Справа № 22-1252007 рік                                            Головуючий
Категорія 21                                                                            Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

8 лютого 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Ігнатолі Т.Г.

суддів Козлова О.М., Кочегарової Л.М.

при секретарі
Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу
за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Донецька
залізниця"(далі ДП "Донецька залізниця"), Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних  випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Волноваському районі Донецької області (далі Фонд
соціального страхування) про зміну запису в акті про нещасний випадок на
виробництві за апеляційною скаргою позивача і ДП „Донецька залізниця" на
рішення Волноваського районного суду Донецької області від 5 грудня 2006 року,

встановила:

У серпні 2006 року позивач
звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
пов'язаної з ушкодженням здоров"я.

У жовтні і грудні 2006
року ОСОБА_1. змінив свої позовні вимоги.

Зазначив, що 19 березня 2005 року з ним на
виробництві стався нещасний випадок і він отримав відкритий оскольчатий перелом
двох пальців правої руки. За цим фактом було складено акт, що випадок не
пов"язаний з виробництвом, однак за позовом прокурора акт було скасовано
рішенням суду і зобов"язано підприємство скласти акт за формою Н-1. Він не
згоден зі змістом акту в частині обставин справи, причин нещасного випадку і
визнання його винною особою у нещасному випадку. Просив внести зміни до пунктів
6,7 і 10 акту за формою
Н-1 від 23 травня 2006 року і виключити
з нього посилання на те, що він самовільно покинув робоче місце, допустив
необережність і винен у нещасному випадку.

Рішенням
Волноваського районного суду Донецької області від 5 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Зобов"язано Донецьку залізницю внести
зміни до п.6 акту за формою Н-1 від 23
травня 2006 року. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про внесення змін до п.7 і п.Ю акту
відмовлено. Стягнуто з Донецької залізниці на користь держави судовий збір 8 грн.50 коп.
витрати на інформаційно -технічне
забезпечення розгляду справи 7,5
грн.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить рішення скасувати і справу направити на новий розгляд,
посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права.

В апеляційній
скарзі Донецька залізниця просить рішення скасувати і в задоволенні позовних
вимог відмовити.

-2-

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його
представника ОСОБА_2., представників ДП "Донецька залізниця" Латишева
СВ., Омельченко В.М., Кулік
Л.В., які доводи своїх скарг підтримали, перевіривши законність і обгрунтованість
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а апеляційна скарга ДП "Донецька залізниця"
не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є, крім іншого невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1. працював
електрозварювачем ручного зварювання вагонного депо ст. Волноваха. 19 березня 2005 року вранці
ОСОБА_1. отримав від майстра ОСОБА_3. завдання на виконання зварювальних робіт
вагонів, що знаходилися на першій і другій нитках вагоноскладального цеху
вагонного депо ст. Волноваха. У зв"язку з виробничою необхідністю ОСОБА_1.
перейшов до четвертої ремонтної нитки, де на четвертій кришці люку одного з
вагонів працював електрозварювач ОСОБА_4. ОСОБА_1. поклав руку на основу стійки
проміжкової балки цього вагону і в цей час відкрита і несправна третя кришка
люка вагону почала рухатися, захлопнулася і вдарила по руці позивача. Внаслідок
цього ОСОБА_1. одержав відкриті багатооскольчаті переломи основної фаланги
першого пальця і другої п'ясної кістки правої кисті, численні ушиблені рани
кисті, здавлювання правої кисті і знаходився на стаціонарному лікуванні з 19 березня 2005 року до 5 квітня 2005 року.

За фактом
травмування ОСОБА_1. 23 травня 2006 року була
складно акт за формою Н-1, в пунктах 7
і 10 якого
зазначено, що основною причиною нещасного випадку є особиста необережність
потерпілого, який допустив дію на нього небезпечного виробничого фактору і
потерпілий є особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону
праці.

Згідно довідки
МСЕК від 20 вересня 2006 року ОСОБА_1.
визначено 20% втрати
професійної працездатності безстроково.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність
виключення з акту від 23
травня 2006 року
даних про те, що ОСОБА_1. самовільно залишив робоче місце і визнав необхідність
переміщення позивача по виробничій ділянці за технологічною необхідністю.

Рішення суду в
цій частині є законним і обгрунтованим.

Між тим,
відмовляючи ОСОБА_1. у задоволенні позову про виключення з пунктів 7 і 10 акту від 23 травня 2006 року посилань на
те, що нещасний випадок стався внаслідок необережності з боку позивача і він є
особою, яка порушили правила охорони праці, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1. не виконав вимоги ст.14 Закону України "Про охорону
праці" (далі Закон), що привело до нещасного випадку.

З висновками
суду погодитися не можна.

-3-

Згідно ст.22 Закону України „Про охорону праці", роботодавець повинен
організовувати    розслідування    та
вести    облік    нещасних
випадків,    професійних
захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом
Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

Згідно ст.14
зазначеного Закону працівник зобов'язаний:

дбати про
особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в
процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території
підприємства;

знати і
виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження
з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,
користуватися засобами колективного та індивідуального захисту;

проходити у
встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

З акту від 23 травня 2006 року вбачається,
що перед нещасним випадком ОСОБА_1. підійшов до ОСОБА_4., який проводив
зварювальні роботи на вагоні в технологічній ямi по
четвертій нитці. Коли ОСОБА_1. поклав руку на основу стійки проміжкової балки
цього вагону, ОСОБА_4. в цей час підбивав планку на четвертій кришці люку і при
цьому відчинена і несправна третя кришка люка почала рухатися і вдарила ОСОБА_1
по руці (а.с. 13-14).

Цих обставин
відповідач не спростував.

З Інструкції по
охороні праці № 29 для
електрозварювачів ручної звари вбачається, що електрозварювачі не повинні
допускати відступу від технологічних норм і зобов"язані своєчасно і точно
виконувати розпорядження керівництва цеху.

Однак, дані про
те, що ОСОБА_1. діяв всупереч вимогам цієї Інструкції і ці його дії знаходяться
у причинному зв"язку з наслідками, які сталися, в справі відсутні.

З урахуванням
обставин справи та вимог закону, колегія дійшла висновку, що відповідач не
надав доказів того, що ОСОБА_1. проявив особисту необережність та порушив
вимоги законодавства про охорону праці, які призвели до нещасного випадку.

За таких
обставин, рішення суду в частині відмови у позові ОСОБА_1. про внесення змін до
пунктів 7 і 10 акту про
нещасний випадок від 23 травня 2006 року, як таке,
що не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, підлягає
скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог позивача і виключенням з
акту посилань на те, що основною причиною нещасного випадку є особиста
необережність потерпілого, який допустив дію на нього небезпечного виробничого
фактору і він є особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону
праці.

Оскільки з
пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що нещасний випадок стався з
позивачем в робочий час, на виробничій ділянці вагонного депо, то доводи
апеляційної скарги ДП „Донецька залізниця" про те, що у позивача не було
технологічної необхідності   переходити
на іншу дільницю є безпідставними.

Відповідно до ч.
1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у

-4-

справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки
ОСОБА_1. звернувся до суду з заявою про залишення без розгляду його позовних
вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди у зв"язку з
нещасним випадком, у суда
не було підстав для розгляду цих позовних вимог в даному судовому засіданні і
тому висновки суду про залишення без розгляду позову в цій частині відповідають
вимогам процесуального права.

Інші доводи
апеляційних скарг ОСОБА_1 і ДП „Донецька залізниця" висновків суду не спростовують
і не є підставою для скасування рішення.

Керуючись
ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу
Державного підприємства "Донецька залізниця" відхилити.

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 5
грудня 2006 року в
частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову про внесення змін до пунктів 7 і 10 акту про
нещасний випадок на виробництві від 23
травня 2006 року
скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.

Виключити з
пункту 7 акту про
нещасний випадок на виробництві від 23
травня 2006 року
"Причини нещасного випадку" слова „особиста необережність
потерпілого, який допустив дію на нього небезпечного виробничого фактору"
і з пункту 10 цього
акту „Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону
праці" слова „ОСОБА_1 -
Закону України „ Про
охорону праці"ст.14".

В решті частини
рішення залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.