РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„16" лютого 2007 р.                                                               м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого              Бойчука І.В.

суддів                          Меленко О.Є., Матківського Р.Й.

секретаря                    Гаран Н.І.

з участю        сторін:                           ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представників            ДП
"Івано-Франківський аблавтодор" та філії

"Тисменицький
райавтодор"

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Івано-Франківського міського суду від 15
грудня 2006 року,-

встановила:

Дочірне підприємство "Івано-Франківський облавтодор" звернулося
до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виселення з житлового
приміщення.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ДП "Івано-Франківський облавтодор",
філії "Тисменицький райавтодор", ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсним спільного рішення адміністрації та профкому філії "Тисменицький
райавтодор" від 12.03.2003
р. про надання квартири АДРЕСА_1
сім"ї ОСОБА_4 та визнання права на житлове приміщення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 грудня 2006 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП "Івано-Франківський
аблавтодор", філії "Тисменицький райавтодор", ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання недійсним рішення адміністрації і профкому від 12.03.2003 р. та визнання
права на житло у квартирі АДРЕСА_1
відмовлено.

Позов ДП
"Івано-Франківський облавтодор" задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1 із займаного нею житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

У виселенні ОСОБА_2, ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 вказала, що
з висновками суду про її виселення не можна погодитись. У квартиру АДРЕСА_2 вона не
поселялася. її колишній чоловік ОСОБА_2 ствердив, що на заяві про дачу згоди на
одержання цієї квартири підписалися за неї і подали її паспорт для прописки та
видачі ордеру.

Справа №22-ц-191/2007 р.                                       Головуючий у І-інстанції Попович С.С.

Доповідач
Бойчук І.В.

Подаючи позов
про визнання права на житло, нею подано докази її постійного проживання у
квартирі, оплати нею за користування житловою площею, тобто нею виконувалися
усі обов'язки, що випливають з договору житлового найму.

Нею проведено капітальний ремонт квартири та витрачено
значні кошти.

Сім"я ОСОБА_4 зареєстрована до червня 2006 року у кв. НОМЕР_1 цього ж будинку АДРЕСА_1, тобто
у сусідній кімнаті розміром 40
кв.м.

Суд не з"ясував правового статусу спірного житла.

Просить рішення
суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким у позові ДП
"Івано-Франківський облавтодор" до неї про виселення відмовити,
задовольнивши її позовні вимоги.

В засіданні
апеляційного суду апелянтка підтримала доводи апеляційної скарги з мотивів
наведених у ній.

Представники ДП
"Івано-Франківський облавтодор", філії "Тисменицький
райавтодор", ОСОБА_4, ОСОБА_5 доводів скарги не визнали і пояснили, що
скарга є надумана. Рішення суду першої інстанції є обгрунтованим і не
суперечить вимогам закону.

ОСОБА_3 доводи
скарги визнала і пояснила, що рішення суду слід скасувати, оскільки ОСОБА_1 не виселялася із спірної
квартири і її батько виписав з квартири, яку їм надано у порядку
покращення умов. Згідно ордеру вона з батьком проживає у наданій двокімнатній
квартирі.

Вислухавши
доповідь головуючого, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що нею не представлено доказів, що вона має право на
проживання у спірній квартирі гуртожитку, а тому нею не може відповідно
і ставитися питання про визнання незаконним рішення адміністрації і профкому
підприємства про надання житла сім'ї ОСОБА_4 (ст. З ЦПК України).

На думку суду
першої інстанції існує єдиний достовірний висновок, що сім"я ОСОБА_1 дала
згоду на отримання іншого житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_2, виписавшись із
спірного приміщення та зареєструвавшись у наданому житловому приміщенні
ОСОБА_1, тому не має права на попередньо займане житло.

Проте, колегія
суддів вважає, що суд прийшов передчасно до такого висновку, без належного
з"ясування дійсних обставин по справі.

Судом
встановлено, що згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профкому
філії "Тисменицький райавтодор" від 12.03.2003 р. сім'ї ОСОБА_1 у складі трьох осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, а на
підставі рішення Івано-Франківського міськвиконкому від 15.04.2003 року було видано
ордер.

Перед вирішенням
питання про надання сім'ї ОСОБА_1 вищевказаної квартири на ім"я начальника
філії "Тисменицький райавтодор" було подано заяву (а.с. 6) про те, що всі
члени сім'ї ОСОБА_1 погоджуються вселитися в отриману квартиру та звільнити
раніше займане житлове приміщення у гуртожитку в квартирі АДРЕСА_1.

У відповідності
до п.66 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов...,
затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 р. №470
у надане житлове приміщення переселяються члени сім'ї, які включені в ордер
і дали письмове зобов"язання про переселення у це приміщення.

Зі змісту заяви,
що міститься у матеріалах справи (а.с. 6)
вбачається, що відсутня засвідчена підписами членів сім'ї, зокрема,
ОСОБА_1, згода про її вселення у надану двокімнатну квартиру.

А підпис під зобов'язанням звільнити в гуртожитку
однокімнатну квартиру раніше займану сім"єю ОСОБА_1, викликає сумнів у
суду апеляційної інстанції, оскільки він не є стверджений посиланням на
паспортні дані чи інший документ, що посвідчує особу кожного з членів сім'ї.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 з часу подачі
зустрічного позову до суду вказує про те, що згоди на переселення у двокімнатну
квартиру не давала і свого підпису не вчиняла. Суд цим показам вірить, оскільки
вони не спростовані іншими доказами.

Оскільки шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано і отримано
нею 25.11.2003 р.
свідоцтво про розірвання шлюбу, то остання, не вселялася і не проживала у
наданій двокімнатній квартирі, а залишилася проживати у спірній квартирі, про
що в суді не заперечили сторони і саме тому позивачі звернулися до ОСОБА_1 з
позовом про виселення.

Посилання позивачів на ту обставину, що ОСОБА_1
зареєстрована після отримання ордеру у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 не заслуговують на увагу і не несуть жодних правових
наслідків, оскільки, як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3, вона на прохання
батька ОСОБА_2 дала паспорт матері йому і останній віддав його для реєстрації у
вищеназваній квартирі.

Крім того, як роз"яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні
№15-рп/2001 від 14.11.2001
р. сам факт прописки (реєстрації) як і відсутність такої не породжують
права на житло. У зв"язку з цим колегія суддів вважає, що факт такої
реєстрації не породжує для ОСОБА_1 втрату нею права у спірному житловому
приміщенні, з якого вона не виселялася, несла всі зобов"язання як наймач
та належно виконувала умови договору житлового найму.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не втратила права на спірне житлове
приміщення і не може бути з нього виселена тому у задоволенні позову про її
виселення слід відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що спірна однокімнатна квартира НОМЕР_2, яку займала
сім"я ОСОБА_2 спільним рішенням адміністрації та профкому філії
"Тисменицький райавтодор" від 12.03.2003
р. була надана сім'ї ОСОБА_4 на склад з 3-х осіб. Згідно довідки філії "Тисменицький
райавтодор" (а.с. 79)
вбачається, що на підставі цього рішення сім"я ОСОБА_4 зареєстрована у
спірній квартирі, хоча ця квартира не звільнена сім"єю ОСОБА_1,ОСОБА_2.

За таких обставин колегія суддів ваважає, що вищеназване
спільне рішення адміністрації* та профкому
про надання спірної однокімнатної квартири сім'ї ОСОБА_4 у складі 3-х осіб є недійсним, оскільки воно прийняте щодо житлового
приміщення, яке не було вільним на час його розподілу. Судом встановлено, що
сім"я ОСОБА_4 ніколи не вселялася у спірне житло, а проживає в іншому
житловому приміщенні.

ОСОБА_1 в судовому засіданні ствердила, що сім"я
ОСОБА_4 до червня 2006 року
була зареєстрована в квартирі НОМЕР_1
цього ж гуртожитку, тобто у сусідній квартирі, яка становить площею 40 кв.м., проте, за
яких обставин її звідти було виписано, представники ДП "Івано-Франківський
облавтодор" та філії "Тисменицький райавтодор" не змогли
пояснити.

За наведеного, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і
підлягає до скасування.

На підставі ст.ст. 58,
59,109 ЖК України та керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 грудня 2006 р. скасувати,
ухваливши нове рішення.

Позов
ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
недійсним спільне рішення адміністрації і профкому філії "Тисменицький
райавтодор" від 12.03.2003
р. про надання квартири АДРЕСА_1
сім"ї ОСОБА_4. Визнати за ОСОБА_1 право на житло у квартирі АДРЕСА_1.

У задоволенні
позову ДП "Івано-Франківський облавтодор" до ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про виселення відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення
набирає законної сили з часу його проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному
порядку.