Справа №
інстанції Куція Є.М.
Доповідач Ігнатова Л.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2007 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого Краснощокової Н.С., суддів Ігнатової Л.Є.,
Маширо О.П., при секретарі Проляпа О. розглянув у відкритому судовому засіданні
в місті Донецьку цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1та відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України в м. Єнакієве Донецької області на рішення Єнакіївського
міського суду Донецької області від 9
листопада 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
на   виробництві   та
професійного   захворювання   України
в   м. Єнакієве про відшкодування
моральної шкоди .

встановив:

ОСОБА_1.
звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Єнакієвського
міського суду від 9 листопада
2006 року,
яким його позовні вимоги задоволені частково і з відповідача на його користь у
відшкодування моральної шкоди стягнуто 25
000 грн. В апеляційній скарзі позивач оспорює розмір стягнутої моральної шкоди
і вважає, що стягнута сума моральної шкоди є занадто малою. Суд не врахував, що
він внаслідов шкідливих умов праці втратив працездатність на 60%, тривалість та
тяжкість професійного захворювання, стан здоров"я погіршився. А тому
просить рішення суду змінити та стягнути з відповідача на його користь у
відшкодування моральної шкоди 75000
грн.

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання України в м. Єнакієве також звернулось
до апеляційного суду із апеляційною скаргою на зазначене рішення. В апеляційній
скарзі відділення ФСС у м.
Єнакієве оспорює обгрунтованість зазначеного судового рішення і ставить питання
про його скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову,
оскільки є відсутнім висновок МСЕК про спричинення позивачеві такої

2

шкоди, а сам позивач не надав суду доказів заподіяння
йому моральних страждань внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві.

Крім цього, за
зупиненням дії статті закону, що регламентує право позивача на відшкодування
моральної шкоди, у суду не було підстав для задоволення вказаного позову, тим
більше, що позивач пропустив строк на звернення з позовом до суду і відділення
ФСС не є належним відповідачем по справі.

В засіданні
апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1, просила про її задоволення, а апеляційну скаргу відповідача - відхилити.
Представник відділення ФСС за довіреністю підтримала доводи своєї апеляційної
скарги, просила про її задоволення, скасування судового рішення із ухваленням
нового про відмову в задоволенні позову, а апеляційну скаргу позивача
відхилити.

Судом першої
інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

У серпні 2006 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача і зазначав, що працював на
підприємствах вугільної промисловості на підземних роботах, має 30 років
професійного стажу.

Висновком МСЕК
від 12 липня 2001 року в нього
вперше встановлено 60% втрати
професійної працездатності у зв"язку з професійним захворюванням та він
визнаний інвалідом 3 групи. А
висновком МСЕК від 6 червня 2002 року йому
встановлено 60 % втрати
професійної працездатності безстроково.

За таких
обставин, ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності внаслідок
цього йому спричинено моральну шкоду, оскільки він змушений внаслідок хвороби
додавати багато зусиль для організації свого життя.

Тому він просив
суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь у
відшкодування моральної шкоди 75
000 грн.

Рішенням
Єнакіївського міського суду Донецької області від 9 листопада 2006 року позов
задоволено частково і на користь ОСОБА_1 з відповідача стягнуто у відшкодування
моральної шкоди 25 000 грн.

Суд дійшов
висновку, що викладені позивачем обставини обгрунтовано наданими ним довідками
та іншими відповідними матеріалами (а.с. 6-27
) І тому знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що скарги не підлягають
задоволенню. При розгляді цієї справи судом було встановлено, що внаслідок
шкідливих умов праці позивачеві було завдано стійку втрату працездатності і
визнано інвалідом безстроково.

За вказаних
обставин, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку щодо спричинення
позивачеві внаслідок професійного захворювання моральних страждань.

При вирішенні
питання щодо розміру спричиненої моральної шкоди судом враховано тяжкість
професійного захворювання та характер спричинених   ним
моральних   страждань,   їх
тривалість,   неможливість

3

відновлення стану здоров'я та
змушеність позивача постійно додавати зусиль для організації свого життя.

Конституційним
Судом України в п. 4.1 рішення № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року визначено,
що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють
йому моральні та фізичні страждання.

У випадку втрати
потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж
заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

За таких
обставин, немає підстав вважати, що визначаючи розмір відшкодування позивачеві
моральної шкоди суд не врахував усі обставини по справі та межі достаньості та
справедливості.

Крім цього,
апеляційний суд вважає, що зупинення на час розгляду справи дії спеціальної
норми закону, яка визначає лише порядок відшкодування позивачеві моральної
шкоди, всупереч доводам апеляційної скарги, не є підставою для відмови в
задоволенні позову і тому не впливає на правильність визначених правових
висновків суду.

Право позивача
на відшкодування моральної шкоди виникло в нього ще до зупинення дії вказаної
норми закону у липні 2001
році і регламентовано ст. 1167
ЦК України, що на час розгляду справи є чинною в повному обсязі.

До того ж згідно
з п. З ст. 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", висновок МСЕК про встановлення наявності чи відсутності
спричинення моральної шкоди особам, у яких встановлено стійку втрату
працездатності внаслідок шкідливих умов праці, не є обов'язковим, оскільки
спричинення моральної шкоди в таких випадках є очевидним.

Тому не можна
визнати спроможним і довод
апеляційної скарги щодо відсутності по цій справі взагалі доказів
спричинення позивачеві моральної шкоди стійким ушкодженням здоров'я на
виробництві внаслідок шкідливих умов праці.

Не можна визнати
спроможними і доводи скарги щодо пропуску позивачем строку на звернення з
позовом до суду, оскільки відповідно до вимог ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу, що випливає
із   порушення   особистих
немайнових   прав,    крім
випадків,

4

встановлених законом та на вимогу
про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я.

Не грунтуються
на вимогах чинного законодавства доводи скарги щодо притягнення судом
неналежного відповідача.

Відповідно до
вимог ст. ст. 1167, 1187
ЦК України дійсно шкода, завдана джерелом підвищенної небезпеки, до яких
віднесено і копальні, відшкодовується особою, яка на відповідні правовій
підставі володіє цим джерелом.

Разом з цим,
відповідно до вимог вказаного Закону державою встановлено спеціальний порядок
щодо відшкодування шкоди, завданої здоров'ю потерпілого умовами виробництва - через відділення
ФСС України.

Оскільки
апеляційним судом не встановлено порушень або неправильного застосування судом
першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального
права та неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для
задоволення апеляційних скарг і скасування або зміни судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК
України апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України у м.
Єнакієве відхилити.

Рішення
Єнакіївського міського суду Донецької області від 9 листопада 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Судді: