Справа
№ 2-1051/07
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м        Ук р а ї н и

06
червня  2007 року                                                                                           м.Шостка.

Шосткинський міськрайсуд Сумської
області у складі:

Головуючого
-судді Євтушенко М.О.,

При
секретарі   Павлюченко І.В.,

З
участю сторін,

Представника - ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до Відділу Державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління
юстиції, ОСОБА_3,

·
про виключення майна із акту опису,

В С Т А Н О В И В:

Позивач
вимоги мотивував тим, що рішенням Шосткинського міськрайсуду від 03. 07. 2006
року із нього на користь ОСОБА_3 стягнуто компенсацію при розподілі спільного
майна подружжя у розмірі 22000 гривень.

Не
дивлячись на те що він щомісячно погашає частково борг, 04 квітня 2007 року
державним виконавцем Потаповим В.Й. накладений арешт на його майно у тому числі
на автомобіль ГАЗ-2705, д.н. НОМЕР_1 та заборонено його відчудження.

Поскільки
він як приватний підприємець надає послуги населенню із внутрішніх перевезень
із використанням цього автомобіля то він є його професійним знаряддям на яке не
може бути накладеним арешт, використання цього автомобіля є єдиним прибутком
його сім'ї, у разі  продажу автомобіля
він позбавиться цього прибутку, не зможе проводити щомісячні платежі стягувачу
та сплачувати на її користь аліменти. Прохав виключити автомобіль із акту
опису.

Відповідач- Відділ Державної виконавчої служби
позов не визнав та показав що після відкриття виконавчого провадження боржнику
надавався термін для добровільного виконання рішення суду на який він не
зреагував, 6 місячний строк здійснення виконавчого провадження закінчився,  боржником на користь стягувача протягом року
сплачено близько 4000 тисяч гривень, таке виконання рішення суду не
задовольняло стягувача через що державним виконавцем і був накладений арешт на
автомобіль та заборонено його відчудження.

Ці дії
проведені у відповідності ст. 55 ЗУ “Про виконавче провадження”, вартість
автомобіля адекватна вартості суми боргу та витратам виконавчого провадження,
арешт накладений з метою збереження автомобіля та неможливості його відчудження
до виконання рішення суду, наклавши арешт державний виконавець автомобіля у
боржника не вилучав та не обмежував його права користуватись ним, строків його
реалізації не встановлював.

Посилки
позивача на те що автомобіль є професійним знаряддям є невірними, автомобілі не
входять у перелік майна яке не підлягає опису, постанову державного виконавця
про невірність його дій позивач до відділу ДВС чи суду не оскаржував іншого
майна адекватного сумі боргу він не запропонував. Прохав у позові відмовити.

Відповідач
- ОСОБА_3 позов не визнала та показала що невизнаючи її право на частку у
спільно нажитому  майні взагалі, після
рішення Апеляційного суду яким залишено у силі рішення Шосткинського
міськрайсуду, позивач сплатив разовим платежом суму заборгованості у 3000
гривень, вимагаючи від неї, щоб вона купила на ці кошти комп'ютер дитині. Коли
вона відмовила вказавши що це її кошти а комп'ютер він може дитині  подарувати,
боржник став ухилятися від виконання рішення суду та  проводити проплати по 150-300 гривень в
місяць за наявності боргу у 18 тисяч гривень та такої проплати рішення може
виконуватись протягом  5-6 років, що не
задовольняє її поскільки вона має мінімальну зарплату у 400 гривень, виховує
малолітню дитину. У зв'язку із цим вона неодноразово оскаржувала дії державного
виконавця керівництву ДВС у усній формі.

Нерухомості,
транспортних засобів чи іншого майна
позивач не має, сума його доходів не фіксована, у разі зняття арешту із
автомобіля він може у любий час відчудити його та виконання рішення суду стане
утрудненим. У даний час автомобіль використовується позивачем для перевезення
пасажирів та товару із Харьківського оптового ринку, тобто отримуючи таким
чином кошти він має можливість розраховуватись із нею. Прохала у позові
відмовити.

Вислухавши
сторони, дослідивши надані ними докази, оглянувши матеріали справи виконавчого
провадження суд дійшов висновку що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню зі
слідуючих підстав.

Виходячи
із положень ст.ст. 4, 25, 30, 50, 55, 56
ЗУ “Про виконавче провадження”, відкривши виконавче провадження
державний виконавець повинен запропонувати боржнику добровільно виконати
рішення суду, у разі його невиконання протягом шести місяців провести повний
комплекс  виконавчих дій,   примінивши у тому числі і заходи примусового
виконання, такі як звернення стягнення на майно боржника при відсутності у
нього коштів, шляхом його опису та накладенням на нього арешту у межах суми
стягнення за виконавчим документом,  за
виключенням майна яке не підлягає опису. При цьому арешт накладається у тому
числі із метою збереження майна боржника, неможливості його відчудження, під
час проведення опису та арешту майна боржник має право зазначити перелік майна
на яке слід звернути стягнення у першу чергу, державний виконавець зобов'язаний
врахувати це прохання якщо воно не порушує інтересів стягувача.

Відповідно
ст. 59 ЗУ “Про виконавче провадження” особа яка вважає що майно на яке
накладений арешт належить їй а не боржнику може звернутись до суду із позовом
про визнання права власності на це майно та про звільнення його з під арешту,
майно боржника може бути звільнено з під арешту за постановою начальника
Державної виконавчої служби, якщо при розгляді скарги боржника буде встановлено
порушення порядку накладення арешту, у всіх інших випадках по незакінчених
виконавчих провадженнях арешт із майна може бути знятий тільки за рішенням
суду.

При
розгляді справи встановлено те, що на даний час автомобіль належить ОСОБА_2 на
праві приватної власності, він є боржником по виконавчому провадженню та не є
сторонньою особою яка може пред'явити позов про виключення майна із акта опису
/ а.с.4-8, 14-15 51053/ .

Поставивши
вимогу  про виключення автомобіля із акту
опису як професійного знаряддя позивач у підтвердження цього надав свідоцтво
про реєстрацію як СПД, свідоцтво про сплату податку, ліцензію на внутрішнє
перевезення пасажирів та вантажів /а.с. 9-12 /. При цьому він посилався на
єдиний  рід його занять та на те, що у
разі звернення  стягнення на автомобіль
він буде позбавлений заробітку не може погашати борг по рішенню суду.

В
той-же час такі його посилки суд вважає необгрунтованими вони не базуються на
законі. Перелік видів майна що міститься у Додатку до ЗУ “Про виконавче
провадження”, від 21 квітня 1999 року не містить у собі автомобілів як майна
необхідного для особистих професійних занять, на автомобілі як і на інше майно
може бути звернено стягнення у разі відсутності коштів, те що позивач по
професії водій не свідчить про те що він буде позбавлений права заробляти кошти
у разі відчудження його власного автомобіля.

Аналізом
справи виконавчого провадження встановлено те, що після відкриття провадження
04 жовтня 2006 року державним виконавцем було запропоновано боржнику у строк до
18 жовтня 2006 року добровільно виконати рішення суду на яке він не зреагував,
перше погашення боргу у сумі 250 гривень датовано 14 грудня 2006 року, інші
проплати датовані;  у сумі 3300 гривень-
21 грудня 2006 року, у сумі 180 гривень - 02 лютого 2007 року, у сумі 400
гривень- 12 березня 2007 року, у сумі 250 гривень- 04 квітня 2007 року, у сумі
300 гривень - 01 червня 2006 року, у сумі 200 гривень- 03 липня 2007 року /а.с.
16, 30, 55/.

Таким
чином на момент опису автомобіля та накладення на нього арешту, тобто на 04.04.
2007 року  із боржника на користь
стягувача було стягнуто 4380 гривень та саме у день накладення арешту
закінчився передбачений ЗУ “Про виконавче провадження” 6 місячний термін для
примусового виконання рішення суду. Поскільки стягнення вказаної суми боргу не
є текущими щомісячними платежами/ наприклад аліменти/ то дії державного
виконавця по опису майна та накладення на нього арешту повністю відповідали ЗУ
“Про виконавче провадження”.

Щодо
співрозмірності дій державного виконавця по опису майна боржника та накладення
на нього арешту то такі  дії державного
виконавця позивач ні начальнику відділу ДВС ні до суду не оскаржував, суд не
може вийти за межі позову та надати оцінку цим діям державного виконавця. Щодо
його дій по опису автомобіля боржника то суд виходить із настьупного:

На
виконання рішення суду державним виконавцем описане майно відповідача на яке
накладений арешт у вигляді транспортних засобів, а саме:- мотоцикла “ІЖ- Ю
5”,  автомобіля  “ВАЗ-21093” , автомобіля “ГАЗ -2705”,
автобуса “НІСА 521 М”, автомобільних причепів “ХТ 810” та “ПГ 02”. Оцінка цього
майна не проведена, загальна вартість майна не відома /а.с.27/.

