Справа №
22ц-1057/2007                             Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Категорія 21                                                 Доповідач Ігнатова Л.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня
2007 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Краснощокової Н.С., суддів Ігнатової Л.Є., Маширо О.П., при секретарі Арутюнян
Г.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування   від   нещасних
випадків   на   виробництві
та   професійних захворювань
України в м. Кіровське на рішення Кіровського міського суду Донецької області
від 27 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування   від
нещасних   випадків   на
виробництві   та
професійних захворювань України в м. Кіровське про відшкодування
моральної шкоди.

встановив:

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кіровське звернулося до Апеляційного суду із
апеляційною скаргою на рішення Кіровського міського суду Донецької області від
27 листопада 2006 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і на її
користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди стягнуто 12 000 грн. В
апеляційній скарзі відділення ФСС у м. Кіровське ставить питання про
скасування рішення та ухвалення нового, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову
відмовити оскільки є відсутнім висновок МСЕК про спричинення позивачці такої
шкоди, а сам позивач не надав суду доказів заподіяння йому моральних страждань
внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві.

Крім цього, за
зупиненням дії статті закону, що регламентує право позивача на відшкодування
моральної шкоди, у суду не було підстав для задоволення вказаного позову.

В засіданні
апеляційного суду представник відділення ФСС за довіреністю підтримала доводи
апеляційної скарги. Позивач просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без зміни.

Судом першої
інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

2

У листопаді 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача і зазначав, що
працював у ВАТ „Шахта „Комсомолець Донбасу" у якості прохідника. 2 грудня
2005 року під час виконання трудових обов"язків з ним стався нещасний
випадок, внаслідок якого він отримав травму.

Висновком МСЕК
від 27.04.2006 року йому вперше встановлена стійка втратапрофесійної
працездатності 40 % в наслідок трудового каліцтва, отриманого 2.12.2005 року та
визнаний інвалідом 3 групи.

За таких обставин,
ушкодженням здоров'я та стійкою втратою внаслідок цього працездатності йому
спричинено моральну шкоду, оскільки він змушений внаслідок хвороби додавати
багато зусиль для організації свого життя.

Тому він просив
суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь у
відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.

Рішенням
Кіровського міського суду Донецької області від 27 листопада 2006 року позов
задоволено частково і на користь ОСОБА_1 з відповідача стягнуто у відшкодування
моральної шкоди 12 000 грн.

Суд дійшов
висновку, що викладені позивачем обставини обгрунтовано наданими нею довідками
та іншими відповідними матеріалами (а.с. 9-18 ) і тому знайшли підтвердження в
судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

При розгляді
цієї справи судом було встановлено, що внаслідок трудового каліцтва позивачу
було завдано стійку втрату працездатності.

За вказаних
обставин, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку щодо спричинення
позивачеві внаслідок трудового каліцтва моральних страждань.

При вирішенні
питання щодо розміру спричиненої моральної шкоди судом враховано тяжкість
трудового каліцтва та характер спричинених ним моральних страждань, їх
тривалість, неможливість відновлення стану здоров'я та змушеність позивача
постійно додавати зусиль для організації свого життя.

Конституційним
Судом України в п. 4.1 рішення № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року визначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють
йому моральні та фізичні страждання.

У випадку втрати
потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж
заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У той же час, суд
при вирішенні цього спору визначив розмір відшкодування шкоди значно меншим ніж
встановлений в ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" гранічним для осіб, у
яких не встановлено стійку втрату працездатності.

3

За таких обставин, немає підстав вважати, що визначаючи розмір відшкодування позивачці моральної шкоди суд не врахував
межі достаньості та справедливості.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що зупинення на час розгляду справи
дії спеціальної норми закону, яка визначає лише порядок відшкодування позивачеві моральної шкоди, всупереч доводам апеляційної скарги, не є підставою для відмови в задоволенні
позову і тому не впливає на правильність визначених правових висновків
суду.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло в нього ще до зупинення дії вказаної норми закону у грудні 2005 році
і регламентовано ст. 1167 ЦК України, що на час розгляду справи є чинною в повному
обсязі.

До того ж згідно з п. 3 ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", висновок МСЕК
про встановлення наявності чи відсутності спричинення моральної шкоди особам, у
яких встановлено стійку втрату працездатності внаслідок шкідливих умов праці, не є обов'язковим, оскільки спричинення моральної
шкоди в таких випадках є очевидним.

Тому не можна визнати спроможним і довод апеляційної скарги щодо відсутності по цій справі взагалі доказів спричинення
позивачеві моральної шкоди стійким ушкодженням здоров'я на виробництві
внаслідок трудового каліцтва.

Оскільки
апеляційним судом не встановлено порушень або неправильного
застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та
неправильної оцінки досліджених по
справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і
скасування або зміни судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кіровське відхилити.

Рішення Кіровського міського суду Донецької області від 27 листопада 2006
року залишити без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців безпосередньо до
Верховного Суду України.