Справа №2-334 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2007 p.                                           Коломийський
міськрайонний суд

Івано-Франківської
області

у складі:
головуючої - судді                            Беркещук
Б.Б.

секретаря                                                         Уграк
В.В.

з участю позивача

відповідача

представників                                               ОСОБА_1,
в/ч А 0742в особі

Сербенюк
Р.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї
справу за позовною заявою ОСОБА_2 до військової частини А-0742 м.Коломия про
стягнення недоплати сум грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до військової частини А0742,
в якому просить суд поновити рівність її конституційних прав, порушених
відповідачем під час проходження військової служби та поновити їх. шляхом
стягнення з військової частини А0742 на її користь недоплату суми щомісячної
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України (далі
надбавка) в сумі 2375 грн.91 коп., як різницю між сумою надбавки в розмірі,
встановленому Указом Президента України і наказом Міністра оборони України від 30 липня 2004р №308
та сумою надбавки, яка фактично виплачена.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_1посилається на
те, що позивачка ОСОБА_2 з січня 1993 року перебувала на військовій службі у
Збройних Силах України, а з липня 2002 року на різних посадах у військовій
частині А0742, а саме з 07.2002р. по 08.2003р.-діловод (з стройової частини)
відділення організаційного та комплектування військової частини А1501, з
08.2003р. по 07.2004р.- діловод (з стройової частини) відділу особового складу
та мобілізаційної роботи військової частини А1501, з 07.2004р. по 10.2005р.-
діловод штабу військової частини А1858; з 10.2005р. по 022006р.- старший
радіотелефоніст-планшетист відділення управління (зв'язком) військової частини
А1267; з 02.2006р по 04.2006р- механік радіомаркерного пункту вузла зв'язку та
радіотехнічного забезпечення військової частини А0742; з 04.2006р. по
теперішній час - діловод військової частини А0742. Знаходячись у вказаний
період позивачки ОСОБА_2 на фінансовому забезпеченні, військові частини А1501
та А1858 були розформовані і правонаступником в/ч А1501 згідно Директиви
Міністра Оборони Укоаїни від 18.11.2003р. № 115/013 визначено військову частину
А1858, а правонаступником в/ч призначено військову частину А1267. Остаточно
призначено правонаступником в/ч А1858 військову частину А0742.

Під час проходження військової служби Президент України видав Указ за №389
від 05.05.2003р.відповідно до якого Міністру Оборони України надавалось право
встановлювати з 01.05.2003р. військовослужбовцям щомісячну надбавку за
безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового
забезпечення залежно від стажу службової діяльності у

таких розмірах:
при безперервному
стажі понад 5 років - до 10 %, понад 10 років - до ЗО %; понад 15 років - до 50
%; понад 20 років - до 70 %; понад 25 років -до 90 %. На день введення надбавки стаж безперервної
військової служби позивачки
складав понад 10 років і розмір надбавки, право на отримання якої вона мала складав відповідно 30% грошового
забезпечення щомісячно. В таких розмірах
і виплачувалась надбавка військовослужбовцям Центрального апарату Міністерства
Оборони України Генерального штабу Збройних Сил України та їх структурним підрозділам, що дислоковані в місті
Києві, згідно наказу Міністра Оборони України від
30.07.2004р. №308.

У військовій частині А0742, яка дислокувалась в місті
Коломиї, крім грудня 2003р.,січня 2004р.
надбавка позивачці виплачувалась у заниженому розмірі, який становив 5% при безперервному стажі
військової служби, який станом
на 01.05.2003р. склав 1 Ороків 03 місяці 09 днів,тобто у значно меншому розмірі згідно з телеграфним розпорядженням
Міністра Оборони України від 26.05
2003р. №1038. Це та інші розпорядження Міністра Оборони України вважає незаконними з причини відсутності їх
реєстрації Міністерством юстиції України
та зрівняння її прав як військовослужбовця зі стажем більше 10 років з правами військовослужбовця зі стажем до 10 років.
Вважає нарахування й виплату
надбавки відповідачем у такому розмірі є порушенням рівності її прав, гарантованої ст.ст. 22, 24 Конституції України, що
призвело до їх обмеження за ознаками місця служби,
підрозділу та належністю до складу військовослужбовців,
у зв'язку з чим просить поновити їх шляхом стягнення з відповідача недоплату
розміру надбавки в сумі 2375грн.91коп.. У зв'язку з розформуванням військової
частини А1858 цю недоплату просить стягнути з військової частини А0742. як її правонаступника. Представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав повністю та
просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача - військової частини А0742 позов
визнає в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та
відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим і
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що під час проходження позивачкою
ОСОБА_2 військової служби Президентом
України був виданий Указ за №389 від 05.05.2003 p., відповідно до якого Міністру Оборони України
надавалось право встановлювати з 01.05.2003р. військовослужбовцям щомісячну
надбавку за безперервну військову службу в
Збройних Силах України у відсотках до грошового забезпечення залежно від стажу службової діяльності у таких розмірах: при безперервному стажі понад 5 років -
До 10 %, понад 10 років - до 30
%; понад 15 років - до 50 %; понад 20 років - до 70 %; понад 25 років - до 90%.

