Справа №
22ц-386 Категорія-21
Головуючий в 1 інстанції-Кононихіна Н.Ю. Доповідач-
РІШЕННЯ

іменем  України

27 лютого 2007 року   Апеляційний суд Донецької області в складі:
головуючого- судді Пономарьової О.М.. суддів- Бабенка П.М. ,Бондаренко Л.І. при секретарі - Баклановій Ю.В.
розглянувши   у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку   цивільну
справу   за позовом ОСОБА_1 до ВАТ
«Макіївський металургійний комбінат»( далі- ВАТ ММК ), відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України
в Кіровському районі м.Макіївки Донецької області ( далі - відділення Фонду
) про перерахунок
розміру відшкодування шкоди, стягнення недоплачених сум,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006
року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів .

На обгрунтування
позову послався на те, що він знаходився з ВАТ в трудових відносинах, працюючи
розливальником сталі 4 розряду.

13 лютого 1991 року при
виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, він
одержав каліцтво .Згідно висновку МСЕК від 03.08.1992 року через вказане каліцтво йому встановлено 35% втрати
професійної працездатності, його визнано інвалідом 3 групи.

Йому відповідач
ВАТ ММК призначив на відшкодування шкоди завданої його здоров'ю щомісячні
виплати втраченого заробітку в сумі 2519,29
рублів із середньомісячного заробітку 11
532 рублів

Призначені
виплати коригувались на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та окладів, але
ВАТ ММК не корегував виплати на коефіцієнти 1,91 з 01.02.1993
року, через що йому на момент передачі регресної справи до відділення Фонду
не доплачено відповідачем ВАТ 7514,44 грн.

Відповідачем
-відділенням Фонду з 01.07.2001
року йому сплачувались страхові виплати в сумі 85,94 грн. щомісячно,
хоча ці виплати за його розрахунками повинні складати 196,71 грн.Станом з 01.09.01 року по 1.04.06 року відділенням
Фонду йому не доплачено 9024,45
грн. страхових виплат.

Він просив
відповідачів перерахувати йому виплати і сплатити недоплачені суми, але
відповідачі у цьому йому відмовили. Просив в судовому порядку стягнути з
відповідачів вказані суми.

В додатковій
позовній заяві позивач, посилаючись на ті ж обставини , свої вимоги
доповнив. Просив стягнути з відповідача ВАТ ММК компенсацію за несвоєчасно
сплачені суми на відшкодування шкоди -
3275,35 грн.,зобов'язати відділення Фонду з 01.04.06 року щомісячно
сплачувати йому страхові виплати в сумі 475,90
грн. з наступним перерахунком відповідно до чинного законодавства.

Рішенням
Червоногвардійського районного суду м.Макіївки від 30 жовтня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1. задоволено.

Стягнуто з ВАТ
ММК на його користь недоплачені щомісячні суми на відшкодування шкоди в
загальній сумі 7514,44 грн.,
компенсацію втрати частини грошових доходів в сумі 4530,80 грн. Стягнуто з
відділення Фонду недоплачені щомісячні страхові суми на відшкодування шкоди в
загальній сумі 10632,33 грн. за
період з вересня 2001 року по
жовтень

2006 року , та
щомісячно   на його користь по 475,90 грн. до
перерахунку страхових виплат відповідно до вимог законодавства.

З вказаним
рішенням не погодився відповідач -
відділення Фонду, який в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судоми
норм матеріального та процесуального права ,просить скасувати вказане рішення
суду в частині стягнення недоплачених страхових виплат 10632,33 грн., та
ухвалити нове рішення, яким стягнути вказану суму з ВАТ.

Зазначив, що
судом не враховано ,що відділення Фонду сплачувало позивачеві страхові виплати , виходячи з
довідки ВАТ, з якої вбачалося ,що розмір відшкодування на момент передачі
справи до відділення Фонду складав 85,94
грн.

Відповідач ВАТ
ММК не коригував своєчасно виплати позивачеві у відповідності до коефіцієнтів
підвищення тарифних ставок та окладів, тому недоплата позивачеві сталась з вини
ВАТ ММК і Фонд не може нести відповідальність за помилки роботодавця.

Сторони в судове
засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча повідомлені про час та місце
розгляду справи належним чином.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги ,апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, рішення суду частково скасувати , ухвалити нове
рішення , з таких
підстав:

Відповідно до
п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №
276 від 26.05.1992 року «Про заходи щодо виконання Постанови Верховної
Ради України «Про підвищення соціальних гарантій для населення»
розрахунок сум відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового
каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових
обов'язків , якщо
ушкодження здоров'я було після 01.05.1992
року , проводиться
із середньої заробітної плати за три місяці, що передували каліцтву або
встановленню втрати працездатності.

З 1.05.1992 року розрахунок
сум відшкодування шкоди ,заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва,
якщо ушкодження здоров'я було до 1.05.1992
року, провадиться із середньої
заробітної плати відповідних працівників підприємств за січень-квітень 1992 року.

Згідно із
п.п.22,23,24 «Правил відшкодування власником підприємства, організації та
установи або уповноваженого ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків»,
затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 з відповідними
змінами та доповненнями ,
які були чинними на час виниклих правовідносин, середньомісячний заробіток
для нарахування сум відшкодування шкоди визначається за бажанням потерпілого за
12 або за З повних
місяці, які передували каліцтву. Заробіток у вказаний період підлягає
коригуванню з урахуванням підвищення тарифних ставок ,посадових окладів
працівників підприємства або індексації у відповідності з діючим
законодавством.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач знаходився з відповідачем - ВАТ ММК в
трудових відносинах, працюючи розливальником сталі 4 розряду.

13 лютого 1991 року при
виконанні трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок на
виробництві, він отримав каліцтво.За висновком МСЕК від 27 травня 1991 року йому
встановлено 80 % втрати
професійної працездатності, другу групу інвалідності.

За висновком
МСЕК від 03.08.02 року
позивачеві встановлено 35%
втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Вказані
висновки підтверджені подальшими оглядами у МСЕК.

Відповідач ВАТ
ММК відповідно до вимог Постанови КМУ №
276 від 26.05.1992 року
визначив позивачеві відшкодування, виходячи з середньої заробітної плати
працівника відповідної професії за період з січня по квітень 1992 року в сумі 11 532 крб., з
урахуванням ступеню втрати професійної працездатності позивачеві визначені
щомісячні суми відшкодування у розмірі 4
036, 20 крб.

Ці обставини
,розміри середнього заробітку та суми відшкодування сторонами не оспорюються і
підтверджені відповідними документами.

Також судом
першої інстанції встановлено, що з 01
вересня 2001 року
виплати провадив відповідач- відділення Фонду, яке повинно було з 01.03.03 року сплачувати
перераховані у відповідності до Постанов правління Фонду щомісячні суми по 277, 38 грн. щомісячно,
але сплачувало по 121,19
грн.,недоплата склала 156,19
грн. щомісячно,а за період з 01.06.03
року по 28.02.04 року за 9 місяців
недоплата склала 1874,28 грн.

З 01.03.04 року відділення
Фонду повинно було сплачувати перераховану суму відшкодування позивачеві по 319,54 грн., але
сплачувало по 139,60 грн.., ( недоплата за
місяць- 179,94 грн.)
недоплата за 12 місяців
склала 2159,28 грн.

З 01.03.2005 року
перерахована сума відшкодування складала по 395,59 грн., але позивачеві сплачувалось по 172,82 грн., недоплата
склала за місяць 222,77 грн. ,а
за 12 місяців   2
673,24 грн.

З 01.03.06 року
перерахована сума відшкодування складала 475,90
грн, але позивачеві сплачено по 207,92
грн. щомісячно, недоплаченого за місяць 267,98 грн.,а недоплата за 7
місяців  -1875,86 грн.

Всього за період
з 01.06.03 року по 01.11.06 року позивачеві
недоплачено відділенням Фонду щомісячних платежів на суму 8 582,66 грн. ,цю суму
слід стягнути з відділення Фонду на користь позивача.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1. і стягуючи суми заборгованості з відповідачів, суд
першої інстанції неправильно розрахував суми відшкодування шкоди з урахуванням
коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів на підприємстві, не врахував
роз'яснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 ( з наступними
змінами) „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", відповідно до яких вимоги про перерахунок щомісячних
платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за
час, що не перевищує трьох років. Висновки суду не відповідають встановленим
обставинам справи.

Як убачається з
наданої відповідачем ВАТ ММК на запит апеляційного суду довідки коефіцієнт
підвищення тарифних ставок і окладів з 01.01.1995
року складав - 6,5 .
Ця обставина підтверджена наказами відповідача від 01.06.1996 року , від 21.09.1998 року, від 10 травня 2001 року, , якими
корегувались позивачеві суми відшкодування шкоди( а.с. 82,83,86).

Але при
перерахуванні сум відшкодування суд першої інстанції припустився помилки,
застосувавши коефіцієнт 6,7,
не надавши належної оцінки довідці ВАТ ММК на аркуші справи № 72, де помилково
зазначено вказаний коефіцієнт. Тому суд неправильно визначив щомісячні суми
відшкодування шкоди з 1.04.1995
року , в тому
числі суму відшкодування на момент передачі справи позивача до відділення Фонду
у вересні 2001 року, а
також суму недоплачених відповідачем ВАТ ММК щомісячних виплат.

Як убачається з
довідки відповідача ВАТ ММК, наказів про перерахунок сум відшкодування шкоди
позивачеві та іншим працівникам відповідної професії фактичне підвищення
заробітної плати на підприємстві з урахуванням коефіцієнтів підвищення тарифних
ставок і окладів складали :
з 01.10.1992 року - 2.5 ; з 01.02.1993 року - 1,91 ; з 01.05.1993 року - 2 ; з 01.09.1993 року - 4,34 ; з 01.12.1993 року - 3 ; з 01.10.1994 року - 3 ; з 01.01.1005 року-6,5; з 01.09.1996року-1,5 ; з 01.04.1997 року-1,3.( а.с. 72, 166).

При цьому суд
першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про те, що відповідач ВАТ ММК
не застосував при перерахуванні сум відшкодування позивачеві коефіцієнт 1,91 фактичного
підвищення заробітної плати з 01.02.1993
року у зв'язку з підвищенням тарифної ставки працівника відповідної
професії з 30 до 57,50 крб., через що
відповідач не доплатив позивачеві щомісячні суми на відшкодування шкоди.

Але суд першої
інстанції ,не врахувавши вказаних вище вимог законодавства та роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду України, помилково стягнув з відповідача ВАТ
ММК сумму заборгованості
з щомісячних платежів та компенсацію втраченої частини доходів на користь
позивача.

Як убачається з
довідки ВАТ ММК ,до моменту передачі справи позивача 01.09.2001 року до
відділення Фонду фактичного підвищення заробітної плати з урахуванням
коефіцієнтів росту тарифних ставок і окладів не було.( а.с. 166).

Тому правильною
щомісячною сумою відшкодування шкоди на момент передачі справи позивача до
відділення фонду є сума 190,83
грн., а не 196,71 грн. ,як
встановлено судом першої інстанції ,з наступного розрахунку :

4036,20 крб. х 2,5 х1,191 х 2 х 4,34 х 3 хЗ х 6,5 х 1,5 х 1, 3 : 100 000 = 190,83 грн.

Згідно п.З Прикінцевих положень
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" уся заборгованість потерпілим на виробництві та
членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом підприємства не
відшкодували матеріальної та моральної шкоди, виплачується цими підприємствами,
а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.
Тому доводи відповідача відділення Фонду про те, що оскільки ВАТ ММК
неправильно корегував позивачеві суми відшкодування шкоди, надав з 1.09.01 року довідку з
неправильно визначеною сумою відшкодування,через що відсутня вина відділення
Фонду у недоплаті щомісячних сум, що недоплачені суми слід стягнути з ВАТ ММК,
не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Як убачається з
матеріалів справи, позивач звернувся до суду 23 червня 2006
року з вимогами про перерахунок сум щомісячних платежів на відшкодування
шкоди, спричиненої його здоров'ю.

Тому вимоги його
щодо перерахунку та стягнення недоплачених сум можуть бути задоволені за час,
що не перевищує трьох років ,з моменту звернення його до суду за перерахунком , тобто починаючи
з 1 червня 2003 року , які слід
стягнути з відділення Фонду .

Відповідно до
п.2 ст.29 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному
році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня
наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає.

