Справа № 22ас-57 2007р.                        Головуючий у
першій інстанції Яковлєв О.В.
Категорія   14                                             Доповідач Черниш Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

14
березня 2007року Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Потапенка
В.І., суддів  Черниш Т.В.,

Чорнобривець
О.С., при секретарі    Дімановій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2006
року,

встановила:

10 січня 2006 року ОСОБА_1
звернувся з адміністративним позовом про бездіяльність Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини. Позовні вимоги мотивував тим, що 22 липня 2005 року він
звернувся до відповідача з заявою, яку підписали група інших громадян, з
приводу відмови органів Пенсійного фонду України призначити пенсійні виплати із
солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове
державне пенсійне страхування», однак відповідач всупереч вимогам Законів
України « Про
Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та «Про звернення
громадян» порушив встановлену процедуру та терміни вирішення спірного питання
і, не з»ясувавши обставин та не вживши будь-яких заходів до поновлення його,
позивача, порушеного права, 27
грудня 2005 року
повідомив про направлення зазначеного звернення за належністю до Міністерства
праці та соціальної політики України, чиї дії ним фактично і оскаржувались.
ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність Уповноваженого з прав людини
та зобов»язати останнього терміново відкликати його, позивача, звернення з
Міністерства праці і соціальної політики і вирішити по суті з дотриманням вимог
Закону.

Постановою
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2006
року ОСОБА_1 відмовлено в позові.

Не погоджуючись
з судовим рішенням по справі, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,
невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи, ставив питання про
скасування постанови і ухвалення нової.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній мотивів. Представник відповідача на розгляд справи не
з»явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином.

Переглянувши
постанову суду в межах, визначених ст. 195
КАС України, заслухавши пояснення позивача та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судом першої
інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 липня 2005 року ОСОБА_1
звертався до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі зверненням
щодо сприяння захисту його права на пенсію із солідарної системи відповідно до
Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»,
посилаючись на те, що Міністерство праці та соціальної політики України, органи
Пенсійного фонду і судові органи, куди він звертався, відмовили визнати його
конституційне право на належне пенсійне забезпечення (а.с.7-8). На зазначене
звернення надана відповідь від 28
вересня 2005 року,
роз»яснено положення ст. 10
зазначеного Закону, згідно якої кожній особі надається право вибору на
отримання одного з видів пенсії, на які вона має право одночасно; проінформовано
про проведення особистого прийому громадян(а.с.77).

22 листопада та 8 грудня 2005 року позивач
знову звертався до Уповноваженого з прав людини з того ж самого питання. 27
грудня 2005 року зазначенні звернення відповідачем надіслані до Міністерства
праці і соціальної політики України для розгляду та відповідного реагування,
про що повідомлено ОСОБА_1 (а.с.9-12,76).

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідачем при розгляді зазначених
звернень були дотримані вимоги Законів України «Про звернення громадян», «Про
Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини»,а направлення останніх
звернень до Міністерства праці та соціальної політики узгоджується з вимогам
п.З ст. 17 останнього
Закону, і дійшов до висновку, що гарантовані цими Законами права ОСОБА_1 саме в
межах пред»явленого ним позову не порушені.

Апеляційна
скарга та матеріали справи не містить даних, які б спростовували такий
висновок. За встановлених в справі обставин у позивача немає підстав вимагати
зобов»язання відповідача відкликати його скаргу з Міністерства праці і
соціальної політики. Питання, з яким звертався ОСОБА_1 до Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини, було предметом розгляду судами, по ньому
приймались судові рішення.

Правова оцінка,
яку суд першої інстанції дав обставинам справи і доказам, не суперечить нормам
матеріального та процесуального права. Постанова суду по суті є законною, вона
не може бути скасована чи змінена з мотивів, що наведені в апеляційній скарзі.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 195,
196, п.1)ч.1 ст.198, 200,
205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 31 жовтня 2006 року- без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Адміністративного суду України протягом одного місяця.