Справа №22-ц- 38432006                                           Головуючий в 1 інстанції Потоцький В.В.
Доповідач в 2 інстанції       Голуб С.А.
РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 лютого 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого     Сліпченка О.І.

суддів :                  Коцюрби О.П., Голуб С.А.,

при секретарі    Левочко І.Я.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_3

про   розділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2006 року позивач пред"явив в суді названий позов
посилаючись на те, що з відповідачкою ОСОБА_1 він
перебував у зареєстрованому шлюбі з 1990 по 2005 роки. 22 грудня 1993 році ОСОБА_1 був подарований будинок АДРЕСА_1
загальною площею 66 кв.м, із сараєм площею 40 кв.м. Під час
перебування в шлюбі до будинку були зроблені прибудови, він був відремонтований, також був збудований гараж. Позивач
вважав, що добудова до будинку є спільним майном подружжя, а тому просив
визнати за ним право власності на 1/4 частину будинку.

В ході розгляду справи позивач змінив свої позовні вимоги. Позивач визначив
вартість належної йому частки домоволодіння, яка
складає 9793 грн. Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь названу
суму та судові витрати.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13
листопада 2006 року позов  задоволено .

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку
з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального
права.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши письмові матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період шлюбу
здійснили добудову до будинку АДРЕСА_1, що належав згідно договору дарування
від 22 грудня 1993 року позивачці. На момент дарування домоволодіння складалось із будинку площею 66 кв.м, та сараю
площею близько 40 кв.м.

В 1994-1995 роках до будинку була добудована цегляна веранда площею 28
кв.м., перекрита 1/2 частина даху
будинку, замінений газовий котел, газифікована літня кухня, яка облаштована в сараї, встановлений газовий лічильник,
зведений цегляний гараж площею 24 кв.м.

В березні 2006 року відповідачка
продала вказаний будинок ОСОБА_3.

Вартість домоволодіння станом на 25 вересня 2006 року складає 32133 грн. Вартість
виконаних сторонами робіт становить 19586 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що добудова
будинку, є спільним майном подружжя, оскільки частка добудови у вартості
будинку є значною. Суд визнав, що частка позивача у
праві власності на домоволодіння (1/2 частина вартості добудови будинку) є рівною з часткою відповідачки ОСОБА_1, а тому стягнув з
відповідачки 9793 грн.

Судова колегія
не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке
може бути об"єктом права приватної власності.

Веранда будинку, гараж, які були збудовані сторонами під час шлюбу, не
можуть бути об'єктами права приватної
власності, оскільки вони є складовою частиною речі -садиби, в розумінні ст.187 та ст.381 ЦК України, а тому названі об"єкти
не могли бути визнані спільною сумісною власністю
подружжя окремо від всього домоволодіння.

Враховуючи наведене, вказівка суду першої інстанції в мотивувальній частині
рішення на те, що добудови до будинку є спільною
сумісною власністю подружжя є помилковою.

Оскільки не було
правових підстав визнавати добудови та зроблені переобладнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, судом
частка позивача в спільній сумісній
власності подружжя не визначалась, у суду не було підстав, передбачених КпШС України та СК України, на які
він послався в своєму рішення, і для визначення
вартості цих добудов і стягнення її з відповідачки ОСОБА_1

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Судова колегія
вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права, про що зазначено вище, а тому воно підлягає
скасуванню з винесенням нового рішення.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки вартості 1/2 частини добудови до
будинку АДРЕСА_1 не можуть бути задоволені, оскільки
відповідачка є власницею цього будинку на підставі
договору дарування, вказаний будинок не є об"єктом спільної
сумісною власності подружжя, а тому не підлягає розділу між подружжям. Враховуючи наведение, у позивача, як
колишнього подружжя відповідачки ОСОБА_1, не виникло
право на пред"явлення вимоги щодо стягнення компенсації.

Керуючись ст. 303, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від
13 листопада 2006 року скасувати і винести нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду України.