У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Патрюка  М.В.,

Барсукової В.М., Берднік І.С.,

Косенка В.Й., Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,  Пшонки М.П.,

Гнатенка А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Григор'євої Л.І., Гуменюка В.І.,

Лихути Л.М., Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,-

розглянувши скаргу відкритого акціонерного товариства
“Суха Балка” про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27
травня 2005 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 17
лютого 2006 року та ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України
від 27 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства “Суха Балка”, відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення
заборгованості із щомісячних (страхових) виплат відшкодування втраченого
заробітку, компенсації та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відкритого акціонерного товариства
(далі - ВАТ) “Суха Балка”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення
заборгованості з щомісячних (страхових) виплат відшкодування втраченого
заробітку, компенсації та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що  з 5 січня 1978 року він працював у
відповідача командиром відділення другого взводу Ленінського воєнізованого
гірничорятувального загону. Під час виконання трудових обов'язків 5 грудня 1978
року з ним стався нещасний випадок. Висновком МСЕК у 1979 році йому встановлено
50 відсотків втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 1 грудня
1993 року - 60 відсотків втрати професійної працездатності. Сума щомісячних
виплат на 1 липня 1994 року склала 1 235 471 крб. 40 коп. і ним не оспорюється.
У подальшому йому стали неправильно відшкодовувати шкоду, оскільки відповідачем
допущено заниження та незастосування коефіцієнта фактичного збільшення тарифних
ставок і окладів. Просив суд стягнути з ВАТ “Суха Балка” заборгованість із
щомісячних виплат відшкодування втраченого заробітку за період з 1 липня 1994
року до 1 квітня              2001 року в
розмірі 28 481 грн. 74 коп., компенсацію втрати частини щомісячних виплат у
зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 15 166 грн. 83 коп.,
відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн., а також заборгованість із
щомісячних страхових виплат з Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі в
розмірі 24 560 грн. 47 коп., а також щомісячні страхові виплати, починаючи з                     1 травня 2005 року, у сумі
1 285 грн. 29 коп. до зміни обставин, що тягнуть перерахунок або припинення
виплат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 травня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 лютого 2006 року, поновлено строк позовної
давності. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто: з ВАТ “Суха
Балка” на користь ОСОБА_1 заборгованість із щомісячних виплат відшкодування
втраченого заробітку за період з 1 липня 1994 року до 1 квітня  2001 року в розмірі 28 481 грн. 74 коп.,
компенсацію втрати частини відшкодування шкоди у зв'язку з порушенням строків
виплати в сумі 11 845 грн. 68 коп., на користь держави державне мито в сумі 403
грн. 27 коп.; з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 заборгованість із
щомісячних страхових виплат у розмірі 24 560 грн. 69 коп. до 1 травня 2005 року
та щомісячні страхові виплати, починаючи з 1 травня 2005 року, по 1 285 грн. 29
коп. до зміни обставин, що тягнуть перерахунок або припинення страхових виплат.
У задоволенні позовних вимог до ВАТ “Суха Балка” про відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України від 27 листопада 2006 року касаційну скаргу ВАТ “Суха Балка” відхилено,
а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від
27 травня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від
17 лютого 2006 року залишено без змін.

ВАТ “Суха Балка” звернулося до Верховного Суду України зі скаргою про
перегляд вищезазначених судових рішень у зв'язку із винятковими обставинами.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла до висновку,
що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 354 ЦПК України судові
рішення у цивільних справах можуть бути переглянуті у зв'язку з винятковими
обставинами після їх перегляду  у

касаційному
порядку, якщо вони оскаржені з мотивів неоднакового застосування   судом (судами)  касаційної інстанції одного і того самого положення
закону.

Факт неоднакового
застосування Верховним Судом України одного і того самого положення закону: ст.
238 КЗпП України, п.п. 22, 28, 41, 43 Правил відшкодування власником
підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, ст. ст. 202, 202 1, 203 ЦПК України (1963 року), який
діяв на час розгляду справи, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 27 березня 1992 року № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди” - стверджується ухвалами Верховного Суду
України при розгляді аналогічних справ за позовами: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, якими касаційні
скарги ВАТ “Суха Балка” було задоволено, та ухвалою від 27 листопада 2006 року
в зазначеній справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції та апеляційний
суд, погоджуючись із ним, виходили з того, що, починаючи з липня 1994 року, відповідач не застосував коефіцієнт підвищення тарифних ставок і
невірно зробив розрахунок сум відшкодування шкоди ОСОБА_1, у
результаті чого такі суми були незаконно занижені;
у подальшому товариством також неправильно застосовувалися або ж не застосовувалися взагалі коефіцієнти підвищення
тарифних ставок працівників підприємства;
після передачі товариством документів відділенню Фонду останнє також
неправильно виплачувало позивачеві суми відшкодування шкоди, а тому визначені ОСОБА_1 суми підлягають стягненню з відповідачів. Крім того, суд установив, що пропущений строк позовної давності
підлягає поновленню, оскільки спірні правовідносини є трудовими й на них
розповсюджується дія ст. 238 КЗпП України.

Проте з таким висновком
судів погодитися неможливо виходячи з наступного.

З 1 липня 1993 року до 11 липня 2001 року, тобто
під час виникнення спірних правовідносин, діяли Правила відшкодування власником
підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (далі -
Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993
року № 472, які є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини
по відшкодуванню власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків.

Пунктом 41 указаних
Правил установлено, що якщо заяву про відшкодування шкоди потерпілий або
заінтересовані особи подали через три роки з дня визначення МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності, відшкодування шкоди провадиться з дня подання заяви.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22
постанови від 27
березня 1992 року № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди”, виплати, призначені, але своєчасно не одержані,
потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок
(наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів,
раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що
не перевищує трьох років.

Проте суди зазначених
положень законодавства не врахували й стягнули недоплачені
виплати за період, починаючи з липня 1994 року, хоча                   ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою в січні 2005 року.

Відповідно до абз. 6 п.
28 Правил перерахований або нарахований розмір утраченого заробітку
в перерахунку на 100 відсотків утрати професійної працездатності
не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника
(після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Суд у порушення вимог
ст. ст. 202, 2021, 203 ЦПК України (1963 року), який діяв
на час розгляду справи, належним чином не визначив характер спірних правовідносин,
усупереч зазначеним Правилам стягнув на користь позивача заборгованість
із щомісячних виплат відшкодування частини втраченого заробітку за весь
період, починаючи з 1 липня 1994 року, а також не витребував від відповідача відомості
про розмір середнього заробітку для професії ОСОБА_1позивача
на кожний момент підвищення тарифних ставок за умови його роботи протягом
повного календарного місяця або в перерахунку на повний календарний місяць
роботи, унаслідок чого не визначився з
відповідністю розміру суми відшкодування шкоди, нарахованої позивачу,
установленим обмеженням.

Суд
апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК
України не перевірив доводи апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив
конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення
місцевого суду без змін.

На
вказане не звернув уваги й Верховний Суд України.

За
таких обставин постановлені судові рішення підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд у суд першої інстанції з підстав, передбачених п. 2 ч.
1 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.357, 358 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Скаргу відкритого акціонерного
товариства “Суха Балка” задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
від 27 травня 2005 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від
17 лютого 2006 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 27 листопада 2006 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                         А.Г. Ярема

Судді:                                                                                М.І. Балюк

В.М. Барсукова

І.С. Берднік

А.В. Гнатенко

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко

А.В. Костенко

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

М.В. Патрюк

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін