Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22- 408/2007 р.                                   Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27
лютого 2007 року                                                                                м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого :
Бондара В.О.

Суддів:              Бабак
A.M.

Прокопенка О.Л. При секретарі:
Бабенко Т.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

У позовній заяві
зазначала, що з 22.06.1999
року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Посилаючись
на те, що ОСОБА_1 добровільно матеріальну допомогу на

утримання
дитини регулярно надавати не бажає, у зв'язку з чим просила стягнути з

ОСОБА_1
аліменти на утримання сина в розмірі 150
грн. щомісячно до повноліття

дитини.

Рішенням
Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2006 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання сина у розмірі 1А частина від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового
мінімуму, щомісячно, до повноліття дитини.

У скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю
- доповідача,
пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Згідно ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення першої інстанції апеляційний
суд має право постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення суду
першої інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходяться у зареєстрованому шлюбі,
однак разом не проживають. Від шлюбу мають малолітнього сина Олександра, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

2

Постановляючи
рішення про стягнення аліментів на дитину з відповідача у розмірі 1/4 частки
всіх видів заробітку але не менше 30%
прожиткового мінімуму на дитину, суд керувався тим, що сторони разом не
проживають, дитина проживає з матір'ю, а батько матеріальної допомоги на її
утримання не надає.

Однак,
відповідно ст. 182 СК
України при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров'я та
матеріальне становище як дитини, та платника аліментів, та інші обставини, що
мають істотне значення для вирішення справи.

Як вбачається з
матеріалів справи, розгляд справи відбувся без участі позивачки, оскільки нею
надано заяву, в якій вона просить справу розглянути без неї та задовольнити її
позовні вимоги. У позові позивачка просить стягнути аліменти на утримання
дитини у розмірі 150 гривень
щомісячно, однак суд не розглянув її вимоги, а постановив рішення про стягнення
аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку, пославшись на те, що підстав для
стягнення аліментів у твердій сумі немає.

Відповідно ст. 181 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від
доходу батька і (або) у твердій сумі, тому позивачка і заявила вимоги про
стягнення аліментів у твердій сумі, а згоди на зміну позовних вимог про
стягнення аліментів у частці від доходу відповідача суду, не надавала.

За таких
обставин судова колегія вважає, що суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не
був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої
інстанції.

Крім того, при
постановленні рішення судом не прийнято до уваги, що відсутня довідка про те,
що дитина проживає з матір'ю, а довідка Владівської сільської ради
Чернігівського району Запорізької області про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
проживають за місцем реєстрації (а.с. 40)
не може бути належним доказом проживання дитини спільно з матір'ю. Доводи
відповідача, що дитина з матір'ю не проживає, а проживає у родичів, не
спростовані у судовому рішенні. Не досліджено матеріальне становище дитини.
Висновок суду про те, що оскільки мати не позбавлена батьківських прав, то
дитина проживає спільно з нею, нічим не підтверджений.

Наведені
обставини мають істотне значення для вирішення спору по суті.

В порушення
вимог ст. 88 ЦПК
України, суд не вирішив питання про розподіл судових витрат та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення позову, та в порушення п.1 ч.1 ст.367 ЦПК
України не допустив негайне виконання рішення.

Зважаючи на
зазначене, рішення суду не може бути залишеним в силі, воно підлягає
скасуванню" з направленням справи на новий розгляд на підставі п.5 ст 311 ЦПК України.

Керуючись ст.
ст. 307,311 п.5,313,314,315,317
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину скасувати.

Справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції іншим складом суду.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців.