У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Патрюка М.В.,

суддів:              Барсукової
В.М.,
Балюка М.І.,

Лященко Н.П.,        Прокопчука Ю.В., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначала, що 1 червня 2006 року позичила відповідачці 9900
грн. строком до 1 серпня 2006 року, про що була складена розписка. Однак до
цього часу гроші відповідачка не повернула.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позовні
вимоги.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від        13 вересня 2006 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 листопада 2006 року
зазначене судове рішення скасовано, постановлено нове, яким у задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення
апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, і залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду і відмовляючи у
задоволенні позову, вважав, що районний суд неправильно застосував норми
матеріального права, не врахував вимоги ч. 2 ст. 1051 ЦК України, оскільки
свідок ОСОБА_3 показала суду, що гроші по розписці не передавалися.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики
та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,
який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані
ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено
договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на свіченнях свідків для підтвердження того, що гроші
або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману,
насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем
або під впливом тяжкої обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою було надано суду оригінал
розписки, яка свідчить про те, що вона 1 червня 2006 року передала відповідачці
9900 грн. строком до 1 серпня 2006 року.

Апеляційний суд, в порушення вимог ст. 213 ЦПК України, керуючись ч. 2 ст.
1051 ЦК України та обґрунтовуючи своє рішення показами свідка ОСОБА_3, яка не
була присутня при підписанні розписки, знає про обставини зі слів сторін,
належним чином не з'ясував і в рішенні не зазначив під впливом яких саме
обставин був укладений договір позики (обман, насильство, зловмисна
домовленість представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини).

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 324,336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Чернігівської області від 30 листопада 2006 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       М.В.Патрюк

Судді:                                                                 В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

Н.П.Лященко

Ю.В.Прокопчук