Справа  №2-392
Р ІШ Е Н Н Я ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 квітня 2007 року   Кіцманський районний суд   Чернівецької області

у складі :   головуючої
-     судді   Олексюк Т.І.

при секретарі        -
Савчук О.М.

з участю:   позивача                 -        ОСОБА_1.

представника відповідача        -        Зінчука П.Ф.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1до
ДП «Лужанський експериментальний завод» про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та  моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ДП «Лужанський експериментальний
завод» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Кіцманського районного суду від 05.04.2004 року його поновлено на роботі і стягнуто заробітну плату за один місяць в
розмірі 405
гривень. Дане рішення залишено в силі ухвалою
апеляційного суду Чернівецької області та ухвалою Верховного Суду України. На
виконання цього рішення наказом № 62-К від 21.04.2004 року скасовано наказ №
172 від 30.12.2003 року про звільнення та
допущено його до роботи з 20.04.2004 року. Наказом № 63-К від 21.04.2004
року його відсторонено від роботи до розгляду скарги
апеляційним судом. На даний наказ прокурором внесено протест, і наказом № 50
від 11.06.2004 року скасовано наказ № 63-К від 21.04.2004 року про
відсторонення від роботи, з яким його не було ознайомлено, оскільки він з 14 по
25 червня 2004 року перебував на лікарняному і в цей період наказом № 75 від 21.06.2004
року його знову відсторонено від роботи з 17.06.2004 року у зв»язку з ухиленням
від проходження обов»язкового інструктажу і перевірки знань з охорони праці та
протипожежної безпеки. В період з 01 по 02 липня, з 07
по 20
липня 2004 року він також знаходився
на лікарняному. 27
липня 2004 року він пройшов
перевірку знань з питань охорони праці і передав протокол дирекції заводу,
проте до роботи його не допустили, так як наказ про відсторонення від роботи не
був скасований. Прокурором 27.08.2004 року внесено протест на
наказ №
75-К від 21.06.2004 року, про результати
розгляду якого йому не відомо. 29.09.2004 року наказом № 88 його звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпПУ у зв»язку із скороченням посади. Посадовий оклад начальника
господарського    відділу складав 420 гривень.    З    вини
відповідача   він

вимушено не
працював з 01.01.2004
року по 30.09.2004 року. При розгляді
справи судом стягнуто заробітну плату за січень 2004 року в розмірі 405
гривень, тому просив стягнути 3300 гривень заробітної плати за період з 01 лютого по 30 вересня 2004
року, передбачену при звільненні у зв»язку із скороченням
(3-х місячну заробітну плату) вихідну допомогу в сумі 1269 гривень, розрахункові (відпускні) тощо, інші виплати, передбачені
колективним договором, а також 5000 гривень у відшкодування
моральної шкоди, яка виразилась у тривалому перебуванні у важкому морально - психологічному стані, хворобі, перебуванні на лікарняному, неодноразові
звернення до суду та прокуратури, не внесенні у трудову книжку записів про
скасування наказу про звільнення з роботи за прогули, приниженні його честі та
гідності як ветерана праці із трудовим стажем понад 40 років.

В
судовому    засіданні    позивач
підтримав    заявлені    вимоги
з наведених підстав в повному обсязі.

Представник відповідача позову не визнав, вказуючи, що
рішенням

Кіцманського районного суду вирішено питання про
стягнення заробітної

плати за час вимушеного прогулу. Згідно даних
бухгалтерського обліку за

жовтень та листопад 2003 року ОСОБА_1.
виплачено заробітну плату

в сумі 559,70 гривень, а відповідно
його середньомісячна заробітна плата

становить 279,85
гривень. Наказ № 62-К    від 21.04.2004 року про

допущення ОСОБА_1. до виконання службових обов»язків на загальних умовах
роботи заводу позивач не оспорював, як і не оспорював нарахування та виплату
заробітної плати протягом останніх 6 місяців перед
звільненням. Під вимушеним прогулом розуміється період, коли працівник не мав
можливості працювати з вини роботодавця, тобто час безпідставного відсторонення
роботодавцем працівника від роботи, тому вимоги позивача про відсторонення його
від роботи з 17.06.2004
року у зв»язку з не проходженням обов'язкового
інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, а також
час з 01.02.2004
року по день поновлення на роботі. ОСОБА_1. з власної
ініціативи пройшов чергову перевірки знань 27.07.2004 року, але в протоколі № 10 територіального
управління Держнаглядохоронипраці чітко зазначено, що він не здав правил
експлуатації вантажопідіймальних кранів, тому не міг бути допущений до роботи.
Протест прокурора на наказ № 75-К від 21.06.2004 року був відхилений. Листки непрацездатності ОСОБА_1. не здав на завод, але
й в той період за ним зберігалось лише робоче місце, тому допомога у зв»язку з
тимчасовою непрацездатністю йому не могла бути виплачена. Кошти за період
вимушеного прогулу з 30.12.2003
року по день поновлення ОСОБА_1. на роботі (21.04.2004 року) стягнуті рішенням суду від 05.04.2004
року. Вважає, що вимушеного прогулу
з вини заводу не було, відсторонення ОСОБА_1. від роботи цілком
законне і з вини самого позивача. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди та не
внесення записів в трудову книжку спростовуються листом заводу від 30.09.2004 року, яким запропоновано позивачу з»явитись на завод для внесення записів в
трудову книжку, яку він сам не подає. Листки тимчасової непрацездатності
підтверджують хвороби позивача з приводу
гострого  респіраторного     захворювання,  яке
не  пов»язане  із

моральними його
переживаннями. Окрім того, минули строки давності відшкодування моральної
шкоди. Право на вихідну допомогу в сумі 1260 гривень не
підтверджена позивачем. Така допомога виплачується в розмірі не менше
середньомісячного заробітку, а в такого і у вказаному розмірі позивач не мав.
Колективним договором додаткових пільг для вивільнених з ініціативи
адміністрації працівників не передбачено і вихідна допомога не відноситься до
заробітної плати. До стажу роботи позивача не може бути включений період,
визначений ним у позовній заяві, оскільки за ним не зберігалась заробітна
плата, тому відсутні підстави для стягнення
компенсації за невикористану відпустку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду
від 05.04.2004
року його поновлено на роботі і стягнуто заробітну плату
за час вимушеного прогулу в розмірі 405 гривень. Дане
рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21.07.2004 року та ухвалою Верховного Суду України від 12.12.2006 року.

Наказом №
62-К від 21.04.2004 року скасовано наказ № 172 від 30.12.2003
року про звільнення ОСОБА_1. з роботи та допущено його до
виконання службових обов»язків на загальних умовах роботи заводу з 20.04.2004 року.

Наказом №
63-К від 21.04.2004 року ОСОБА_1.
відсторонено

від роботи до розгляду скарги апеляційної скарги та отримання

офіційної відповіді правоохоронних органів щодо оцінки дій Палагнюка

С.М.,  які     містять
склад  злочину.   На
даний     наказ  прокурором

Кіцманського району внесено
протест, і наказом №
50 від 11.06.2004 року скасовано наказ № 63-К від 21.04.2004
року про відсторонення ОСОБА_1., вважаючи його допущеним до роботи на загальних умовах роботи заводу.

Враховуючи факт скасування Наказу № 63-К від 21.04.2004 року за протестом прокурора, суд вважає період з 21.04.2004 року до 17.06.2004
року вимушеним для позивача прогулом.

Наказом №75
від 21.06.2004 року ОСОБА_1.
відсторонено від роботи з 17.06.2004 року у зв»язку з
ухиленням від проходження обов»язкового інструктажу і перевірки знань з охорони
праці та протипожежної безпеки, що відповідає вимогам ст. 46 КЗпПУ.

Вказаний Наказ позивач не оспорював, внесений на цей Наказ протест  прокурора залишений без задоволення.

ОСОБА_1. не пройшов обов»язковий інструктаж і перевірку знань з охорони
праці та протипожежної безпеки. У наданому ним в якості доказу Протоколі № 10 від 27.07.2004
року територіального управління Держнаглядохоронипраці
зазначено, що ОСОБА_1. не здав правил експлуатації вантажопідіймальних кранів

Наказом №
88 від 29.09.2004 року ОСОБА_1.
звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпПУ у зв»язку із скороченням посади начальника господарського    відділу заводу.

За наведених обставин період з 17.06.2004 року по 29.09.2004
року не може вважатись вимушеним для позивача прогулом.

Як вбачається з довідки № с 187 від 15.03.2007 року про доходи ОСОБА_1. за листопад - грудень 2004
року його заробітна плата становить: за листопад - 231 гривень, за грудень -
457 гривень.

Відповідно до ч.З, 4
п.2, ч.2 п. 4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №
100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за
останні 2
календарні місяці, що передують події, з якою пов»язані
відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник
не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи. При обчисленні середньої заробітної плати за
останні два місяці не враховується
допомога у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8
згаданого Порядку середньоденна заробітна плата ОСОБА_1. при 5-зенному робочому тижні становить 16 гривень (688 гривень :
43 робочих дні). За час вимушеного прогулу з 21.04.2004 року до 17.06.2004
року належить до виплати 656 гривень (16
грн. х 41 день). З цієї суми на
користь держави підлягають сплаті податки та інші платежі до державних
страхових фондів.

Не доведено позивачем підстав стягнення вихідної допомоги в сумі 1260 гривень та розрахункових (відпускних).

Відповідно до ч. 2
ст. 233 КЗпПУ у разі порушення
законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 236
КЗпПУ у разі затримки власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей
орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в
заробітку за час затримки.

За наведених вимог строк звернення до суду не може бути застосований.

Позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди не внесенням записів
у трудову книжку, оскільки йому направлявся лист про необхідність з»явитись з
цією метою на завод, а також не встановлено причинного зв»язку між
захворюваннями позивача та завданою йому відстороненням від роботи моральною
шкодою, тому відсутні підставі для задоволення заявлених вимог в частині
стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 46,
116, 117, 232, 233 КЗпП України, п. п. 2, 4, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року, ст.ст. 10,11,209,212,214,215,218,367   ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Лужанський експериментальний завод» на
користь ОСОБА_1середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.04.2004 року до 17.06.2004
року в сумі 656 гривень,
утримавши з цієї суми податки та інші платежі на користь держави.

Стягнути з ДП «Лужанський експериментальний завод» 51
гривню судового збору та 30
гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині заявлених вимог
відмовити за безпідставністю.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за
один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву
не було подано. При поданні заяви на апеляційне оскарження, якщо
апеляційна скарга не була подана у строк,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а апеляційна скарга -протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження
до апеляційного   суду
Чернівецької   області   через
Кіцманський   районний

суд.