Справа № 22- 332                                                Головуючий в 1 інстанції- Блохін А.А.
Категорія-21                                                                         Доповідач-
УХВАЛА іменем
України

12
січня 2007 року   Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого- судді Пономарьової
О.М.

суддів-
Бабенка П.М. Бондаренко Л.І..

при секретарі - Баранові В.В.

за участю
представника відповідача Шестрерніної
Н.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань у Микитівському районі м. Горлівки
Донецької області на рішення Центрально-Міського районного суду м.Горлівки
Донецької області від 26
жовтня  2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
Микитівському  районі м. Горлівки
Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що за час роботи
в шкідливих умовах у вугільній промисловості він втратив 25 % професійної
працездатності, чим йому спричинена моральна шкода, просив стягнути з
відповідача на його користь 25
000 грн.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області від 26 жовтня 2006 року частково
задоволені вказані позовні вимоги позивача, стягнуто на його користь на
відшкодування моральної шкоди, спричиненої
втратою професійної працездатності 5
000 грн., в решті позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
відповідач.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду та відмовити
позивачеві в задоволенні позову, посилаючись на те, що це рішення ухвалено з
порушенням норм процесуального та матеріального права, неповно встановив
обставини справи, що рішення суду першої інстанції суперечить чинному
законодавству.

На думку
відповідача суд не надав належної оцінки доказам у справі ,невірно застосував
норми матеріального та процесуального права, не врахував, що відповідно до п.27
ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» зупинено на
2006 рік дію
ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

Також суд не врахував, що
відповідач не надав судові доказів про заподіяння йому моральної шкоди.Відсутній висновок МСЕК про спричинення позивачеві
профзахворюванням моральної шкоди.Позивачеві було відомо про шкідливі
умови роботи, але він продовжував роботу на шахтах.

Крім того, суд
не врахував,що відповідно до трудового законодавства обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої
умовами праці, покладено на роботодавця, але стягнув суму відшкодування
лише з відділення Фонду, при цьому не врахував що розмір відшкодування не
відповідає ступеню втрати професійної працездатності, характеру та
глибини душевних страждань позивача.

Також суд не врахував, що позивачем пропущено строк звернення до суду за вирішенням
спору,передбачений ст.233 КзПП України.

В судовому засіданні  представник
відповідача доводи своєї апеляційної скарги підтримала.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи ,перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає ,що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід
залишити без змін з наступних підстав:

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач працював на підземних роботах в шкідливих
умовах на підприємствах вугільної промисловості
м.Горлівки, через що    втратив
професійну працездатність.

08.04.2002 року згідно висновку МСЕК йому вперше встановлено 25% втрати
професійної працездатності через професійне захворювання- хронічний бронхіт
.При повторному огляді у МСЕК 08.08.03
року підтверджено вказаний розмір втрати працездатності, який встановлено
безстроково.

Позивачеві  заподіяна моральна шкода,
яка полягає в тому ,що він переніс і зносить фізичні
страждання через профзахворювання, напади задухи, нестачею повітря при ході, кашлем, болям и у грудній клітині.

Він вимушений
постійно лікуватись, приймати ліки, що призвело до порушення його звичного укладу життя та вимагає додаткових
зусиль для організації свого життя. Висновком МСЕК йому встановлено обмеження в
праці, позивач не може виконувати  у
повному обсязі домашню роботу, яка пов'язана з фізичним навантаженням
Вказані обставини спричиняють йому душевні страждання,оскільки втрата
здоров'я є непоправною.

Ухвалюючи
рішення в частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з
вимог ст.ст. 1,21,28,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" на Фонд
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
заподіяну умовами виробництва..

Відповідно до
ст. .23 ЦК України,
п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлені
судом обставини про втрату професійної працездатності позивачем та спричинення йому моральної шкоди підтверджені як
письмовими доказами (даними трудової книжки, актом розслідування
профзахворювання , висновками
Донецької ОКБП та МСЕК, виписками з лікарняних карток), так і поясненнями
сторін.

За таких
обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт заподіяння
потерпілому моральної шкоди.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд
урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань
позивача, вплив на його душевний стан, неможливість жити повноцінним життям,
наявність інвалідності, ступеню
втрати працездатності й з дотриманням вимог ч.З ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності",та правильно
визначив таке відшкодування в сумі 5
000 грн.

При встановленні
зазначених фактів і постановленні рішення судом не було порушено норм
процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.Суд
всебічно,повно і об'єктивно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну
оцінку та правильно дійшов до висновку про підставність вимог позивача,та щодо
розміру відшкодування.

Доводи представника
відповідача про те ,що оскільки Законом України «Про державний бюджет України
на 2006 рік»
зупинено на 2006 рік дію
ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", тому судові слід було відмовити в
задоволенні позову , не
заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини і право позивача на
відшкодування виникли до набрання чинності вказаним законом і цей закон
зворотної сили не має.

Крім того, до
Закону, який передбачає право потерпілого на відшкодування моральної шкоди, не
внесено відповідні зміни і не скасована відповідальність відповідача перед
позивачем в частині відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної
скарги не підтверджені матеріалами справи та не ґрунтуються на законі, тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Виходячи з вказаного, апеляційний суд не вбачає підстав
для задоволення апеляції та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307 , ч.1 ст.308.~313-315 ЦПК України,
апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Микитівському районі м.Горлівки Донецької області відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області від 26 жовтня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена

в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з

моменту набрання
нею законної сили.