Справа
№ 2-260/07
М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
липня  2007 року                                 Індустріальний
районний суд
складі: головуючої судді     Зосименко
при секретарі           Карпенко В.Ю.
за участю адвоката  ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,
жовтня 2006 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про
суми, який потім уточнила, посилаючись на те, що рішенням
районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2002 року було
Рішення
набрало законної сили 05.01.2003 року. Однак до тепер воно не виконано.

Тому
позивачка просила стягнути з відповідачки
суму трьох процентів річних за

період
з 06.01.2003 року до 07.05.2007 року у розмірі 5696 грн. 20 коп., розмір

індексації
за період з 06.01.2003 року до 31.03.2007 року
у розмірі 23 839

грн.
15 коп. та покласти на відповідачку судові витрати.

Позивачка у судовому засіданні
підтримала свої вимоги і просила

задовольнити.

Представник відповідачки позовні вимоги  не визнала. Суду пояснила, що у

відповідачки
немає майна, за рахунок якого можна погасити заборгованість. Крім

того
вважає, що позивачкою неправильно визначені правові підстави звернення з

даним
позовом до суду. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги

підлягають
частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що у 2002 році ОСОБА_1
звернулася до Індустріального

районного
суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення з ОСОБА_2 та

ОСОБА_4
суми боргу за договором позики (а. с. 28). Ухвалою судді

Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2002 року до

розгляду
позовних вимог ОСОБА_1  було накладено
арешт на квартиру  АДРЕСА_1(а. с. 29). З
довідки № 47 (а. с.

76)
вбачається, що арешт на квартируАДРЕСА_1 в м.

Дніпропетровську
зареєстровано в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів

нерухомого
майна. Згідно рішення Індустріального районного суду м.

Дніпропетровська
від 05.12.2002 року (а. с. 7)  позовні
вимоги буди задоволені

частково
та було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму

боргу
за договором позики у розмірі 43807 грн. 60 коп. Рішення суду набрало

законної
сили 05.01.2003 року.  24 березня 2003
року  було видано виконавчий

лист
згідно вищезазначеного рішення (а. с. 8). 07 квітня 2003 року державним

виконавцем
було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а. с.

9).
26.05.2003 року  державним виконавцем
було винесено постанову про арешт

майна
боржника та оголошення заборони його відчуження (а. с. 32). З довідки №

47
(а. с. 76) вбачається, що арешт на квартируАДРЕСА_1 в

м.
Дніпропетровську зареєстровано в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'

єктів
нерухомого майна. Згідно довідки КП ДМБТІ № 3464/20 від 11.06.2003 року

(а.
с. 35) за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на

квартиру
АДРЕСА_1. Ухвалою

Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2003 року (а. с.

38)
було затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за

якою  ОСОБА_4 було виділено квартируАДРЕСА_1 в м.

Дніпропетровську.
ОСОБА_1 оскаржила цю ухвалу суду. Ухвалою від

03.09.2003
року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

відмовив
ОСОБА_1 у прийнятті апеляційної скарги (а. с. 43).  ОСОБА_1 оскаржила цю ухвалу (а. с. 44-45).
Ухвалою апеляційного суду

дніпропетровської
області від 27.10.2003 року  ухвала
Бабушкінського районного

суду
м. Дніпропетровська від 03.09.2003 року була скасована.  ОСОБА_4

подав
касаційну скаргу на цю ухвалу апеляційного суду (а. с. 53-54). На запит

ДВС
Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська

Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська 15.08.2003 року надав відповідь,

що
квартира АДРЕСА_1 була виділена

ОСОБА_4
і тому ОСОБА_2 вже не належить. 23 липня 2003 року

державним
виконавцем було складено акт про відсутність майна боржника (а. с.

40).  27.11.2003 року ОСОБА_4 звернувся до
Індустріального районного суду

м.
Дніпропетровська із заявою про скасування заходів забезпечення позову -

арешту
на квартиру АДРЕСА_1 (а. с.

57).
ОСОБА_1 в свою чергу звернулася із заявою про зупинення справи щодо

зняття
арешту на квартиру (а. с. 59). Ухвалою Індустріального районного суду м.

Дніпропетровська
від 08.04.2004 року було зупинено провадження по цивільній

справі
за заявою ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову до

розгляду
Верховним Судом України касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу

апеляційного
суду Дніпропетровської області від 27.10.2003 року (а. с. 67).

Ухвалою
Верховного Суду України від 12 вересня 2005 року ухвала апеляційного

суду
Дніпропетровської області   від
27.10.2003 року залишена без змін (а. с.

63).
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2005

року
ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетрвоська від 12.06.2003

року
була скасована (а. с. 65-66). 07 червня 2006 року постановою державного

виконавця
(а. с. 69) було відкрито виконавче провадження з примусового

виконання
виконавчого листа від 24.03.2003 року, виданого Індустріальним

районним
судом м. Дніпропетровська. 20.07.2006 року державним виконавцем знову

було
складено акт про відсутність майна боржника (а. с. 70). У 2006 року

ОСОБА_4
звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із

позовом
про розділ майна подружжя. Ухвалою суду від 10.08.2006 року було

затверджено
мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, за якою ОСОБА_4, було виділено квартиру
АДРЕСА_1

та
визнано за ним право власності на цю квартиру (а. с. 120). 15.09.2006 року

квартира
АДРЕСА_1  була оцінена ТБ

„Універсал”
(а. с. 79). У жовтні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до

Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська із позовом про виключення

майна
із акту опису та зняття арешту. Заочним рішенням Індустріального

районного
суду м. Дніпропетровська від 10.11.2006 року (а. с. 71-72) позовні

вимоги
ОСОБА_4 були задоволені частково, було виключено з акту опису та

арешту
майна квартиру АДРЕСА_1.  За

заявою
ОСОБА_1 заочне рішення суду від 10.11.2006 року було скасовано

згідно
ухвали суду від 01.12.2006 року (а. с. 80). У січні 2007 року було

повідомлено
ДВС в Індустріальному районі про те, що
реалізацією арештованого

майна
- квартири АДРЕСА_1  буде

займатися
ДАК „Національна мережа аукціонних центрів” (а. с. 131). Постановою

державного
виконавця від 17.02.2007 року (а. с. 130) було зупинено виконавче

провадження
з примусового виконання виконавчого листа від 24.03.2003 року  до

розгляду
по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_4 про виключення майна

з
акту опису та арешту майна. Рішенням Індустріального районного суду м.

Дніпропетрвоська
від 26.03.2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

було
відмовлено (а. с. 121-123). ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на

вищезазначене
рішення суду (а. с. 124-125). Ухвалою апеляційного суду

Дніпропетровської
області від 18 червня 2007 року  рішення
Індустріального

районного
суду м. Дніпропетрвоська від 26.03.2007 року було залишено без змін

(а.
с. 134-136). Постановою державного виконавця від 02.07.2007 року (а. с.

139)
було поновлено  виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого

листа
від 24.03.2003 року.

Таким
чином, на момент звернення позивачки до суду та винесення рішення по

даній
цивільній справі рішення Індустріального районного суду м.

Дніпропетровська  від 05.12.2002 року виконано не було та
з  ОСОБА_2 не

було
стягнуто на користь  ОСОБА_1  суму боргу за договором позики у

розмірі
43807 грн. 60 коп.

У
відповідності до ч. 2  ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання

грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму

боргу
з урахуванням  встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а

також
три проценти  річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів

не
встановлений .

Враховуючи викладене, суд доходить
до висновку, що позовні вимоги

законні,
обґрунтовані та підлягають  частковому
задоволенню. Оскільки за

рішенням
суду сума боргу вже стягнута, з відповідачки необхідно стягнути на

користь
позивачки три проценти річних від простроченої суми за період з

06.01.2003
року до 07.05.2007 року у розмірі 5696 грн. 20 коп. Однак суд

вимушений
відмовити позивачці у задоволенні її вимоги щодо стягнення з

відповідачки
на її користь розміру індексації, оскільки індексація проводиться

відповідно
до Закону України „Про індексацію грошових доходів населення” та

індекс
споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом

виконавчої
влади в галузі статистики та публікується в офіційних періодичних

виданнях.
Позивачкою не надано суду публікацій у офіційних періодичних виданнях

щодо
індексу інфляції і тому суд позбавлений можливості перевірити правильність

розрахунку
позовних вимог в цій частині.

Відповідно
до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як

за
зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на

підставі
доказів сторін та інших осіб. які беруть участь у справі.

Відповідно
до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті

обставини,
на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень,

крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно
до ст. 4 Закону України „Про індексацію грошових доходів населення”

індексація
грошових доходів  населення  проводиться
в  разі, коли  величина

індексу
споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в

розмірі
101 відсотка.

З
розрахунку позову (а. с. 111) вбачається, що позивачка при проведенні

розрахунку  суми індексації не виконала умови зазначеної
статті.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню з

відповідачки
понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати

пропорційно
задоволеним вимогам у розмірі 86 грн. 96 коп.

На
підставі наведеного, керуючись  ст. 625
ЦК України, ст. ст. 3, 4 Закону

України
„Про індексацію грошових доходів населення”, ст. ст. 27, 31, 60, 88,

209,
210, 213, 214, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

суму
трьох процентів річних у розмірі 5696 грн. 20 коп., судові витрати  у

розмірі
86 грн. 96 коп., а всього - 5783 грн. 16 коп.

В
іншій частині позову відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через Індустріальний

районний
суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього

протягом
20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя

С.Г.  Зосименко