Справа № 22ц-1403/2007                                                        Головуючий
1 інстанції - Папоян В.В.
Категорія - 21                                                                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                     УКРАЇНИ

8 лютого 2007 року                                                                                                              м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі: Головуючого - Турової
О.М., суддів - Могутової
Н.Г., Шевченко В.Ю., при секретарі -
Тимченко Г.В., за участю -
представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове
на рішення Селидівського міського суду від 24 жовтня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Селидове про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Селидове звернулось до Апеляційного
суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення Селидівського міського
суду від 24 жовтня 2006 року, яким були
частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 і стягнуто на її користь з
відповідача у відшкодування моральної шкоди 11000 грн.

Відповідач
просив скасувати ухвалене судове рішення, посилаючись на порушення норм
матеріального права, а саме: Закону України „Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань", згідно з яким фонд відшкодовує моральну шкоду при
наявності висновку медичних органів. Витяг з акту огляду на МСЕК від 23.02.2006 р. стосовно
ОСОБА_1 не містить відомостей про наявність факту спричинення їй моральної
шкоди, а інших документів, які б підтверджували такий факт позивачка суду не
надала. Враховуючи також, що п.27 ст. 77
Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік"
зупинено дію абзацу четвертого ст. 1
пп."е" п. 1
ч.І ст. 21, ч. З ст.
34 Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань" відповідач просив
постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд першої
інстанції, частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1, посилався на те, що позивачка
з 18.10.2005 року
працювала укладчиком-пакувальником Донецької кондитерської фабрики ЗАТ
«Виробниче об"єднання «Конті». 15
листопада 2005 р. при
поверненні після зміни з роботи на транспорті підприємства з Толкачовою стався
нещасний випадок. Під час руху загорівся автобус, позивачка тривалий час
знаходилась в зоні впливу високої температури та токсичних продуктів горіння,
внаслідок чого перенесла гостре отруєння угарним газом. Згідно з актом № 3/30 від 14.12.2005 р. вказаний
нещасний випадок визнаний таким, що пов"язаний з виробництвом.

Рішенням МСЕК
від 23 лютого 2006 року ОСОБА_1
була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 25% в зв"язку з
вказаною виробничою травмою на період до

2

23.02.2007
року. Враховуючи, що нещасний випадок на виробництві спричинив позивачці й
моральні страждання, що виразились в постійному головному болі, слабкості та
швидкому втомленні, відчутті стресу та погіршенні психо-емоційного стану, суд
стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 11000 грн.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої
інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 з 18.10.2005
року працювала укладчиком-пакувальником Донецької кондитерської фабрики ЗАТ
«Виробниче об"єднання «Конті». 15
листопада 2005 р. при
поверненні після зміни з роботи на транспорті підприємства з нею стався
нещасний випадок. Під час руху загорівся автобус, позивачка тривалий час
знаходилась в зоні впливу високої температури та токсичних продуктів горіння,
внаслідок чого перенесла гостре отруєння чадним газом. Згідно з актом № 3/30 від 14.12.2005 р. вказаний
нещасний випадок визнаний таким, що пов"язаний з виробництвом.

З 16 грудня 2005 р. позивачка
знаходилась на лікуванні в ОКБПЗ м. Донецька з діагнозом: гостре отруєння
угарним газом та продуктами горіння середнього ступіню, токсикологічна
ендопатія з рефлекторною пірамідною недостатністю, вестибулопатія,
паркинсонічний синдром, астено-невротичний синдром. Згідно із висновком МСЕК
від 23 лютого 2006 року ОСОБА_1
вперше була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 25% в зв"язку з
вказаним нещасним випадком на період до 23.02.2007
р.

Відповідно до
ст. 21 п.1 пл. „є" та ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством
порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я, виплачуючи йому грошову суму
за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України
„Про охорону праці" від 14
жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопада
передбачає, що „відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до
абзацу 2 пункту 11 Постанови
Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" №6
від 27 березня 1992 року в редакції 24 жовтня 2003 року і рішення
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року
страхова виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
незалежно від втрати ним професійної працездатності.

Виходячи із
вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов висновку про спричинення
позивачу моральної шкоди.

При визначенні
суми моральної шкоди в розмірі 11000
грн., суд врахував сильний стрес та підвищену емоційну напруженість
позивачки в зв"язку з знаходженням в ситуації, небезпечній для життя,
подальшу психологічну нестійкість, її регулярне знаходження на лікуванні,  серйозні
наслідки трудового  каліцтва
у  вигляді постійного  головного
болю,

3

зниження активності, неможливості
виконання роботи з фізичним навантаженням та відновлення попереднього стану
здоров"я, необхідності зміни способу життя. Суд першої інстанції навів
обґрунтування при визначенні розміру моральної шкоди потерпілої і апеляційний
суд з такими висновками погоджується.

Рішення суду
відповідає вимогам процесуального і матеріального права і підстави для його
скасування відсутні.

Доводи
апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове
про втрату позивачкою права на відшкодування моральної шкоди не заслуговують на
увагу. Згідно з вимогами ч.2 ст. 13
Закону України «„Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві...» страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої
особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Враховуючи, що
страховий випадок у вигляді нещасного випадку на виробництві мав місце в
листопаді 2005 року,
право на відшкодування шкоди виникло у ОСОБА_1 в цей же період, тобто під час
дії згаданого Закону України.

Що ж стосується
Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік", то дію відповідних статей Закону України «„Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві...» цим законом зупинено на 2006 рік, тому на правовідносини по відшкодуванню моральної
шкоди ОСОБА_1 дія вказаного Закону не поширюється.

Безпідставні й
доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відділення виконавчої дирекції
Фонду є неналежним відповідачем по справі, оскільки вони суперечать вимогам
статей 21, 28, 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Інші доводи
апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.
308, 315 ЦПК
України, Апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове
відхилити.

Рішення Селидівського міського суду від 24 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного
суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий: