Справа № 22ц-165/2007                                          Головуючий
у першій інстанції -
Категорія - цивільна  Доповідач - Шевченко В.М.
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2007 року                                                                                      м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ

у складі:

головуючого -
судді Бойко О.В.,

суддів                         Шевченка В.М., Квача М.О.

при секретарі
Пільгуй Н.В.

з участю
представника ОСОБА_1,-
ОСОБА_2 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1-ОСОБА_2на заочне
рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3про визнання договору дарування недійсним, визнання
права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року представник
позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати
заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2006 року та прийняти рішення про розірвання договору
дарування квартири ОСОБА_3, поновити право власності на квартиру по АДРЕСА_1
за ОСОБА_1, зобов"язати Чернігівське МБТІ скасувати акт реєстрації
квартири на ім"я ОСОБА_3 Свої вимоги мотивує тим, що договір дарування
складено з істотним порушеннями ЦК України. Оскільки ОСОБА_3 не скористалась
правом на отримання подарунку у встановлені строки, не склала разом з
довірителем акту прийому-передачі квартири з участю комунального підприємства,
то згідно ст.257 ЦК України вона це право на володіння втратила. Рішення
прийнято судом першої інстанції на користь відповідача без будь-якої підстави.
Відповідач відмовився брати участь в суді,
отже, погодився з доказами позивача. Суд же цього факту в своєму рішенні
не врахував.

Оскаржуваним
рішенням суду в задоволенні позовних вимог відмовлено. Судом першої інстанції
встановлено, що 20.08.1998р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір
дарування ОСОБА_3 Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_4
в той же день. Як вбачається з самого
договору, ОСОБА_3 прийняла спірну квартиру в дар, про що і підписалась.
Крім того, нотаріус роз"яснив сторонам договору відповідні положення ЦК
України та перевірив дієздатність сторін. На підставі цього договору ОСОБА_3
зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру в МБТІ.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

По справі
встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 20.08.1998р. було укладено нотаріально
посвідчений договір дарування квартири. Згідно цього договору ОСОБА_1
подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дар АДРЕСА_1. При цьому нотаріусом сторонам
роз"яснено зміст ст.ст. 48
та 243 ЦК
України (в редакції 1963
року) (а.с.136). Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду
України , які
містяться в п.2 Постанови №
3 „Про судову практику про визнання угод недійсними" від 28 04.1978 p., (з наступними
змінами), угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд
повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов"язує визнання
угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Виходячи із
встановлених обставин справи, колегія суддів вважає необхідним визначити щодо
правовідносин, які виникли між сторонами, повинні застосовуватись норми статей
Цивільного Кодексу в редакції 1963
року.

Як вбачається з
матеріалів справи, зазначений договір дарування посвідчений нотаріально, при
оформленні якого встановлена істинна воля сторін договору, і ОСОБА_3 не відмовилась
від прийняття дарунку і прийняла в дар АДРЕСА_1 від своєї матері - позивачки. Таким
чином, укладений сторонами договір дарування квартири був реально спрямований
на виникнення обумовлених ним правових наслідків, а саме: переходу права
власності квартири від позивачки до відповідачки, що передбачено нормою права,
яка діяла на час укладання договору -
ст.243 ЦК України (в редакції 1963
року). Таким чином, оскільки договір дарування вважається укладеним з моменту передачі дарунку обдарованому і не надано
позивачем доказів, що ОСОБА_3 не прийнято дар - спірну квартиру,
то суд обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачка прийняла в дар спірну
квартиру, оформивши на себе право власності і відмовив в задоволенні позову.
Доводи представника позивача, що договір дарування є нікчемним, тому що
відповідачка не прийняла в дар квартиру, в якій позивачка проживає,
зареєстрована, сплачує за неї комунальні платежі, спростовується договором

2

дарування квартири (а.с.136),
витягом з Реєстру на відчуження з якого вбачається що
власником квартири є- ОСОБА_3, (а.с. 62), даних про те, що зміст цих документів не
відповідає дійсності, матеріалами справи не підтверджується.

Сам факт проживання позивачки у спірній квартирі не є підставою для визнання
недійсним договору дарування, оскільки відповідачка як обдарована, що стала власницею квартири, має право на свій розсуд розпорядитися
належним їй майном, в т.ч.
і вправі надати дозвіл на проживання в квартирі своїй матері - позивачці.

Ніяких доказів що при укладенні 20.08.1998 p., договору дарування квартири був
порушений встановлений порядок вчинення дій спрямованих на встановлення цивільних прав та обов"язків представником позивачки
не надано

Крім того,
виходячи із фактичних даних та часу укладення оскаржуваного
договору, колегія суддів вважає що у ОСОБА_1 закінчився трирічний строк, передбачений ст.71 ЦК ( в редакції 1963 р.), для пред'явлення
позову, що є також підставою для відмови в позові.

Однак, з редакції мотивувальної частини рішення необхідно виключити посилання на ст.ст. 651, 717-722, 727, 728 ЦК України (в редакції 2004 року), оскільки правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу в редакції 1963 року. Така допущена судом першої
інстанції помилка істотно не впливає на остаточний
висновок суду, який відповідає обставинам справи і відповідно до правил ст.308 ЦПК України не є підставою для скасування
правильного по суті рішення.

За таких обставин судом першої інстанції було правильно відмовлено в задоволенні
позову тому що підстави для цього відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 311-313, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У ХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1-ОСОБА_2відхилити.

Заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2006 року залишити без змін, виключивши з
мотивувальної частини рішення посилання на ст.ст.
651,
717-722, 727, 728 ЦК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.