Зі змісту Указу випливає, що Президент України в пункті 1
розподілив військовослужбовців на
п'ять категорій, в основу чого покладено критерій наявного у них стажу безперервної військової служби. В залежності
від категорії диференційовано і розмір
надбавки, верхня межа якого встановлена для кожної категорії. Так, при наявності стажу не менше 5 років але не
більше ніж 10 років, розмір надбавки
становить - до 10%; при наявності стажу не менше 10 років, але не більше ніж 15 років, розмір надбавки
становить - до 30%; при наявності
стажу не менше 15 років, але не більше ніж 20 років, розмір надбавки становить - до 50%, при наявності стажу не менше 20
років, але не більше ніж 25 років,
розмір надбавки становить - до 70%, при наявності стажу не менше 25 років, розмір надбавки становить - до 90%.

Отже, від того, до якої категорії
належить військовослужбовець залежить
зокрема граничні розміри надбавки, гарантованої Указом Президента

України. При цьому, для кожної наступної категорії
військовослужбовців в порядку зростання стажу служби, розмір надбавки
збільшується від однієї до іншої категорії і не може збігатись з розміром, що
визначений для попередньої категорії. Тобто, для військовослужбовців, стаж яких
становить від 5 до 10 років, граничний розмір надбавки становить 10%, для
військовослужбовців зі стажем безперервної служби від 10 до 15 років - 30%, але
не менше 10 %; для військовослужбовців зі стажем від 15 до 20 років - не 50%,
але не менше 30%, для військовослужбовців, зі стажем від 20 до 25 років 70%,
але не менше 50% ; для військовослужбовців, стаж яких становить 25 років і
більше -90 %. але не менше 70%.

Як випливає з
розрахунку вислуги років станом на 01.05.2003 р. стаж безперервної військової
служби позивачки складав 10 років 03 місяці 09 днів, а станом на 01.08.2004
року - більше 11 років і відповідно до зазначеного Указу Президента, граничний
розмір надбавки, право на отримання якої вона мала складає відповідно 30%
забезпечення щомісячно.

Згідно довідок
№543 від 30.11.2005р., № 1813 від 21.10.2004р.,грудня 2003р., січня 2004р.
надбавка виплачувалась в розмірі 5% -за період з 01.05 по 01.11.2003р.включно,
з 01.02 по 01.10.2004 включно, з 01.02. по 01.03.2005р., тобто у значно меншому
розмірі, ніж встановленого Указом Президента України.

Зміст поданих
представником відповідача копій телеграфних розпоряджень свідчить, що розмір
надбавки, який виплачувався позивачці, відповідає розміру, який передбачений
п.1 Указу Президента України лише для 1 категорії військовослужбовців із стажем
служби від 5 до 10 років

Таким чином,
нарахування і виплата надбавки відповідачем в такому розмірі є заниженою, що
урівняло її у правах на одержання відповідного розміру надбавки з
військовослужбовцями зі стажем від 5 до 10 років.

Відповідно до
пункту 2 Указу Президента України виплату надбавки передбачено здійснювати з
01.05.2003 р. за рахунок коштів, передбачених в Державному бюджеті України на
утримання Збройних Сил України.

Згідно
Інструкції, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 26.05.2003р.№ 149
встановлено, що розмір надбавки визначається у відсотках до місячного грошового
забезпечення до складу якого включається сума окладу грошового утримання (оклад
за військове звання, посадовий оклад ), щомісячні надбавки, доплати, премія та
виплачується в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі
військової частини.

З розрахунку
вбачається, що заборгованість недоплати по надбавці за 2003 рік становить
783грн. 60коп., за 2004р.- 1134 грн. 13коп., за 2005р.- 274 грн. 94 коп.
Недоплата грошової допомоги на оздоровлення за 2003 рік становить 183 грн.24
коп. Сума, яка підлягає доплаті складає 2375 грн. 91 коп.

Враховуючи, що
згідно Наказу командира Повітряного командування „Захід" від 24.03.2006
року №258/Д остаточно призначено правонаступником в/ч А-1858 військову частину
А-0742 суд вважає, що суму недоплати надбавки слід покласти саме на військову
частину А-0742.

