Справа
№ 2-1014 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2007 р.      м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області у складі головуючого - одноособово судді
Смаглій М.В. при секретарі - Корженко Л.О. розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до відповідачки про виселення, вказуючи, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1, Одеської області, однак не може реалізувати своє право
власності на вищевказану квартиру, оскільки у ній мешкає відповідачка, яка
відмовляється звільнити квартиру у добровільному порядку.

Представник
позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідачки - ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, надала суду заяву, у якій просила залучити до участі у справі у якості
співвідповідачів дочок відповідачки - ОСОБА_3, 1985 року народження, ОСОБА_4,
1974 року народження.

Представник позивачки не заперечував проти залучення вищевказаних осіб до
участі у справі у якості співвідповідачів. Суд залучає до участі у справі у
якості співвідповідачів ОСОБА_3, 1985 року народження, ОСОБА_4, 1974 року
народження.

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, у судове засідання не з'явились, про день
та час слухання справи були двічі завчасно сповіщені через оголошення у пресі,
тобто з опублікуванням оголошення вони вважаються належним чином повідомленими
про день, час та місце розгляду справи. Таким чином, у відповідності до ч. 9 ст.
74 ЦПК України, відповідачі про час і місце судового засідання були завчасно
сповіщені належним чином, про що свідчить оголошення у газетах „Чорноморські
новини" та «Урядовий кур'єр», причину своєї неявки суду не повідомили.
Згідно ч.9 ст. 76 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідачів.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню по наступних підставах.

У судовому засіданні встановлено, що 10.08.2006 року Українською
універсальною біржею «Південь» були проведені торги з реалізації безхазяйного
майна, а саме : 16/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, які складаються з
квартири НОМЕР_1. За результатами цих торгів переможницею була визнана
позивачка, ОСОБА_1.
Рішенням суду від 18.09.2006 року вищевказані торги були визнані такими, що
відбулися та за ОСОБА_1 визнано право власності на 16/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, які складаються з квартири НОМЕР_1. Таким чином, позивачка є
власником квартири НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також їх діти - ОСОБА_5, 2006
року народження, ОСОБА_6, 2006 року народження, ОСОБА_7, 2001 року народження,
ОСОБА_8, 1995 року народження мешкають у квартирі НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.
Позивачка неодноразово зверталась до відповідачів з проханнями виселитися з
квартири, та на підтвердження своїх тверджень пред'являла відповідачам
документи, які свідчать про її право приватної власності на квартиру.      Однак,
відповідачі   відмовляються   у
добровільному   порядку   виселитися
з

вищевказаної
квартири, чим позбавляють позивачку можливості реалізувати її законне право
власності на належну їй квартиру. Тобто, відповідачі мешкають у квартирі,
проживати у якій вони не мають права, оскільки вони не прописані та не
зареєстровані у вищевказаній квартирі.

Відповідно до ст. 319 ЦК
України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК
України, право власності набузається на підставах, що не заборонені
законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 4 Закону України «Про власність», власник на
свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Згідно ст. 391 ЦК України,
власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Незаконне перешкоджання володінню ОСОБА_1 квартирою НОМЕР_1 у будинку
АДРЕСА_1, є порушенням її конституційних прав, а саме : ст. 41 Конституції
України, згідно якої, кожний має право володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю власністю.

Таким чином, враховуючи, що позивачка є законною власницею квартири НОМЕР_1
у будинку АДРЕСА_1, в користуванні якім їй безпідставно перешкоджають
відповідачі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення відповідачів з
вищевказаної квартири є обгрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 319,
328, 391 ЦК України,
ст. 4 Закону України «Про власність», ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити
позовну заяву ОСОБА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
з їх неповнолітніми дітьми з квартири НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.                                                                                                  '

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні квартирою НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.