Справа № 2-13 -2007 p.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ.

13
лютого 2007 року , Вовчанський
районний суд Харківської області у складі: судді Уханьової І.С., при секретарі
-Радченко І.Ю..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання та
виділ в натурі частки у праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання та виділ в натурі частки у
праві спільної сумісної власності,
в якому зазначив, що 22
червня 2002 року він
зареєстрував в відділі РАЦС Вовчанського районного управління юстиції
Харківської області шлюб з ОСОБА_2.
5 липня 2005 року він
та відповідачі по справі,
приватизували квартиру,
що знаходиться АДРЕСА_1,
в рівних частинах кожний. 13
вересня 2005 року
брак між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був розірваний і на цей час вона чинить
перешкоди в користуванні та розпорядженні житлом , а їх частки в зазначеній квартирі конкретно не визначені
в натурі, так як
знаходяться в спільній сумісній власності і тому він вимушений звернутися до
суду з позовом про визначення та виділ в натурі його частки в спільній сумісній
власності , а саме
квартири АДРЕСА_1. У
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник , повністю
підтримали свої позовні вимоги ,тобто визнати та виділити в натурі позивачу
належну йому частку у квартиріАДРЕСА_1 та стягнути на його користь солідарно з
відповідачів судові витрати ,
які він поніс .

Відповідачі по справі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в судовому засіданні,
позов не визнали , вказавши
на те, що вони та позивач ОСОБА_1 в липні 2005
року приватизували квартируАДРЕСА_1
, в рівних частинах кожний ,
але до цього часу вони -власники цієї квартири , не визначили та
не виділили в натурі свої частки та не можуть це зробити в добровільному
порядку .На їхню думку в цій квартирі не можна виділити в натурі окрему 1/3 частку, яка належить
позивачеві, бо вся
квартира складається з Зх кімнат (
дві з яких прохідні),
однієї кухні (в якій
знаходиться опалювальний котел ),
коридору та ванни . Тому
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згодні сплатити позивачеві за його 1/3 частину
квартири   і з цієї митою між ними була
вже складена мирова угода,
але позивач ОСОБА_1 не захотів її виконувати в зв"язку з тим , що постійно
бажає получити за свою частку все більше і більше грошей , а тем паче
позивач з вересня 2005 року
постійно не мешкає в спірній квартирі і перешкоджає спокійно мешкати
відповідачам по справі, бо в
одну із кімнат всилив свою матір похилого віку .

Суд, заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню,
з наступних підстав.

Згідно ст.191
ЖК України житлові спори вирішуються відповідно до закону.

Відповідно до ст.356 та ст.. 357 ЦК України - власність двох
чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною
часткою власністю; частки у праві спільної часткової власності вважаються
рівними , якщо
інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Як вбачається з матеріалів справи , АДРЕСА_1
належить на праві часткової власності ,в рівних частках кожному , ОСОБА_2, ОСОБА_1
та ОСОБА_3 ,на підставі свідоцтва на право власності на житло виданого виконкомом Вовчанської міської ради
Харківської області від 05.07.1995 року; загальною площею
43,7 , інвентаризаційна
вартість якої на 19.07.2006
рік становить 27798 грн.(л.с.З-11).

З ксерокопії
мирової угоди від 12.12.2006
року , складеної
сторонами по справі, суд вбачає , що позивач був згоден на продажу своєї частини спірної квартири
відповідачам (л.с.34-37)
і цей факт позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив .

За клопотанням позивача ОСОБА_1 та
його представника, ухвалою
суду від 4.09.2006 року
була призначена судова-технічна експертиза ,так як для з"ясування
обставин, що мають значення для справи ,
потрібні спеціальні знання в галузі будівництва, але вони від участі її
ухились і ухвала суду була залишена без виконання (л.с.21-33 ).

Відповідно до ч.1
ст. 146 ЦПК
України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього
провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт,
для з"ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Таким чином , суд приходить до
висновку , що
позивач ОСОБА_1 умисно створив усі умови ,щоб не провести судово-технічну
експертизу і тому суд вважає ,
що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання та виділ в натурі
частки у праві спільної сумісної власності - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.
ст. 10,
11,131, 146, 209, 212-215 ЦПК України, ст.191 Житлового Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в
задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання та
виділ в натурі частки у праві спільної сумісної власності.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до 13
березня 2007 року,
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії  до
апеляційної інстанції.