РІШЕННЯ                                          Справа № 2-17, 2007р.

ІМ'ЯМ                 УКРАЇНИ

17 січня 2007р.
Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого
судді -                                                                               Сегет Я.С.

при секретарі -                                                                      Волошиній Л.О.

за участю позивача - представників
Червонозаводської

міської ради -                                                                         Сидоренко В.В. і Аверкова О.Г.

відповідачів -                                                                          ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3

третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог -

представника КП „ Червонозаводський ЖЕК-1 " -                                                    Ланіна В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Лохвиці цивільну справу за позовною заявою Чер­вонозаводської міської ради Лохвицького району до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням
та виселення без надання іншого приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Червонозаводська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання їх такими
особами, що втратили право на користування квар­тирою АДРЕСА_1 та висе­лити їх
без надання іншого жилого приміщення.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, звернувшись
до су­ду із письмовими заявами про розгляд цивільної
справи без їх участі та відмовити в задоволення позо­вної заяви.

В судовому засіданні представники позивача в особі міського голови м.
Червонозаводське Си­доренко В.В. і спеціаліста
Червонозаводської міської ради Аверкова О.Г. та третя особа - представ­ник комунального підприємства „ Червонозаводський ЖЕК-1
" позов підтримали, відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
не визнав.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, ознайомившись із матеріалами цивільної
справи, дослідивши та давши оцінку доказам
по справі суд приходить до наступного.

Згідно рішення виконкому Червонозаводської міської ради НОМЕР_1 „ Про
затверд­ження рішення спільного засідання адміністрації і профкому цукрового
комбінату НОМЕР_2 про обмін квартир між працівниками підприємства "
сім"я ОСОБА_10 в складі 4 осіб поселилася в двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ( а. с. 5 ). Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 в
квартирі продовжували про­живати відповідачі по справі (а. с. 15 ).

Рішенням виконкому Червонозаводської міської ради НОМЕР_3 затверджено акт
приймання-передачі житлових будинків та сараїв і погрібів у комунальну
власність ( а. с. 38-39). Згід­но даного акту ВАТ „ Лохвицький
цукровий завод " передав у комунальну власність Червонозаводсь­кої міської ради будинок АДРЕСА_1.

01.11.2002р. між Лохвицьким ВУЖКГ і наймачем ОСОБА_1 заключено договір найму жи­тла в будинках державного і
комунального фонду ( а. с. 64 ).

Рішеннями сесій Червонозаводської
міської ради від 31.03.2006р. і 09.06.2006р. на базі Лохвиць­кого ВУЖКГ
створено КП „ Червонозаводський ЖЕК-1 ", КП „ Червонозаводський ЖЕК-2
" і Черво­нозаводський комбінат конунальних підприємств ( а. с.
68-69 ).

Договір найму житла в будинках державного і комунального
фонду між КП „ Червонозаводський ЖЕК-1 " і сім'єю ОСОБА_1 не був заключений по причині
постійної відсутності жильців цієї квар­тири (а. с. 66).

Представники
позивача в судовому засіданні, керуючись вимогами ст. ст. 71, 72 ЖК
України, просили суд визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 таким, що втратили
право на користування квартироюАДРЕСА_1,
оскільки вони лише зареєстровані за вказаною адресою, але тривалий час
там не проживають.

В позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 вже кілька років проживає в будинку
свого співме­шканця АДРЕСА_2. ОСОБА_3 співмешкав із ОСОБА_11 і
проживав в квартирі АДРЕСА_3. ОСОБА_2 систематично руйнував житло, а довівши
квартиру до стану, коли в ній не можливо стало проживати перейшов проживати в
будинок своєї матері АДРЕСА_2.

Позивач зазначив
в своїй позовній заяві, що в спірній квартирі більше року ніхто не проживає,
вона стоїть не закрита і покинута.

У відповідності
до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї
за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив суду, що на протязі останніх трьох років він
систематично виїжджав на заробітки в різні регіони України, але понад 6
місяців не був відсутнім в спірній квартирі. Факт
руйнування і псування цієї квартири він визнає, але вважає, що все це зробив
його брат - ОСОБА_2.

Суд встановив, що всі відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1.

Суд з
урахуванням показів свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8 і ОСОБА_9, а також актів обстеження квартири АДРЕСА_1 від
03.10.2003р., 10.11.2004р, 17.08.2005р., 17.09.2005р., 14.08.2006р. (а. с. 6-10
) приходить до висновку, що ОСОБА_1 не проживає в спір­ній квартирі з 2001р.,
її син ОСОБА_3 - з 2003р., а інший син ОСОБА_2 - з 2005р., а тому вважає, що
всі відповідачі втратили право користуватися вказаним жилим приміщенням.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він постійно проживав у спірній
квартирі і строк його відсутності в цій квартирі не перевищував 6 місяців
суд спростовує тим, що в результаті систе­матичного руйнування і псування житла
його братом, квартира ще в 2005р. прийшла в непригодність для проживання в ній,
що підтверджено показами мешканців будинку АДРЕСА_1, допитаних судом в якості
свідків та актами обстеження квартири АДРЕСА_1 від 03.10.2003р., 10.11.2004р,
17.08.2005р., 17.09.2005р. і 14.08.2006р.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_3 після звернення до суду позивача з да­ною
позовною заявою в кінці 2006р. вселився в спірну квартиру, навісив свій замок,
вивіз мусор із жилого приміщення, намагається провести ремонт у вказаному
житлі.

Суд вважає, що ОСОБА_3 втратив право користуватися вказаним жилим
приміщенням, ос­кільки був відсутнім в ньому без поважних причин понад шість
місяців. Вселення цього відповідача у спірну квартиру мало місце лише після
відповідного звернення Червонозаводської міської ради до су­ду, а тому як
особа, що втратила право користуватися жилим приміщенням, він підлягає
виселенню з квартири АДРЕСА_1 без надання йому іншого жилого
приміщення.

Представники позивача в судовому засіданні, керуючись вимогами ст. 116 ЖК
України, просили суд виселити відповідачів із спірних квартири без надання
іншого жилого приміщення.

В позовній заяві
вказано, що ОСОБА_2 систематично руйнував і псував житло, в квартирі побиті двері,
вщент розбитий санвузол, побиті і обідрані до дранки стіни, відсутня газова
плита, ван­на. Розтрощена газова колонка, побите скло у вікнах, зняті труби та
радіатори централізованого опа­лення.

В судовому
засіданні відповідач ОСОБА_3 підтвердив факт систематичного руйнування і
псування їхньої квартири братом - ОСОБА_2.

Суд визнає доведеним факт систематичного руйнування і
псування житла, використання його не за
призначенням, систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, які роблять неможливим для інших проживання в одному будинку. Суд вважає
винним в цьому ОСОБА_2. Такий ви­сновок суд обґрунтовує показами
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, актами
обстеження квартири АДРЕСА_1 від 03.10.2003р., 10.11.2004р, 17.08.2005р.,
17.09.2005р. і 14.08.2006р., а також колективною заявою меш­канців
будинку, де знаходиться спірна квартира (а. с. 13-14 ).

Суд відмічає, що представники позивача не подали суду доказів того, що до
систематичного ру­йнування і псування спірної квартири,
використання житла не за призначенням, систематичного по­рушення правил
соціалістичного співжиття, причетні відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3.

Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають ра­зом з ним, факт систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням,
або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможли­вим
для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і гро­мадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних
на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. № 2
„ Про деякі пи­тання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України " зазначено, що під заходами запобігання і громадського впливу маються на
увазі, зокрема заходи попередження, що зас­тосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями викон­комів, а також заходи громадського впливу, вжиті на
зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудо­вих колективів, товариськими судами
й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого
виселення).

Представники позивача в судовому засіданні не подали суду докази того, що
за фактами систе­матичного руйнування і псування
спірної квартири, використання житла не за призначенням, систе­матичного порушення правил соціалістичного співжиття, які
допустив ОСОБА_2 чи інші відпові­дачі, були застосовані заходи запобігання і громадського
впливу.

З урахуванням вказаного суд вважає за розумне відмовити позивачу у
задоволенні вимоги щодо виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення за фактами
систематичного руйнування і псування спірної квартири, використання житла не за призначенням, систематичного порушення
правил соціалістично­го співжиття.

При таких обставинах суд визнає, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212-216, 218, 294 ЦПК України, ст. ст. 71,
72, 116 ЖК України, постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.1985р. № 2 „ Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України ", суд,-

РІШИВ:

Позовну заяву Червонозаводської
міської ради Лохвицького району задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користуватися
квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання
йому іншого жилого приміщення як такого, що втратив право користуватися
цією квартирою.

В задоволенні інших позовних вимог
позивачу відмовити.

На рішення суду може бути подана
заява про апеляційне оскарження рішення суду до Апеляцій­ного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення постановлено в нарадчій кімнаті і виготовлено
суддею на комп'ютері.