Справа №
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року                                                                                    місто
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області

в складі:
головуючого - судді
Поповича С.С з участю
секретаря Черкес У.О.

сторін та представників сторін : представника
позивача ОСОБА_1, представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну справу за позовом
закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією "Запорізький
автомобілебудівний завод" доОСОБА_3, третя особа на стороні позивача
закрите акціонерне товариство Українська акціонерна страхова компанія
"АСКА" згідно з яким позивач просить постановити рішення котрим
визнати володінняОСОБА_3 автомобілем ДЕУ ЛАНОС, двигун НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 неправомірним та
повернути цей же автомобіль знятий з обліку, що
отриманий від позивача, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного
засобу - позивачу,
стягнути з відповідачки у користь позивача 274 гривні 54
коп. заборгованості по процентах, 579
гривень 41 коп.
пені, мотивуючи свою позицію тим, що відповідачка уклала з позивачем договір
купівлі-продажу вказаного вище автомобіля та зобов"язувалась виплачувати
щомісячно відповідні суми та відсотки за кредит відповідно до графіку виплат,
проте свої зобов"язання не виконувала, тому станом на серпень 2004 року утворилась
заборгованість по чергових платежах в сумі 5005 гривень 05
коп. та заборгованість по відсотках, нараховано пеню, і виходячи зі змісту
п.п. 3.1,4.2 укладеного
між сторонами договору, Правил торгівлі в розстрочку, ст.ст. 49-50 Закону України
"Про власність", інших вимог чинного законодавства виходять з того,
що право власності на автомобіль переходить до відповідача по такому договору
тільки після того як буде сплачено всі суми. Кінцевий розрахунок повинен був
бути проведений до жовтня 2001
року, але так як відповідачка свого обов"язку не виконала і з липня 2001 року не
проводила жодних виплат за автомобіль, то вважають, що володіння нею спірним
автомобілем є неправомірним. Відповідно позивач як його власник вправі ставити
питання про повернення автомобіля йому. При цьому також зазначили, що у випадку
якщо відповідачка після подачі даного позову оплатить заборгованість по
договору, то позивач відмовиться від позову та передасть право власності на
автомобіль відповідачці. Оскільки відповідачка оплати не провела, то позивач
від вимог не відмовився ,
-

установив:

Представник
відповідачки заявлених вимог не визнала та по суті спору пояснила, що
відповідачка сплатила позивачу ту суму боргу про яку їй було вказано у
відповідному листі від 10
травня 2001 року у
липні 2001 року,
після цього позивач не звертався до відповідачки

2

з тими чи іншими претензіями, тому
вважає що борг виплачено повністю. А також вважає, що позивачем пропущено строк
позовної давності на звернення до суду з даними вимогами.

Вислухавши
представників сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід
задовольнити частково виходячи з наступного.

Як вбачається з
тексту договору купівлі-продажу у розстрочку від 05 жовтня 1999
року укладеного між сторонами (
а.с. 19-20 ), позивач
як "Продавець" продав, а відповідачка як "Покупець" купила
спірний автомобіль, сплативши на момент укладення договору 50% вартості
автомобіля. Решту суми повинно було бути сплачено до 10 жовтня 2001 року.

Тобто, періодом
з якого слід було б вираховувати термін позовної давності слід вважати жовтень 2001 року. Позов же
подано до суду у серпні 2004
року. Тому позиція представника відповідачки про те, що позивач пропустив
строк звернення до суду з позовними вимогами є необгрунтованою. Вимоги слід
вирішувати по суті.

08 жовтня 1999
року сторони уклали додаткову угоду в якій передбачили як конкретні суми
котрі повинні були сплачуватись помісячно починаючи з жовтня 1999 року по жовтень 2001 року включно та
домовились про те, що платежі зазначені у цій угоді сплачуються шляхом множення
чергового платежу на коефіцієнт, що представляє собою співвідношення курсу
долара на момент (дату ) платежу і курсу
на дату укладення вказаного договору (
а. с. 21 зворот).

У п. 3.1 основного
договору вказано, що право власності на товар переходить до Покупця з моменту
повного завершення розрахунків за цим договором, такий перехід відповідно
оформляється, а до переходу права власності Покупець не вправі розпоряджатись автомобілем
на свій розсуд (а.с. 19 ).

Пункт 4.2 договору
зазначає, що у випадку порушення Покупцем встановленої даним договором
періодичності оплати товару, Продавець має право стягнути з Покупця пеню
розміром 0,25% від
несвоєчасно перерахованої суми коштів за кожний день затримки, допущеної з вини
Покупця, а у п. 4.4 договору
вказано, що у випадку якщо з вини Покупця буде допущена затримка в здійсненні
оплати двох чергових щомісячних платежів передбачених графіком додаткової
угоди, Продавець має право в будь-який момент вилучити товар у покупця, а також
стягнути вартість його амортизації і визначену даним договором пеню за
відповідні періоди (а.с. 19 зворот). У пункті 7.2 договору
сказано, що він перестає діяти після здійснення всіх взаєморозрахунків між сторонами
(а.с. 19 зворот).

Визначаючись у
питанні про те яким нормами закону керуватись при вирішенні спору суд виходить
з такого.

З 01
січня 2004 року
вступив в силу новий Цивільний Код кус України.

У п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень до цього Кодексу зазначено, що він застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності. А у п. 9
цих же положень вказано, що до договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і
продовжують діяти після набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила
цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів
окремих видів незалежно від дати їх укладення, у п. 10 положень
сказано, що правила Цивільного Кодексу України про відповідальність за
порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення
були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в
договорах, укладених до 01
січня 2004 року,
була встановлена інша відповідальність.

Тому,
враховуючи, що розрахунки між сторонами станом на січень 2004 року проведені
не були, строки для такого ще не пройшли, термін позовної давності не
закінчився, то при вирішенні спору в частині правомірності володіння
автомобілем та про його повернення (
та повернення документів )
слід керуватись нині чинним Цивільним Кодексом України ( надалі ЦК України ), а в частині
відповідальності за порушення умов договору ( суто санкцій)
- текстом вказаного вище договору.

3

Зміст укладеного
між сторонами договору підтверджує, що власником спірного автомобіля дійсно є
саме позивач (п. 3.1 та інші договору).

Ст. 16 Цивільного Кодексу
України передбачає ряд способів захисту власником своїх законних прав та
інтересів як власника, в тому числі не виключено і спосіб та вимоги вибрані
позивачем. У ст. 22 ЦК України
вказано, що відшкодування збитків заподіяних неналежним виконанням зобов'язань
може мати місце і шляхом передачі в натурі майна.

Чинним
законодавством раніше не було передбачено договору купівлі-продажу товару у
розстрочку ( не
рахуючи відповідних Правил...).

Відповідно до
ст. 8 ЦК України
якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього
Кодексу, що регулюють подібні за змістом відносини ( аналогія закону).

Ст. 694 ЦК України
передбачає, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в
кредит з відстроченням або розстроченням платежу. І якщо покупець прострочив
оплату товару, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Ст.
695 ЦК України
передбачає, що договором про продаж товару у кредит може бути передбачено
оплата товару з розстроченням платежу і якщо покупець не здійснив у
встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням і
переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати
повернення продажного товару. Ст. 697
ЦК України передбачає, що договором може бути встановлено, що право власності
на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або
настання інших обставин і якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має
право вимагати від нього повернення товару.