В
той-же час у судовому засіданні встановлено те, що на даний час мотоцикл
“ІЖ-Ю-5” має вік понад 20 років та знаходиться у несправному стані, автомобіль
“ВАЗ-2109” позивачем проданий по договору купівлі-продажу та знятий із обліку
МРЕВ ДАЇ, автобус “НІСА 521 М” переданий по генеральній довіреності в
користування  іншим особам із правом
зняття із обліку та продажу, /  позивач
показав що він його фактично продав та місце його знаходження не відоме/,
аналогічно переданий у користування іншим особам причеп “ПГ-02” / зі слів
позивача проданий циганам на металобрухт/.

Згідно
відповіді Шосткинського МБТІ позивач у власності нерухомості не має, гараж який
виділений йому у користування рішенням суду не узаконений та не має
правоустановчих документів, відповідно довідки ШОДПІ позивач отримав дохід за 6
місяців у розмірі 4150 гривень / а.с. 31, 54/. Таким чином відповідач реально
має у власності тільки автомобіль “ГАЗ-2705” та один із автомобільних причепів
оціночною вартістю у 2000 гривень /а.с. 46/.

Щодо
вартості описаного автомобіля “ГАЗ-2705”, то відповідно акту експертної оцінки
станом на 11 серпня 2006 року його залишкова вартість становила 25000 гривень
/а.с.47/.

Виходячи
із суми заборгованості у 22000 гривень та витрат виконавчого провадження опис
цього автомобіля державним виконавцем та накладення на нього арешту
співвідносився із положеннями ст.55 ЗУ “Про виконавче провадження”.

Відповідно
до положень ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, ст. 1 ЗУ “Про
виконавче провадження” рішення судів є обов'язковими, вони  повинні виконуватися у тому числі і у
примусовому порядку, поскільки саме таким шляхом здійснюється судовий захист.

Пленум
Верховного Суду України у Постанові № 5, “ Про судову практику в справах про
виключення майна із опису”, від 27.08. 1976 року/ із змін. та доп./ вказав на
те, що суди приймаючи рішення повинні всебічно та повно перевірити
обгрунтованість позовних вимог, перевірити обставини наведені позивачем на
підтвердження своїх вимог та дослідити надані ним докази, при цому неухильно
додержуватись норм що гарантують права інших осіб виконавчого провадження.

Оглядом
справи виконавчого провадження встановлено те, що наклавши арешт на автомобіль,
державний виконавець його не вилучав, а заборонивши його відчудження передав на
відповідальне зберігання  позивачу. Те що
останній використовує його за цільовим призначенням не оспорював і сам позивач.

Відповідно
ст. ст. 11, 60  ЦПК України суд розглядає
цивільні справи тільки у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих
ними доказів, обов'язок доказування лежить на сторонах.

В
порушення цих вимог позивач не довів обставин через які автомобіль необхідно
виключити із акту опису, не підтвердив їх доказами, його вимоги нічим не
обгрунтовані та не співвідносяться із законодавством.

За таких обставин суд  приймає до уваги  покази відповідача ОСОБА_3 про намагання
позивача ухилитись таким шляхом від виконання рішення суду, поскільки за умови
виключення автомобіля із акту опису позивач буде мати реальну можливість
відчудити його на користь інших осіб, враховуючи його майновий стан виконання
рішення суду дійсно буде затрудненим.

Виходячи
із више викладеного суд не знаходить належних правових підстав для виключення
автомобіля із акту опису та  вважає що у
задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 59 та Додатком до
Закону України “Про виконавче провадження”, 1999 року, ст. ст. 3, 10, 11,  60, 88,
212-215  ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Рішення
може бути  оскарженим  в Сумський Апеляційний суд,  шляхом подання заяви  про апеляційне оскарження протягом 10 днів із
дня його проголошення, апеляційної скарги
протягом 20 днів з дня подачі заяви, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Рішення
набирає законної сили по закінченню строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву не було подано. Якщо була подана заява а апеляційна
скарга не була подана в строк передбачений законом, рішення набирає законної
сили по закінченню цього строку. В разі оскарження рішення, якщо воно не було
скасоване, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя
Шосткинського міськрайонного

суду
Сумської області                                                  М.О. Євтушенко

Копія
вірна.

Суддя: