ІМЕНЕМ                                  УКРАЇНИ.
Шевченківський районний суд м.
головуючого судді                                   Голубкової М.А.
Секретаря                                                Мадинської О.В.
Адвоката                                                  ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому  судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, суд
звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування від 6
недійсним, пояснив у судовому засіданні, що їй та її матері на праві
власності належало 7196 частина житлового будинку АДРЕСА_1,
2596 частин цього же будинку
належить на  праві власності на спадщину за заповітом ОСОБА_4
після смерті ОСОБА_5 згідно свідоцтва на спадщину від 6.02. 1988 р.
15. 08. 1988 р. на підставі свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом, ОСОБА_6 мати позивачки успадкувала та оформила на себе після смерті ОСОБА_5 свого батька право власності на 1596 частин житлового будинку АДРЕСА_1.
16.11 1988 р. ОСОБА_7 подарувала свої онуці ОСОБА_2 712частин житлового будинку АДРЕСА_1.
7. 02.1991 р. рішенням Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя домогосподарство було поділено,
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було разом виділено 7196 частина житлового будинку, а ОСОБА_4 -2596 частин цього
27.04.1998 р. мати позивачки, ОСОБА_6 оформила на ОСОБА_2 нотаріальне
доручення, згідно якого надала їй повноваження  продати всю                належану її частку
тобто 1596 житлового будинку АДРЕСА_1 за ціною та умовами на її
розсуд.
У другій половині 1998
г. ОСОБА_3 погодилась взяти в найом належану їй та її матері частину житлового будинку
та пообіцяла її висилити двоюрідних
сестер із  належаної їм частини будинку,
які не бажали висилятися добровільно.
Відповідачці це вдалося, потім відповідачка запропонувала їй викупити за суму
еквівалентну 4000 доларів
житлового будинку, яка належала їй та її матері. Вона
на цю пропозицію погодилась.
У зв"язку з тим, що ОСОБА_4 в другій половині 1998
тому нотаріально оформити договір купівлі-продажу вони не
змогли. Як вихід із цієї ситуації вони з відповідачкою домовились оформити
договір купівлі та продажу двома іншими договорами: 1. складений
в простій письмовій формі договір займу грошей від 26.
07. 1998 р. 2 нотаріально посвідчений договір дарування від 6
Відповідачка підписала договір
коли вона  прийшла до неї додому з синами, а вона підписала його в 1998
11. 09. 2001 p. вони з відповідачкою підписали доповнення до договору
займу грошей від 26. 07. 1998 р.,
яким змінили п. 2 цього договору.
У 2001 р. ОСОБА_3 відмовилася виконувати досягнуті з нею домовленості сказала, що грошей
сплачувати не буде, пояснила,
що вона є власником її з матір"ю ї частин будинку. Це змусило її звертатися до суду у серпні 2001
р. з первісним позовом про визнання недійсним договору дарування від 6.08.
1998 р. та поновлення сторін.
Відповідачка по цей час проживає у
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_6, Спадкоємцями після її смерті в порядку першої черги по закону є,
вона, та її рідні брат ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_9. Протягом встановленого законом терміну вона звернулась до
контори з заявами про прийняття спадщини
після смерті матери, а
її брат та сестра подали заяви про відмову від
Позивачка просить визнати договір дарування від 6.
08. 1998 р. недійсним,
тому що раніше між нею та відповідачкою було укладено договір
містить умови щодо до предмету та суми
купівлі-продажу, строк
та умови виплати грошей протягом 5 років, та в п. 1 цього договору зазначили " що дарування здійснено замість купівлі та
щоб не втрачати часу та не чекати
погодження власника другої частини будинку
Позивачка вважає, що оскільки, її мати оформила доручення тільки з правом продажу належної їй частки  в будинку, вона не мала права дарувати
ОСОБА_3 1596 частин житлового будинку,
а нотаріус не мала права укласти
такій договір, просить його визнати недійсним..
Відповідачка суду пояснила, що між нею та позивачкою було складено  договір дарування,
щоб вони виселили  із належаної їй та її матери
частин родичем, які не бажали це зробити  добровільно. Договір дарування було складено
а договір займу в 2001 р. У неї ніколи не було бажання купувати цій будинок
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з"явився, був повідомлений
про час слухання справи.
Третя особа ОСОБА_9, пояснила, що вона знала про те, що будинок по АДРЕСА_1
був дарований ОСОБА_3. Вони з братом поручили займатися спадщиною сестрі, вони думали,
що все робиться по закону. Їх мати ОСОБА_6 теж знала про це з 1998
р., вона рахувала, що все зроблено законно.
Треті особи ОСОБА_8,
друга нотаріальна контора та нотаріус Николаївська звернулись до суду розглянути справу в їх відсутність.
матеріали справи, суд
приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню  за мотивами.
Згідно договору дарування від 6
.08. 1998 р. ОСОБА_2 подарувала 712, а ОСОБА_6 1596 ОСОБА_3. Договір нотаріально узгоджено. Ст. 243
ЦК України у редакції 1963
по договору дарування одна сторона
безкоштовно передає іншій стороні майно у власність. Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування був
безкоштовним, так як пояснили
стороні договір займу грошей було ними підписано пізніше, після підписання договору дарування.
України (у редакції 1963 р.)
договір займу не може бути прийнято
судом до уваги, тому що договір займу
оформлено не встановленому законом порядку як розписку або  повинен бути
нотаріально засвідчений.
Договір дарування від 6.08. 1998 р. було  укладено
між ОСОБА_2, ОСОБА_6
та ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулась до суду у встановлений трьохрічний строк позовної давності., а  ОСОБА_6. було відомо про договір
дарування,  який оформила її донька ОСОБА_2, вона не звернулась до суду з
позовом про визнання його недійсним в встановлений трьохрічний строк
позовної давності. І не надала нікому на це доручення, а 6. 05. 2006 р. померла, чим пропустила строк позовної  давності.
Тому суд вважає, що позов не підлягає задоволенню,
так як позивачка ОСОБА_2 не надала
суду доказів в частині договору дарування як грошевого, суд встановив,
що договір  займу було складено позивачкою самостійно,
підписано відповідачкою пізніше.
208,209,21,213,215 ЦПК України ,
ст.. 71,243, 375 ЦК України (у редакції 1963
р.), суд-
Позов задоволенню не підлягає.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву
про апеляційне оскарження не було подано. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано
протягом десяти дів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається потягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.