АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА            іменем України

6 лютого 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С. суддів - Храпак Н.М., Гірського Б.О. при секретарі -
Смій К.В.

з участю
позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_1, представника третьої особи - Кременецької
міської ради - Олексюка
П.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 7 грудня 2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права
користування жилим приміщенням з дня вибуття,

встановила:

у липні 2006 року
позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачки
ОСОБА_1, третіх осіб ОСОБА_3 ОСОБА_4., Кременецької міської ради про
вселення його в квартиру по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідачка не
допускає його в квартиру, змінила замки на вхідних дверях і чинить перешкоди в
користуванні спірним житлом.

В серпні 2006 року
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що
втратив право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1 з дня вибуття,
оскільки останній вибув на інше місце проживання.

Справа № 22а -116
Головуючий у 1 -й інстанції Білосевич Г.С.

Категорія 32                                      Доповідач Храпак H.M.

Рішенням Кременецького районного суду від 7 грудня 2006 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третіх осіб -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кременецької міської ради про вселення задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в жилу квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням з
часу вибуття відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду від 7 грудня 2006 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким її позов
задовільнити, а в позові ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що судом були
неповно з"ясовані обставини, що мають
значення для справи, а суд вважав їх встановленими,
в зв"язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Крім цього, судом допущено порушення
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, розглянувши
апеляційну скаргу в межах її доводів, ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із слідуючих мотивів.

Згідно ст.65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім"ї, які
проживають разом з ним вселити в займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На
вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім"ї права користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім"ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням.

Судом встановлено, що з 1996 року сторони проживали однією
сім"єю. Після смерті батька ОСОБА_2 в 1999 році між
позивачем та відповідачкою скалися неприязні
відносини, часто виникали конфлікти, відповідачка змінила замок на вхідних
дверях і переобладнала квартиру. Протягом 2002-2006 років ОСОБА_2 неодноразово звертався до ОСОБА_1 з вимогою про вселення в спірне житло, що
не заперечувала в судовому засіданні сама ОСОБА_1

Тому, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обгрунтованого висновку про
те, що слід ОСОБА_2 вселити у спірну квартиру.

Жодних доказів про те, що у відповідності до ст.107 ЖК
України ОСОБА_2 вибув на інше постійне місце проживання, а тому необхідно його
визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням з часу вибуття,
судом не було здобуто, в зв"язку з чим колегія суддів вважає,що суд першої
інстанції підставно відмовив ОСОБА_1 у пред"явленому
нею позові.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, прийшла до висновку, що
постановлене судом рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі
доказам, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.307 ч.1п.1, 308, 313, 314 п.1 ч.1 ЦПК
України, колегія суддів:

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення
Кременецького  районного  суду  від  7
грудня  2006
року залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу
проголошення ухвали апеляційного суду Тернопільської області.