОСОБА_1 суд
першої інстанції виходив з того, що відповідач при накладені дисциплінарних
стягнень на позивача у вигляді догани, та звільнення допустив грубе порушення
трудового законодавства, яким передбачено порядок накладення дисциплінарних
стягнень, тобто, не зажадав від робітника письмових пояснень, щодо невиходу на
роботу після 14 серпня 2006 року.

Суд першої
інстанції також перевіривши усі докази по справі зробив вірний висновок про те,
що невихід ОСОБА_1 на
роботу після 14 серпня 2006 року пояснюється
тим, що він у період знаходження у відпустці виходив на роботу, згідно усного
розпорядження сільського Голови.

Те що ОСОБА_1 у період
відпуски виходив на роботу частково підтвердив сільській Голова, якій у
судовому засіданні в апеляційному суді не заперечував проти того, що за час
знаходження у відпустці. ОСОБА_1 декілька разів був присутній на засіданнях
сесій сільської Ради.

Також суд
правильно послався у рішення як на доказ позовних вимог ОСОБА_1 факт звернення
останнього до прокурора Велико -
Михайлівського району з приводу незаконного на його погляд відізвання з
відпуски (а.с. 24 вх. №128 -06 від 17 липня 2006 року).

Апеляційна
скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду, та мали правове
значення. Ці доводи не є суттєвими, та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процессульного права, які призвели, чи могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.
304, п.1 ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Тростянецького сільського Голови Велико - Михайлівського району Одеської області - відхилити

Рішення Велико - Михайлівського
районного суду Одеської області від 22
лютого 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена на протязі двох
місяців до Верховного Суду України.