Справа
№2-166/2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 березня 2007 року Ленінський районний суд м. Кіровограда

у складі головуючого.................. Ковтун Л.М.

при секретарі.............................. Ткачук Л.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю зацікавленої особи ОСОБА_5 про визнання угоди
недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю
зацікавленої особи ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною посилаючись
на те, що 03 лютого 1999 року державним нотаріусом
Першої Кіровоградської Державної нотаріальної контори за реєстром № 1-255 було
посвідчено договір дарування 19/50 частини
житлового будинку, яка належала ОСОБА_4 - обдарованому
ОСОБА_3, який на момент посвідчення договору проживав по АДРЕСА_1. У свій час, ці 19/50 частини житлового будинку було
продано ОСОБА_4 її братом ОСОБА_6, які дістались, як спадщина
від їхньої бабусі. Вона в свою чергу отримала у
спадщину 31/50 будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 проживав у частині будинку разом зі
своєю сім'єю дружиною і двома неповнолітніми синами. Цю частину будинку вони купили у її брата, перебуваючи у шлюбі. Про те, що
ОСОБА_4 має намір здійснити відчуження будинку вона
дізналася від нього самого, вона повідомила його, що має бажання придбати у нього цю частку, як покупець, що має
привілеєве право на купівлю частки у спільній власності. ОСОБА_4 не заперечував проти цього. Але невдовзі ОСОБА_4 зі своєю сім'єю
виїхав до себе на батьківщину до Олександрійського району,
а сусіди їй сказали належну йому частину будинку подарував ОСОБА_3 їй ніяких пояснень він не надав. Від дружини
ОСОБА_4 вона дізналась, що дозволу на відчуження
він у неї не питав. Протягом трьох років поспіль ОСОБА_3, який фактично
проживав і проживає у будинку під НОМЕР_1,
забудував самовільними забудовами в'їзд між будинком під НОМЕР_1 і частиною будинку під НОМЕР_2 (чим об'єднав їх), після чого подав
до неї позов до Ленінського районного суду м. Кіровограда з метою встановлення двору загального користування і поставив
вимогу про відшкодування йому моральної шкоди за те, що вона нібито забороняє
йому користуватися його власністю й не дає йому згоди на забудову у її дворі
гаража для його автомобіля. Рішенням суду двір було визнано загальним, а в частині можливості побудови гаража справа, ще
розглядається. У вересні 2005 року належну йому частину будинку вона подарувала своєму синові ОСОБА_1, який проживає у Росії, тим
самим передала йому всі права і обов'язки власника.
Ознайомитися з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до неї її син зміг лише у травні 2006 року. І з'ясувалось, що у
своїх запереченнях до Верховного суду України на її апеляцію і у
виступах у судових засіданнях ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_4 не подарував, а продав йому 19/50 частини житлового будинку
по АДРЕСА_3. Тим самим, порушено було її права на
привілеєве право на придбання частки будівлі, що є у спільній власності та порушено було і права дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_7, яка при
посвідченні договору купівлі-продажу мала давати згоду
або заявити не згоду на продаж, а при посвідченні договору дарування від дружини згода не вимагалась. У травні 2006 року до неї
приїхали її діти і для з'ясування цих обставин справи вони поїхали до с. Голикове і особисто запитали у подружжя
ОСОБА_4 про те, що дійсно відбулося у лютому 1999
році. ОСОБА_4 і його дружина підтвердили, що дійсно 19/50 частин цього будинку
були фактично продані ОСОБА_4 сусіду ОСОБА_3 за 2500 грн. А на вимогу ОСОБА_3
посвідчили, це як договір дарування з двох причин
по-перше дружина ОСОБА_7 заперечувала проти продажу і не хотіла переїжджати в село, по-друге ОСОБА_3 не хотів, щоб вона
придбала цю частку будинку, так як і переплачувати не хотів і
був намір обійти її Інтереси. Цими діями відповідачів було порушено норми ЦК України, було посвідчено удавану угоду з метою приховання
іншої. Державне мито було сплачено в меншому
обсязі. Так як дар сторони оцінили .у 20700 грн., а фактично сплачено 2500 грн.
Також порушено майнові права дружини ОСОБА_7,
придбане у шлюбі являється спільним і вона мала право здійснити своє право волевиявлення щодо спільного майна. Та й
подальша поведінка ОСОБА_3 дійсно підтверджує його умисел
захопити за безцінь будинок, незважаючи на її матеріальні і конституційні
права, укладена угода суперечить закону в цілому. Тому просять суд визнати
договір дарування   19/50
частин   житлового   будинку
по   АДРЕСА_3,   посвідчений
Першою

