ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
І м е н е м   У к р а ї н и
“18” липня 2007 року                              Ялтинський міський суд Автономної
у складі: головуючого, судді
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим цивільну
справу
за позовною заявою прокурора м.
Ялта в інтересах позивачки ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю осіб, залучених для
подання висновків на виконання своїх повноважень, Ялтинського
лікарняно-поліклінічного об'єднання № 1, Служби у справах неповнолітніх
Ялтинської міської ради, Першої Ялтинської державної нотаріальної контори про
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним і застосування наслідків
недійсності правочину,
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину недійсним, визнання права власності,
Прокурор звернувся до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим
із зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і
просить суд:
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 3 грудня 2001
року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2;
наслідки недійсності правочину, а саме повернути квартиру АДРЕСА_1 у володіння
спадкоємця ОСОБА_1, стягнувши з неї на його користь сплачену за недійсним
договором грошову суму вартості квартири.
вимоги обґрунтовуються тим, що зазначений правочин був вчинений ОСОБА_4, який
не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними і був визнаний судом
недієздатним. ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом  після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, яка
доводилась ОСОБА_4 рідною тіткою.
Первинно позовну заяву було подано в інтересах
ОСОБА_4, але у зв'язку з його смертю до участі у справі в порядку
правонаступництва були притягнуті в якості позивачів ОСОБА_5 і  ОСОБА_1
зв'язку зі смертю ОСОБА_5, прокурор підтримує позов про визнання правочину
недійсним і застосування наслідків його недійсності в інтересах ОСОБА_1,
самостійно визначивши підстави для такого представництва згідно зі статтею 36-1
ч. 2 Закону України „Про прокуратуру”.
була пред'явлена окрема позовна заява, в якій вона просила суд:
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 3 грудня 2001
року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2;
-      Визнати право
власності на квартиру АДРЕСА_1;
додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після
ухвалою Ялтинський міський суд допустив правонаступництво за позовною вимогою
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 3 грудня
2001 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2, і визнання права власності на квартиру. У
судовому засіданні її правонаступник ОСОБА_1 підтримала такий позов, просила
його задовольнити, наголошуючи на недійсності правочину, вчиненого недієздатною
особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.
Суд
встановив, що окремих позовних вимог, зокрема про надання додаткового строку,
достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, позивачкою ОСОБА_1 не
заявлялося, і ухвалою від 18 липня 2007 року провадження в частині позовної
вимоги про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про
прийняття спадщини, з підстав п. 6 ст. 205 ЦПК України закрив.
та його представник заперечували проти позову з тих підстав, що вчинення
правочину було здійснено до визнання ОСОБА_4 судом недієздатним, відповідач при
укладенні договору діяв добросовісно, а самий позов про визнання правочину
недійсним не спрямований на захист прав та інтересів позивачки ОСОБА_1,
оскільки ані вона, ані ОСОБА_5 не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4
Служби у справах неповнолітніх просив суд ухвалити рішення на свій розсуд,
зазначивши, що спір прав не повнолітніх не зачіпляє.
особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце такого повідомлені належним чином.
які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для
справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості
свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.
пояснення сторін, представника відповідача, прокурора, з'ясувавши обставини
справи та дослідивши відповідні докази, дійшов висновку, що позови задоволенню
не підлягають з таких підстав.
грудня 2001 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу,
відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру  АДРЕСА_1.
Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 21 травня 2003 року ОСОБА_4 був
визнаний недієздатним.

Оскільки договір купівлі-продажу, який просить визнати недійсним прокурор і
позивачка ОСОБА_1, був укладений до набрання чинності Цивільним кодексом
України з 1 січня 2004 року, за сенсом п. 4 Прикінцевих та перехідних  положень ЦК України 2003 року щодо цивільних
відносин, пов'язаних з недійсністю правочинів, застосуванню підлягають норми
Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Статтею 52 ЦК УРСР 1963 року було встановлено, що недійсною є угода,
укладена громадянином, визнаним недієздатним через душевну хворобу або
недоумство, проте оскільки судове рішення про визнання ОСОБА_4 недієздатним було ухвалене після вчинення оспорюваного правочину, такий
заздалегідь не може розглядатися як нікчемний, вчинений з пороком у суб'єктному
складі, та з цих правових підстав не можуть бути застосовані наслідки його
недійсності.

Разом з тим, суд зазначає, що правочин мав порок волі,
який полягав в тому, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом на момент його
укладення не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. Такі
обставини повною мірою підтверджуються Актом № 1646 посмертної судово-психіатричної
експертизи від 3 листопада 2003 року.

Основний позов про визнання правочину недійсним з підстав його укладення
особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій,  був заявлений прокурором в інтересах ОСОБА_4
як минулого власника квартири, права та інтереси якого безперечно  порушувались укладенням такого договору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, а тому до участі у справі в порядку
правонаступництва була притягнута його тітка ОСОБА_5, яка водночас пред'явила
окремий позов про визнання правочину недійсним і надання додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (свідоцтво про смерть НОМЕР_1).

Керуючись статтею 37 ЦПК України, зважаючи на те, що правонаступництво за
позовами про визнання правочинів недійсними і визнання права власності є
допустимим, суд замінив позивача за позовом прокурора і окремим позовом
ОСОБА_5, залучивши до участі у справі в зазначеному процесуальному статусі
ОСОБА_1 як спадкоємицю за заповітом.

При цьому суд не допустив правонаступництва за позовною вимогою про
визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття
спадщини, і своєю ухвалою від 18 липня 2007 року провадження у справі закрив з
підстав пункту 6 статті 205 ЦПК України, оскільки відповідно до статті 1272 ЦК
України суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про
прийняття спадщини, лише за позовом самого спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини, а спірні правовідносини, пов'язані з
прийняттям спадщини і визначенням додаткового строку для її прийняття,
стосуються особистості спадкоємця і нерозривні з його волею.

Окремої позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як спадкоємиця за законом ОСОБА_1
не пред'явила, хоча відповідні процесуальні права та наслідки невчинення такої
процесуальної дії їй були достеменно відомі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що визнання правочину недійсним є  способом захисту цивільного права та
інтересу, тобто вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд
насамперед повинен встановити, чиї та які саме права та законні інтереси
порушуються їх вчиненням.

Суду не було надано доказів того, що померлий ОСОБА_4 доводився позивачці
ОСОБА_1 родичем до шостого ступеня споріднення, отже вона, виходячи з наявних у
справі матеріалів, не є спадкоємицею за законом після його смерті. Крім того, у
встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк ОСОБА_1 із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори не зверталась,
разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини постійно не проживала, тобто не
вчинила дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Зважаючи на те, що померла ОСОБА_5 пропустила строк для прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_4, а провадження у справі в частині вимоги про визначення
додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини -
закрито, ОСОБА_1 не набула права на спадкування й за спадковою трансмісією
(стаття 1276 ЦК України). Позивачка не є стороною договору купівлі-продажу від 3 грудня 2001 року, не була власницею і не мала
інших майнових прав стосовно відчуженої квартири.

За таких обставин відсутній сам предмет судового захисту за ст. 16 ЦК
України, тобто право чи охоронюваний законом цивільний інтерес.

Також
суд відзначив, що на відміну від статті 225 ЦК України норма статті 55 ЦК УРСР
1963 року, яка визначає порядок та умови визнання недійсними правочинів,
укладених до набрання чинності Цивільним кодексом 2003 року громадянами, які не
усвідомлювали значення своїх дій та не могли керувати ними, надає лише цим
особам  право оспорювати такі правочини.

Укладаючи
оспорюваний правочин, відповідач діяв добросовісно та з розумною обережністю, і
визнання за викладених обставин такого правочину недійсним буде суперечити
встановленим у державі засадам стабільності та передбачуваності цивільного
обороту.

Щодо
позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, то
така не підлягає задоволенню  виходячи з
того, що у відповідності до статті 392 ЦК України позов про визнання права
власності може пред'явити лише власник майна, але позивачка не є власницею
квартири.

Таким
чином, розглянувши справу в присутності сторін, в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на
які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість позовів.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 16, 392, 1258, 1265,
1268-1270, 1272 ЦК України, п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, ст. ст. 52, 55 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 5, 10, 11, 15, 60, 61, 158 ч. 1, 179, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У
задоволенні  позовної заяви прокурора м.
Ялта в інтересах позивачки ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю осіб, залучених для
подання висновків на виконання своїх повноважень, Ялтинського
лікарняно-поліклінічного об'єднання № 1, Служби у справах неповнолітніх
Ялтинської міської ради, Першої Ялтинської державної нотаріальної контори про
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним і застосування наслідків
недійсності правочину, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину недійсним, визнання права власності - відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в десятиденний  строк з наступного дня після його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -