№2-129/2007 p.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

5 березня
2007 року                                  Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:
головуючого - судді                       Сенькова О.Г.

при секретарі                                           Повзун С.В.

з участю прокурора                                   Баклана Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Старокостянтинові справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Старокостянтинівської
міської ради про визнання приватизації квартири недійсною і вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив
право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 пред'явили позов до ОСОБА_2. про вселення,
посилаючись на те, що він з ІНФОРМАЦІЯ_3 є наймачем квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 він одружився з відповідачкою, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона зареєструвалась у вказаній квартирі. Після
цього він поїхав до своєї сестри, яка є похилого віку, доглядати за нею та її важко хворим чоловіком про що
відповідачка достовірно знала. Незважаючи на це,
відповідачка звернулась із заявою до суду про визнання його безвісно відсутнім. Рішенням Старокостянтинівського райсуду
від 29 червня 2004 року він
був визнаний таким. На підставі цього рішення його знято з реєстрації. Про
даний випадок йому стало відомо 30
травня 2006
року. Оскільки відповідачка
незаконно зняла його з реєстрації і не допускає до
квартири, тому він просить задовольнити його вимоги і вселити в спірну квартиру.

В судовому засіданні позивач, дізнавшись про приватизацію
квартири відповідачкою, збільшив позовні вимоги і просить визнати приватизацію
недійсною з тих же підстав.

Представник позивача ОСОБА_3
позовні вимоги свого батька підтримав.

Відповідачка позов не визнала і звернулась із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про визнання
його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він в липні 2002
року виїхав в с.Липки
Старосинявського району, жодного
разу в квартирі не з"являвся, комунальні послуги не сплачував. Оскільки ОСОБА_1 без поважних причин на протязі 4-х
років не користується жилим приміщенням, тому вона просить задовольнити її
вимоги, а в його позові відмовити.

Представник Старокостянтинівської міської ради позов
ОСОБА_1 про визнання приватизації недійсною не
визнав, так як вважає, що на той час не було підстав для відмови для передачі
квартири у власність ОСОБА_2., тому рішення відділу приватизації є вірним.

Прокурор
Баклан Г.В. підтримав думку
представника Старокостянтинівської
міської ради.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, прокурора,
свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2. про визнання приватизації
недійсною і вселення підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням задоволенню
не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач з ІНФОРМАЦІЯ_3 є наймачем квартири АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1
сторони зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка зареєстувалась у вказаній квартирі.

В кінці 2002 року позивач тимчасово поїхав в с.Липки, Старосинявського
району до своєї сестри, яка є похилого віку, допомагати доглядати її важко
хворого чоловіка. Про місцеперебування позивача відповідачка достовірно знала,
однак незважаючи на це, вона звернулась
із заявою до суду про визнання його безвісно відсутнім. Рішенням Старокостянтинівського райсуду
від 29 червня 2004 року позивач був визнаний таким. На підставі цього рішення позивача знято з реєстрації.

18 жовтня 2004 року відповідачка звернулась із заявою до відділу
приватизації про передачу спірної квартири їй у власність. В цей же день
розпорядженням відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради за №6085 відповідачці передана у власність зазначена квартира.

Після смерті чоловіка сестри -
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, позивач намагався вселитись в квартиру, однак зробити цього не зміг, оскільки
відповідачка поміняла вхідні двері та замок.

Рішенням Старокостянтинівського райсуду
від 1 вересня 2006 року скасовано рішення цього ж суду про визнання позивача безвісно відсутнім.

Свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду показали, що позивач
доглядав свою рідну сестру, яка є
похилого віку, та її важко хворого чоловіка. Крім цього, остання пояснила, що
позивач 3-4 рази
їздив в м.Старокостянтинів, однак квартира була закрита.

Згідно ксерокопії свідоцтва про смерть чоловік рідної
сестри позивача помер 28 листопада 2005 року.

За свідченням ОСОБА_8., в березні-квітні 2006 року позивач декілька разів ночував у нього, так як його дружина не впустила в квартиру.

З пояснень позивача вбачається, що перешкодою в
користуванні спірним житловим приміщенням є заміна відповідачкою вхідних дверей
і замка в квартирі, де залишалось його майно. Даний
факт не заперечувала відповідачка в суді.

Відповідно до вимог ст.71-72 ЖК України наймач або члени
його сім"ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, зокрема, вони в ньому не проживають
без поважних причин понад шість місяців.

Наведені докази свідчать проте, що ОСОБА_1 ніколи не
втрачав інтересу до цієї квартири, так як іншого житла він немає, тому суд
рахує, що позов ОСОБА_2. про визнання
його таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" передача
займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів
сім"ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов"язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Враховуючи, що відповідачка достовірно знаючи про
місцеперебування позивача безпідставно
через суд визнала його безвісно відсутнім і одноособово приватизувала квартиру, чим порушила його право на житло, тому
вимоги позивача про визнання приватизації
квартири недійсною слід задовольнити і визнати недійсними розпорядження відділу приватизації Старокостянтинівської
міськради №6085 від
18 жовтня
2004 року
про

передачу у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності на вказане житло
від 23 лютого
2005 року.

Стосовно ч.3 ст.9ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення, або обмежений у праві користування
жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Оскільки відповідачка необгрунтовано обмежила позивача у
праві користування жилим
приміщенням, то його вимога про вселення у спірну квартиру підлягає
задоволенню.

На підставі ст.9, 71-72 ЖК України, керуючись ст. 10,
11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Старокостянтинівської міської ради про визнання
приватизації квартири недійсною та вселення задовольнити.

Визнати недійсними розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міськради №6085
від 18 жовтня 2004 року про передачу у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності на вказане житло від 23 лютого 2005 року.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право на користування житловим
приміщенням - ,відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду Хмельницької
області через Старокостянтинівський райсуд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього на протязі 20 днів апеляційної скарги.