Відсутність коштів та бюджетних асигнувань на виплату надбавки позивачці,
на які посилається представник відповідача суд відхиляє, оскільки ця обставина
ні яким чином не вплинула на встановлення максимального розміру надбавки
військовослужбовцям Центрального апарату Міністерства Оборони України,
Генерального Штабу Збройних Сил України та їх структурним підрозділам
встановлених наказом Міністра оборони України від 30.07.2003 р. №308. За таких
обставин Міністр Оборони України, зважаючи на недостатність коштів, мав би
встановити нижчий розмір надбавок і в Центральному апараті

Міністерства
Оборони України. Генерального Штабу Збройних Сил України та їх структурних
підрозділах, запровадивши таким чином єдині розміри надбавок (залежно від
категорії) в межах всього відомства.

Суд вважає цілком очевидним фактом, що такий підхід в своїй основі містить
надання переваги окремому прошарку військовослужбовців за ознакою належності до
відповідного органу військового управління.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р, №2011 -XII ніхто не
вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах,
визначених законодавством України

Загальна декларація прав людини від 10.12.1948 року містить положення,
згідно з яким всі люди рівні перед законом і мають право без будь-якої різниці,
на рівний захист законом (ст. 7).

Стаття 14-1 Європейської конвенції прав людини та основних свобод від
04.11.1950 року гарантує свободу від дискримінації за ознакою статі, раси,
кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або
соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану,
народження або інших обставин при здійсненні прав і свобод

Аналогічну норму містить стаття 24 Конституції України, яка гарантує
кожному громадянину рівні конституційні права свободи та рівність перед законом
і виключає можливість будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими
ознаками.

Таким чином, нарахування і виплата позивачці ОСОБА_2 надбавки у заниженому
розмірі, має своїм наслідком порушення принципу рівності прав людини і
громадянина, який закріплено міжнародними правовими нормами, положеннями ст. 24
Конституції України, підриває підвалини справедливості, що є неприйнятним для
демократичного суспільства.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України
від 01.11.1996р. №9 „Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя" суди, при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст
будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його
відповідності Конституції України у всіх необхідних випадках застосовувати її
як акт прямої дії. Разом з тим суд може на підставі ст. 124 Конституції України
визнати такими, що не відповідають Конституції України - акти органів державної
виконавчої влади: міністерств, відомств, місцевих державних адміністрацій.

Враховуючи, що Міністр Оборони України, в межах одного
відомства - Збройних Сил України видав розпорядження та наказ №308 від
30.07.2004р., якими встановив військовослужбовцям неоднаковий розмір надбавки,
суд приходить до висновку, що ці акти обмежують права одних військовослужбовців
і встановлюють перевагу для інших, що є підставою для застосування Конституції
України, яка має вищу юридичну силу.

Встановлене судом підтверджується довідкою про виплату грошового
забезпечення, розрахунком недоплати, витягом з послужного списку, ксерокопією
судових рішень, витягом із Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей, витягом з наказу Міністра Оборони
України від 05.03.2001 року №75, Указом Президента України №379 від 05.05.2003
року, наказами Міністра Оборони України №149 від 26.05.2003 року, №308 від
30.07.2004 року, розпорядженнями Міністра Оборони   України
№146/1/11/26   від   26.07.2004
року,   №146/1/11/493   від

05.12.2003
року, Указом Президента України від 03.10.1992 року №493, витягами із Закону
України „Про державний бюджет України на 2003-2005 роки".

За таких обставин право позивача підлягає поновленню, а
позов задоволенню в повному обсязі.

Згідно СТ.80 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати
судового збору, його необхідно стягнути з відповідача на користь держави в сумі
23 грн.76 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. З, 8, 17, 19, 22, 24, 124
Конституції України,ст.2,9 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12 1991р. .4.201 1 -XII, ст. 15,16 ЦК України, пункту
1 Указу Президента України від 05.05.2003 р. №389 та керуючись ст.ст.
212-215,218,221 ЦПК України, суд -

РІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути з військової частини А-0742, як правонаступника військової частини
А-1858 на користь ОСОБА_2 недоплату щомісячної надбавки за безперервну
військову службу в Збройних силах України в сумі -2375 (дві тисячі триста
сімдесята п"ять) гривень 91 коп., як різниці між сумою надбавки, в розмірі
встановленого Указом Президента України і наказом Міністра Оборони України від
30.07.2004 р. №308 та сумою надбавки, яка фактично їй виплачена, а також
витрати по оплаті правової допомоги в сумі 80 (вісімдесять)гривень.

Стягнути з військової частини А - 0742 судовий збір в сумі 23 (двадцять
три) гривні 76 копійок державного мита в прибуток держави та ЗО
(тридцять)гривень судових витрат з інформаційно-технічного забезпечення на
користь Територіального управління державної судової адміністрації в
Івано-Франківській області на розрахунковий рахунок № 0355, код
26289647, МФО 836014 УДК в Івано-Франківській
області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
У разі подачі заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження через Коломийський міськрайонний
суд. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду
Івано-Франківської області може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.