Згідно з
постановами правління Фонду від 14
березня 2002 року № 15, від 04 березня 2003 року № 3, від 24 лютого 2004 року № 5, від 28 лютого 2005 року № 3, від 06.03.2006 року № 3 ,які є на даний
час чинними , перерахунок
сум щомісячних страхових виплат провадиться на коефіцієнт зростання реальної
заробітної плати у галузях національної економіки, який становить з 01.03.2002 року - 1,193; з 01.03.2003 року - 1,182; з 01.03.2004 року- 1.152; з 01.03.2005 року- 1,238, з 01.03.06 року- 1.203 .

З 01.06.03 року по 01.03.04 року відділення
Фонду повинно було сплачувати позивачеві відкореговану суму відшкодування 262,26 грн. щомісячно з
розрахунку 190,83 х 1,193 х 1,152 =262,26 грн., всього 2360,34 грн. ( 262,26 х 9 міс.).,але
сплачувало по 121,19 грн.
щомісячно і усього сплачено 1090,71
грн. Недоплата склала 1269,63 грн.

З 01.03.04 року по 01.03.05 року відділенням
Фонду сплачено 1683,80 грн.,
хоча слід було сплатити 3625,44
грн., недоплата
склала 1941,64 грн. ( 262,26 х 1,152 = 309,12 х 12 міс. = 3625,44 -1683,80 = 1941,64 ).)

З 01.03.05 року по 01.03.06 року відділенням
Фонду сплачено 2073,84 грн.,
хоча слід було сплатити 4592,28
грн. Недоплата склала 2518,84
грн. ( 309,12 х 1,238 = 382,69 х 12 = 4592,28 - 2 073, 84 = 2518,44 )

З 01.03.06 року по 01.11.06 року відділенням
Фонду було сплачено позивачеві 1730,57
грн., хоча слід було сплатити 3682,96
грн. Недоплата склала 1952,
39 грн. ( 382,69 х 1,203 = 460,37 ( щомісячні
виплати) х 8 міс. = 3682,96 грн. - 1730,57 = 1952,39 грн.).

Загальна сума недоплати щомісячних
страхових виплат склала 7
683,10 грн. (
1269,63+1941,64 + 2518,84 + 1952,39 = 7 683,10 )

Надалі з 01 листопада 2006 року відділенню
Фонду слід сплачувати позивачеві по 460,
37 грн. щомісячно з коригування цієї суми відповідно вимог законодавства.

Таким чином,
апеляційний суд дійшов до висновку про те, що суд першої інстанції
необгрунтовано, з порушенням норм матеріального права, стягнув з ВАТ ММК
заборгованість із сплати щомісячних платежів на користь позивача , а також
компенсацію втрачено частини грошових доходів та заборгованість із сплати
страхових сум з відділення Фонду за період з 01.09.01 року по 01.06.03
року ,неправильно визначив суму відшкодування шкоди ( страхову суму)
,яку повинно відшкодовувати відділення Фонду .

Оскільки
висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, ця обставина
згідно п.З ч.1 ст.309
ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Керуючись
ст..ст. 2, 21 п.З
розділу XI Прикінцевих положень Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" , п.п. 22,23,24 «Правил
відшкодування власником підприємства, організації та установи або
уповноваженого ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаного з виконанням трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 23
червня 1993 року № 472 з відповідними
змінами та доповненнями ,п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 276 від 26.05.1992 року «Про заходи
щодо виконання Постанови Верховної Ради України «Про підвищення соціальних
гарантій для населення», ст. 303,
307 п.З, п.З ч.1 ст.309
,ст.313-316   ЦПК України, апеляційний
суд,

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Кіровському районі м.Макіївки Донецької області задовольнити частково.

Рішення
Червоногвардійського районного суду м.Макіївки від 30 жовтня 2006 року скасувати.

Стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кіровському районі
м.Макіївки Донецької області на користь ОСОБА_1 недоплачені страхові виплати в
сумі 7683,10 грн. ( сім тисяч
шістсот вісімдесят три грн.. 10
коп. ) за
період з 01 червня 2003 року по 31 жовтня 2006 року.

Зобов'язати
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кіровському районі
м.Макіївки Донецької області з 01
листопада 2006 року
щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_1 по 460, 37 грн. (
чотириста шістдесят грн.. 37
коп.) на відшкодування шкоди з коригуванням
цієї виплати у відповідності до вимог законодавства.

В решті позовних вимог ОСОБА_1. відмовити.

Рішення набирає
законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним  законної сили.