Крім того,
загальні вимоги щодо виконання зобов'язання передбачають, зокрема, ст. 611 ЦК України : у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в т.ч. припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, відшкодування збитків і інше. Ст. 612 ЦК України
передбачає, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків. А у ст. 616
ЦК України зазначено, що у випадку порушення зобов'язання однією зі сторін,
друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання,
якщо це встановлено договором чи законом, внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання воно припиняється. Відповідно до ст. 622 ЦК України у разі
відмови кредитора прийняти виконання, яке внаслідок прострочення втратило для
нього інтерес ( ст. 612 цього Кодексу ) боржник
звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Аналіз доказів
досліджених судом дає підстави прийти до висновку про те, що позивач продав
відповідачці автомобіль з розстроченням платежу, що не суперечить закону,
автомобіль було передано, акт приймання передачі від 08 жовтня 1999 року ( а.с. 22 ), але відповідачка
оплати за нього у повній мірі так як це передбачено основним та додатковим
договорами не виконала, тому позивач вправі ставити питання про задоволення
заявлених ним вимог. Якщо товар не оплачено. Боржник прострочив його оплату і
не бажає її проводити, то товар (
автомобіль ) слід
повернути його власнику, відповідно оформивши зняття його з обліку, разом з
документами. Позивач фактично поставив на вирішення суду питання про розірвання
зобов'язання між сторонами, що виникло внаслідок вказаних вище основного та
додаткового договорів ( ст. ст. 651, 653, 654 ЦК України ). І хоч позивач
про таке не вказує у своїх вимогах, але виходячи зі змісту та суті укладених
між сторонами договорів наслідком розірвання договору має бути повернення
відповідачці сплачених нею сум на рахунок позивача, що достовірно
підтверджується наданими письмовими документами ( а.с. 21,24
), і визнається обома сторонами. Згідно з п. 4.4 основного договору, вимог чинного законодавства, позивач
вправі також стягнути з відповідачки вартість амортизації автомобіля, плату за
користування автомобілем і т.д.,
що входить у поняття

4

збитки, але він цього не зробив,
проте таке не виключено на майбутнє, шляхом пред"явлення іншого позову ( вартість
користування автомобілем по день його фактичного повернення і т.д. ). Невирішення
питання про повернення відповідачці сплачених нею сум означало б невирішення
питання про ті наслідки які настають внаслідок задоволенні заявлених позивачем
вимог, повернення відповідачці сплачених нею сум не є заявленою вимогою, а є
наслідком задоволення заявлених позивачем вимог.

В той же час
виходячи з того, що позивач відмовившись від виконання відповідачкою грошових
зобов'язань отримує автомобіль у свою власність і не бажає сплати відповідачкою
решти грошових сум, з передачею автомобіля їй, то, відповідно, він не вправі
претендувати на сплату нею інших зазначених у позові сум які виходячи зі змісту
договору та чинного * законодавства
повинні стягуватись тільки при неналежному виконанні умов договору. Якщо ж
договір розривається, майно повертається стороні Продавця, то Продавець вже не
вправі вимагати санкцій за неналежне виконання грошового зобов"язання за
продану річ.

На підставі викладеного,
ст.ст. 10,11,58-60 ЦПК
України, зазначених вище статтей Цивільного Кодексу України, Закону України
"Про власність", Правил торгівлі в розстрочку, затв. Постановою
Кабінету Міністрів України від 01
липня 1998 року № 997, керуючись ст.ст.
208-218 ЦПК
України , суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати
володінняОСОБА_3 автомобілем ДЕУ ЛАНОС, двигунНОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 неправомірним та
зобов"язатиОСОБА_3 повернути автомобіль ДЕУ ЛАНОС, двигун НОМЕР_1,
кузов НОМЕР_2 знявши
його з обліку в органах ДАІ, а також передати свідоцтво про реєстрацію цього ж
автомобіля закритому акціонерному товариству з іноземною інвестицією
"Запорізький автомобілебудівний завод".

У стягненні 274 гривні 54 коп.
заборгованості по процентах, 579
гривень 41 коп.
пені - відмовити.

Зобов'язати
закрите акціонерне товариство з іноземною інвестицією "Запорізький
автомобілебудівний завод" у місячний строк з часу вступу рішення в законну
силу повернутиОСОБА_3 сплачені нею товариству 42834 гривні 50
коп..

Стягнути
зОСОБА_3 у користь закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією
"Запорізький автомобілебудівний завод" 387 гривень 63
коп. судових витрат по справі.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення,
апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                                                                                                                                С.С.Попович

Копія вірна :