2

Кіровоградською
нотаріальною конторою, від імені ОСОБА_4 обдарованому ОСОБА_3 недійсним. А також просять розірвати договір дарування та
перевести на ОСОБА_2 права і обов'язки покупця відповідно.

В судовому
засіданні позивачі та їх представник позов підтримали в повному обсязі
посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та пояснили суду, що про
намір ОСОБА_4 Провести відчуження будинку позивач дізналася безпосередньо від
ОСОБА_4 в 1999 році коли їй стало відомо про продаж повідомила сусіда про намір
придбати вказаний будинок, однак всупереч її намірам відповідач ОСОБА_4 подарував спірний будинок відповідачу ОСОБА_3 всупереч
вимогам законодавства провів таке дарування без згоди своєї дружини
ОСОБА_5 Крім того пояснила що протягом тривалого терміну йдуть судові спору з
відповідачем ОСОБА_3 по встановленню порядку користування двором загального
користування. В 2005 році вона подарувала свою частину будинку сину ОСОБА_1,
який проживає в Росії який лише в 2006 р. Із заперечень на апеляційну скаргу
дізнався, що ОСОБА_4 не подарував ОСОБА_3 будинок, а продав його тобто фактично
за договором дарування було приховано інший договір договір купівлі-продажу чим
порушено її права.

Відповідач-1
ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов не визнав та пояснив
суду, що подружжя ОСОБА_4 звернулися до нього по допомогу в 1999 році Після
вирішення ним питань з метою вдячності вони подарували зазначений будинок.
Договір купівлі-продажу між сторонами не укладався. Відповідач та його представник наполягали на тому, що терміни позовної
давності минули крім того позивач в позові не зазначає які права та
законні інтереси її порушено, а ставить у вимогах захист інтересів особи яку в
той же час ставить відповідачем по справі, тому просять суд відмовити в
задоволенні позову.

Відповідач 2
ОСОБА_4 До суду не з*явився, однак надав заяву та письмові пояснення засвідчені секретарем Голиківської сільської ради
якими стверджує, що позивачем ОСОБА_2 Та її синами здійснюється тиск на
нього та його родину. Крім того спростовується факт передачі грошових коштів
ОСОБА_3 за будинок що ним був подарований.

Третя особа
ОСОБА_5 Надала суду пояснення, що в 1999 році позивачці дійсно пропонувалося
купити спірний будинок на що вона відповіла відмовою. За надання певних послуг
в знак вдячності цей будинок було подаровано ОСОБА_3

Заслухавши
пояснення сторін дослідивши матеріали справи судом встановлено, що договір
дарування частини житлового будинку по провулку АДРЕСА_2 укладено 03.02.1999
року сторонами по договору дарування є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що стверджується
договором дарування (а.с. 10) поясненнями сторін.

Відповідно до
ст. 717 ЦК України
За договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає, або зобов*язується
передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому) безоплатно майно (
дарунок)у власність.

Таким чином
встановлено, що дарувальником по Договору дарування є ОСОБА_4 обдарованим
ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 не є стороною за договором дарування. Доказів того, що
порушено її законні права чи інтереси складанням договору дарування між
сторонами суду не надано.

Ввідповідно до ст. 728 ЦК України від 19.06.2003 р. до вимог
про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Враховуючи те,
що ОСОБА_2 не є стороною договору дарування, до матеріалів справи не надано
доказів порушення укладенням договору дарування її прав чи законних інтересів,
а також враховуючи те, що про зміну власника та про укладення договору
дарування їй стало відомо в 1999 році, тобто за 7 років до минування терміну
позовної давності за таких обставин суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.717,728 ЦК України, ст.ст.
212-215;218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
участю зацікавленої особи ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною - відмовити.

Рішення може бути оскаржене
до-апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м.
Кіровограда шляхом подання до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження та шляхом подання
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.