У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року                                                          м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,                     Гуменюка В.І., Барсукової В.М.,              Данчука В.Г., -

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
(далі-ТОВ) фірма “Консоль ЛТД” про визнання договору про спільну діяльність
договором підряду,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2002 року ОСОБА_1. пред'явив позов до ТОВ фірма “Консоль ЛТД” про
визнання недійсним договору про спільну діяльність по частковій участі у
будівництві, укладеного між позивачем та ТОВ фірмою “Консоль ЛТД”,  зазначаючи, що 16 травня 1999 року між ним і
відповідачем був укладений договір про спільну діяльність на часткову участь у
будівництві жилого будинку, за умовами якого відповідач зобов'язувався своїми
силами і коштами закінчити будівництво і надати позивачеві у натурі офісне приміщення,
площею 148 кв. м. і 75 кв. м. техпідвалу, а позивач, в свою чергу,
зобов'язувався внести суму паю еквівалентну 46 626 доларів США. Вважає, що
укладений договір не відповідає вимогам глави 38 ГК України, а тому не є
договором про спільну діяльність. Згодом змінив свої позовні вимоги. Просив
визнати укладений договір про спільну діяльність на часткову участь у
будівництві - договором підряду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 16 жовтня 2003 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Севастополя від 27 січня 2004
року, позов задоволено. Визнано договір про спільну діяльність  на часткову участь у будівництві жилого
будинку від 16 травня 1999 року, укладеного між ОСОБА_1. та ТОВ фірмою “Консоль
ЛТД” договором підряду.

У касаційній скарзі ТОВ фірма “Консоль ЛТД” просить скасувати постановлені
судові рішення та постановити своє рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1.
відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1.
суд першої інстанції встановив, що 16 травня 1999 року між сторонами був
укладений договір, який мав назву договору про спільну діяльність на часткову
участь у будівництві жилого будинку.

Однак суд визнав, що пунктами 2.1, 2.3,
2.8 даного договору відповідають положенням статті 332 ЦК УРСР (1963 року), а
також всій главі 28 ЦК УРСР (1963 року) про договір підряду.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можливо.

Відповідно до статті 332 ЦК УРСР (1963
року) за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну
роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник
зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Згідно пункту 1 статті 334 ЦК УРСР
(1963 року) на виконання робіт, передбачених договором підряду, складається
кошторис.

Тобто, предметом договору підряду є
результат виконаної підрядчиком роботи і передача замовникові її результатів.
На виконання робіт, передбачених договором підряду, складається кошторис,
згідно з яким і визначається ціна замовлення.

Наявність у договорі пунктів 2.1, 2.3,
2.8 не може бути безумовною підставою для визнання договору про спільну
діяльність на часткову участь у будівництві жилого будинку договором підряду.

Крім того, судом не досліджено, чи був
позивач замовником будівництва, що є обов'язковою умовою для укладення договору
підряду.

Пунктами А., П. 4.1 Інструкції “Про
порядок реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться
у власності юридичних чи фізичних осіб, затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня
1998 року № 121, яка була чинною на момент укладення спірного договору,
передбачено, що право власності на об'єкти нерухомого майна оформляється з
видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади та
місцевого самоуправління фізичним та юридичним особам при пред'явленні договору
про часткову участь у будівництві об'єкту нерухомого майна, акту про прийняття
об'єкта до експлуатації та акта прийому-передачі цього об'єкта особі, яка
приймала часткову участь.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції не з'ясував природу і характер спірних правовідносин.

Вияснення цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і
помилково залишив його без змін.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення
суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не можуть залишатися
у силі і підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Консоль ЛТД” задовольнити
частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Севастополя від 16 жовтня 2003 року та ухвалу
апеляційного суду м. Севастополя від 27 січня 2004 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                           М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г.
Данчук