Справа №
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 року        Центрально - Міський районний
суд м. Макіївки Донецької області в складі:

головуючого судді
Степаненко Л.З.

при     с£крета£і
Домашній Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду   цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми відповідно до договору задатку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі просять стягнути на свою користь з відповідача 2540 грн - суму завдатку,
що було ними передано відповідачеві в рахунок оплати вартості квартири АДРЕСА_1, договір    купівлі-продажу якої не було укладено з
вини відповідача.

У судовому засіданні позивачі, що є подружжям, підтримали
позовні вимоги і пояснили судові, що 20
липня 2006 року
ними було передано відповідачу, який діяв за довіреністю, виданою йому
власником квартири ОСОБА_4, 2540
грн у рахунок вартості квартири АДРЕСА_1. У
наступному в установі банку, де вони мали намір одержати кредит, ОСОБА_3 було
запропоновано надати довіреність власника квартири на відчуження квартири
шляхом продажу, але останнім така довіреність надана не була, їм було
відмовлено у видачі кредиту і за відсутністю грошей угода купівлі-продажу
квартири за вказаною вище адресою укладена не була.

Відповідач позов не визнав і пояснив суду, що його
приятель ОСОБА_4 видав йому довіреність на продаж квартири, де всі повноваження,
в тому числі і право продажу квартири, було вказано. 20 липня 2006 року він
дійсно одержав від позивачів 2540 грн у рахунок вартості квартири, але при
розв'язанні питання про видачу кредиту на сплату вартості квартири Банк
"Фінанси та кредит" запропонував надати додаткову довіреність
володільця квартири на продаж такої, незважаючи на те, що такі повноваження
йому були надані згідно нотаріально посвідченої довіреності. Додаткову
довіреність він надати не міг, бо ОСОБА_4 виїхав за межі міста. У подальшому за
цією ж довіреністю ним було здійснено продаж квартири іншим особам. Вважає,
Банк "Фінанси та кредит" вимагав зайвого, оскільки довіреність була
належною, позивачі могли звернутися до іншого банку і угоду вважає не укладеною
з вини позивачів.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, у
останні судові засідання вручити судові повістки не надалося можливим в зв'язку
з його відсутністю за місцем проживання.

Суд вислухав пояснення позивачів, відповідача, дослідив
матеріали справи і дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по
наступних підставах.

04 лютого 2006 року ОСОБА_4
видав ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3
безоплатно бути його представником у відповідних підприємствах, установах,
організаціях, перед громадянами, в тому числі у органах нотаріату при вирішенні
питань, пов'язаних з продажем, обміном, наймом
тощо належної йому квартири за вказаною адресою, для чого надав йому у
числі інших право розписуватися за нього, в тому числі на договорах цивільно-правового
характеру, що укладатимуться, подавати від його імені заяви про належність
майна, сплачував! належні йому платежі, включаючи державне мито, одержувати
належні йому гроші у разі продажу квартири та ін.(10).

20 липня 2006 року ОСОБА_3,
який у подальшому іменуватиметься Продавець, та ОСОБА_1, яка в подальшому
іменуватиметься Покупець, заключили
угоду про передачу покупцем і отримання від нього продавцем завдатку у сумі
2540 грн у
рахунок оплати по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який має бути
укладений не пізніше 1.08.2006
року (а.с.9)

Згідно ст..
570 ЦК України завдатком є грошова сума,
що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Згідно ч. 1
ст.. 571 ЦК
України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток
залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора,
він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у
розмірі завдатку.

Сторонами не заперечується, що між ними було досягнуто
усної домовленості про укладання договору купівлі-продажу квартири в
майбутньому, але фактично такий договір укладено не було, тому на час передачі
грошей зобов'язання між сторонами не виникли, а тому ця сума не може бути
визнана завдатком, а є авансом, який підлягає поверненню у сплаченому розмірі.

Доводи відповідача про наявність вини позивачів у не
укладенні договору купівлі -
продажу, оскільки вони мали можливість звернутися до іншого банку для
отримання кредиту, що установа банку, до якої звернулись позивачі, витребувала
зайві документи у яких не було необхідності, суд до уваги не бере, оскільки
вибір установи банку є суб'єктивним правом сторони, а вирішення питання про
надання кредиту є прерогативою установи банку і тільки банк може оцінювати ті
чи інші документи як належні і достатні для видачі кредиту.

Але взагалі в даному випадку наявність вини тієї чи іншої
сторони у невиконанні зобов'язань за договором, який сторони тільки мали намір заключит, не є суттєвою
для розгляду по суті даної справи, оскільки як вказано вище, передана сума не
визнана завдатком, а аванс має право витребувати сторона, яка його видала,
практично у всіх випадках.

Враховуючи, що угоду про передачу суми 2540 грн, яку сторони
іменували як завдаток, заключили
відповідач та ОСОБА_1,
а доказів передачі цієї суми або її частини позивачем ОСОБА_2 ОСОБА_3 суду
не надано, суд вважає, що сума авансу підлягає стягненню на користь ОСОБА_1.

Відповідно до ст.. 88
ЦПК України на користь ОСОБА_1
підлягають стягненню витрати на сплату судового збору та
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. 10,11,
209, 212-215, 88 ЦПК України, ст.. 570
ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений аванс у
сумі 2540 грн,
витрати на сплату судового збору -
51 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн, а всього 2631 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: