Справа № 2-137/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09
липня 2007 року
Індустріальний  районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі : головуючого  судді       Зосименко С.Г.

при секретарі                Карпенко В.Ю.,

за участю адвоката      ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду  м.

Дніпропетровська
цивільну  справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3, КП

ДМБТІ
про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини домоволодіння і за

позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права
власності на

24/100
частин будинку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з

позовом  до ОСОБА_2, третя особа: КП ДМБТІ про
визнання

дійсним
договору купівлі-продажу частини домоволодіння
посилаючись на те, що

між
ним та відповідачем 08 вересня 2005 року було укладено в простій письмовій

формі
договір купівлі-продажу 24/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську Цей договір був посвідчений секретарем

Берестовської
сільради. Вартість проданої частин домоволодіння була визначена у

6000
грн. Договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений з приводу

того,
що відповідач є інвалідом другої групи, постійно проживає за межами

Дніпропетровської
області. Просив визнати  вказаний договір
дійсним, оскільки

дана
угода не суперечить актам цивільного законодавства, здійснена у формі,

встановленій
законом, направлена на реальне настання юридичних наслідків,

сторони
домовилися стосовно всіх суттєвих умов договору, відбулося повне

виконання
договору. Просив також визнати за ним право власності на 24/100

частин  домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську,
а

саме:
2-1 коридор площею 6,1 кв. м., 2-2 жила кімната площею 6,9 кв. м., 2-3

жила
кімната площею 8.5 кв. м., 2-4 жила кімната площею 10,5 кв. м., туалет

площею
3 кв. м.

Рішенням
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2005

року
позовні вимоги ОСОБА_1 були  задоволені.

Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2006 року

рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2005 року

було
скасовано і справу передано на новий розгляд.

При
новому розгляді справи представник позивача у судовому засіданні підтримав

позовні
вимоги та просив задовольнити. Суду пояснив, що ОСОБА_1 належить

на
праві власності 76/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

у
м. Дніпропетровську. Він вирішив придбати 24/100 у ОСОБА_2 Запропонував

йому
це, на що останній погодився. Оскільки на той час дружина ОСОБА_2

поживала
у Донецькій області, а сам ОСОБА_2 - у Харківській області,

вирішили
привезти дружину за місцем проживання ОСОБА_2 і там оформити

угоду.
ОСОБА_2 нічого не повідомив стосовно того, що належну йому частину

будинку
він вже пообіцяв продати чи продав ОСОБА_4
ОСОБА_2

пояснив,
що документи на будинок він загубив  і
тому оформити угоду у нотаріуса

неможливо.
Гроші за продаж частини будинку були виплачені у повному обсязі

згідно
домовленості у розмірі 6000 грн. в присутності свідків.

Ухвалою
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2006

року
до участі у справі в якості третьої особи була залучена ОСОБА_5.

У
березні 2006 року до суду звернулася ОСОБА_4 з позовом

до
ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, визнання права

власності
на 24/100 частин будинку.

Ухвалою
суду від 05 червня 2006 року  цивільна
справа за позовом ОСОБА_4

до
ОСОБА_2 угоди дійсною, визнання права власності на 24/100 частин

будинку
була об'єднана в одне провадження із цивільною справою за позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: КП ДМБТІ про визнання дійсним

договору
купівлі-продажу частини домоволодіння.

Ухвалою
суду від 25 грудня 2006 року  в якості
співвідповідача за  позовом

ОСОБА_4
до ОСОБА_2 угоди дійсною, визнання права власності на

24/100
частин будинку була залучена ОСОБА_3.

В
позовній заяві та уточненій позовній заяві ОСОБА_4 посилається на те,

що
27 травня 2004 року ОСОБА_2 за домашньою угодою продав їй 24/100 частин

будинку
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську за суму 6000 грн.,

з
яких 3700 грн. він отримав готівкою при підписанні домашньої угоди -

розписки,
а 2300 грн. залишилися у неї для погашення заборгованості за газ в

сумі
1186 грн. та оформлення документів в БТІ та на землю. Суму, яка

залишиться,
вона повинна була повернути при оформленні документів у нотаріуса.

ОСОБА_2
укладаючи з позивачкою угоду, діяв також від імені своєї дружини

ОСОБА_5
на підставі довіреності.   ОСОБА_2
передав ключі від будинку

та
дозволив робити ремонт. Позивачка виконала всі умови договору, погасила

заборгованість
за газ. Вселилася у будинок, зробила у ньому опалення, змінила

вікна,
вставила двері, настелила підлогу, частково замінила стелю. Просила

визнати
дійсним укладений 27.05.2004 року між нею та ОСОБА_2 договір

купівлі-продажу
та визнати за нею право власності на  24/100 частин

домоволодіння
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, а саме: в

будинку
А-1 приміщення 2-1 площею 6,1 кв. м., 2-2 площею 6,9 кв. м., 2-3 площею

8,5
кв. м., 2-4 площею 10,5 кв. м.

У
судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила

задовольнити,
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити.

Суду
пояснила, що вона їздила до ОСОБА_2 у лікарню і запропонувала йому

придбати
у нього частину будинку. Домовилися з матір'ю ОСОБА_2 про продаж

24/100
частин будинку за 6000 грн. Коли приїхали до нотаріуса, то з'ясувалося,

що
деякі прибудови не узаконені і нотаріус відмовився посвідчувати договір

купівлі-продажу.
27.05.2004 року ОСОБА_2 дав їй довіреність для того, щоб

вона
могла оплатити заборгованість, оформити землю та самовільну забудову. Ще

23.05.2004
року вона віддала ОСОБА_5 3000 грн., 100 грн. ОСОБА_5

оплатила
за оформлення довіреності, 100 грн. були витрачені на дорогу, 500 грн.

забрала
мати ОСОБА_2 25.02.2004 року вона віддавала ОСОБА_2 2300

грн.,
але він відмовився і сказав, щоб вона залишила їх собі для того. щоб

зробити
документи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
з'явився. Суду ОСОБА_2

дав
суперечливі пояснення.   Він підтвердив,
що продав належну йому частину

будинку
ОСОБА_4 та отримав від неї частину грошей і у той же час

підтвердив,
що добровільно підписував договір купівлі-продажу цієї ж частини

будинку
з ОСОБА_1, їздив з ним до своєї дружини у Донецьку область для

того
щоб отримати її згоду на продаж та продав цю частину будинку, оформивши

договір
08.09.2005 року. 16 травня 2005 року ОСОБА_2 посвідчив у секретаря

Берестівської
сільради Близнюківського району Харківської області розписку про

те,
що він, його дружина ОСОБА_5 підтверджує, що вони отримали 27.05.2004

року
від ОСОБА_4 гроші за домоволодіння № 6/2 по пров. Новомосковський у

м.
Дніпропетровську, яке він подарував ОСОБА_4 і ніяких претензій по

цьому
домоволодінню він не має, вони з дружиною отримали гроші в сумі 3700

грн.,
а інші в сумі 2300 грн. залишили для погашення боргу за газ 1186 грн. та

на
оформлення документів у БТІ і у судовому засідання підтвердив, що він давав

таку
розписку ОСОБА_4 12.12.2005 року ОСОБА_2 подав до

Берестівської  сільради Близнюківського району Харківської
області заяву про

розірвання
письмової угоди від 08.09.2005 року про передачу житлового будинку №

6/2,
що знаходиться в м. Дніпропетровську, пров. Новомосковський. Через 8 днів

після
цього, а саме 20.12.2005 року посвідчив у приватного нотаріусу

Лозівського
міського нотаріального округу Харківської області заяву про те, що

факти,
викладені у розписці про отримання грошей від ОСОБА_4 від 16

травня
2005 року, посвідченої секретарем виконкому Берестовської ради народних

депутатів
Близнюківського району Харківської області не відповідають дійсності,

його
підпис отриманий обманним шляхом. Неодноразово відповідач давав

нотаріально
посвідчені довіреності на ім'я ОСОБА_4, потім скасовував їх.

ОСОБА_5
у судове засідання з'явилася. Проти задоволення позовних вимог

ОСОБА_1
не заперечувала, позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала. Суду

пояснила,
що у травні 2004 року ОСОБА_2 хворів та знаходився у лікарні,

вона
у цей час у м. Дніпропетровську не проживала. Оскільки на потреби сім'ї

необхідні
були гроші, з ОСОБА_4 була домовленість про те, що їй буде

продано
24/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську,
а вона допоможе  узаконити самовільні
забудови у цьому

домоволодінні,
владнати питання по заборгованості за газ. Для цього 27.05.2004

року
на ім'я ОСОБА_4 були видані нотаріально посвідчені довіреності на

право
вести справи у суді та на продаж домоволодіння.
ОСОБА_5, як

дружина,
написала заяву про те, що не заперечує проти продажу домоволодіння.

Отримавши
ці документи, ОСОБА_4 самовільно почала робити у будинку

ремонт.  Питання щодо заборгованості за газ ОСОБА_4 не
вирішила, позов

про
визнання права власності на самовільну забудову подала до суду  тільки у

квітні
2005 року.  Грошей за будинок ОСОБА_4 не
віддавала, тому ОСОБА_3 неодноразово телефонувала їй з приводу вчинення ОСОБА_4
всіх дій. У

вересні
2005 року у Донецьку область, де проживає ОСОБА_5 приїхав ОСОБА_2 разом із
ОСОБА_1 з проханням поїхати разом із ними у Харківську

область
за місцем проживання чоловіка та дозволити продати 24/100 частин

будинку
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську. Оскільки ОСОБА_4 гроші за будинок не віддала,
вона погодилася і поїхала разом із ними. 08

вересня
2005 року  у сільській раді було
посвідчено договір передачі житлового

будинку.  Дружина ОСОБА_1 віддала в присутності
ОСОБА_2, його

матері,
ОСОБА_1 6000 грн. в рахунок продажу будинку. ОСОБА_2 сказав,

щоб
гроші взяла мати та вона, собі він залишив тільки 200 грн.  Всі гроші вона

забрала
для того. щоб віддати за будинок, який вони придбали для їхньої дочки.

ОСОБА_2
це знав і був із цим згодний. На наступний день 09.09.2005 року

ОСОБА_2
скасував довіреність, видану на ім'я ОСОБА_4 А в грудні 2005

року
чоловік написав нотаріально посвідчену заяву про те, що він ОСОБА_4

будинок
не продавав.

Третя
особа КП ДМБТІ у судове засідання не з'явилася. В матеріалах справи є

лист,
відповідно до якого КП ДМБТІ просить розглядати справу без участі їх

представника.

Суд вислухавши пояснення сторін,
показання свідків, вивчивши матеріали

справи  вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Із пояснень сторін, матеріалів
справи  вбачається, що  ОСОБА_2 та

ОСОБА_5
знаходяться у шлюбі з 21.07.1978 року, що підтверджується

Свідоцтвом
про укладення шлюбу (т. 2, а. с. 102).
На підставі договору купівлі-

продажу
від 10.10.1987 року (т. 2. а. с. 8-9) ОСОБА_2 придбав 24/100

частин
будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську з відповідною

частиною
надвірних будівель на земельній ділянці 1116 кв. м. Згідно довідки КП

ДМБТІ
№ 7631 від 07.10.2005 року (т. 2, а. с. 17) за ОСОБА_2 зареєстровано право
власності на кв. № 2, яка увійшла в 24/100

частки
домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську. 27

травня
2004 року ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_4 довіреність на право

вести
справи в усіх правоохоронних та судових установах (т. 2. а. с. 33).

09.09.2005
року дана довіреність була скасована ОСОБА_2 за нотаріально

посвідченою
заявою (т. 2, а. с. 35). У той же день 27 травня 2004 року ОСОБА_2 видав на
ім'я ОСОБА_4 довіреність, якою уповноважив її продати за

ціну
та на умовах за її розсудом належний йому на праві власності житловий

будинок
із господарчими спорудами та земельну ділянку, що знаходяться в м.

Дніпропетровську,
АДРЕСА_1.  29.12.2005

року
ця довіреність також біла скасована ОСОБА_2 за його нотаріально

посвідченою
заявою (т. 2, а. с. 100). Дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 дала

згоду
на продаж частини домоволодіння (т. 1. а. с. 9). У судовому засіданні

було
встановлено, що між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була досягнута

домовленість
щодо продажу 24/100 частин домоволодіння № 6 по пров.

Новомосковський
у м. Дніпропетровську за суму 6000 грн. У той же час, ніяких

дій
щодо вчинення даної угоди у встановленому законом порядку сторонами

зроблено
не було. 16 травня 2005 року  секретарем
виконавчого комітету

Берестівської
ради народних депутатів  Близнюківського
району Харківської

області
було посвідчено розписку ОСОБА_2 (т. 2, а. с. 45). З цієї розписки

вбачається,
що  ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_5
отримали 27.05.2004

року
від ОСОБА_4 за домоволодіння по АДРЕСА_1, яке він

подарував
ОСОБА_4 та ніяких претензій до цього домоволодіння немає,

гроші
у сумі 3700 грн. для придбання будинку дочці, а залишок суми 2300 грн.

вони
залишили для погашення заборгованості за газ та на оформлення документів

землі
та БТІ, при закінчення оформлення документів залишок грошей буде

повернуто
за договором. З тексту розписки не зрозуміло, чи то була домовленість

про
продаж будинку, чи  дарування. Розписка
була підписана тільки ОСОБА_2,

підпис
дружини відсутній. В судовому засіданні не знайшло підтвердження

передача
всієї суми за домовленістю від ОСОБА_4 подружжю ОСОБА_2.

Допитана
у судовому засіданні як свідок дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_5 суду

показала,
що у 2000 році вона вийшла заміж та переїхала на постійне місце

проживання
у Донецьку область. Батьки пообіцяли їй придбати будинок. Вона знала

про
домовленість між ОСОБА_4 та  батьками
щодо продажу будинку, але

ОСОБА_4
грошей не віддавала. Тоді батько приїхав до них та сказав, що

будинок
хоче купити ОСОБА_1 і так як ОСОБА_4 не віддає гроші, він

його
продасть. Мати на це погодилася і поїхала оформлювати продаж.  Це було у

вересні
2005 року. Мати привезла гроші, які і були віддані за новий будинок.

Суд
критично оцінює показання свідка ОСОБА_6 - матері ОСОБА_2,

оскільки
вона показала, що у квартирі ОСОБА_4 27.05.2004 року було

складено
договір купівлі-продажу  і при цьому
ОСОБА_5 було передано 3000

грн.,
500 грн. вона взяла у ОСОБА_4, більше грошей не бралося (т. 3, а.

с.
41). Сама ОСОБА_4 у судовому засіданні наполягала на тому, що вона

віддала
ОСОБА_5 3000 грн. 23.05.2004 року, 200 грн. було витрачено на

оплату
за оформлення довіреності та на дорогу, 500 грн. забрала мати ОСОБА_2 Більше
грошей вона не віддавала.  З нотаріально
посвідченої заяви ОСОБА_2 (т. 3, а. с.25) вбачається , факти, викладені у
розписці про отримання

грошей
від ОСОБА_4 від 16.05.2005 року не відповідають дійсності. Його

підпис
у цій довіреності було отримано обманним шляхом, розписка складена від

двох
осіб, але на ній відсутній підпис ОСОБА_5 Домовленості про погашення

заборгованості
за газопостачання та приватизацію земельної ділянки із суми, яку

повинні
були передати за продаж житлового будинку, не було. На неодноразові

звернення
по телефону до ОСОБА_4 про доплату до домовленої суми,

отримував
відмови, тому вони із дружиною продали будинок на власний розсуд. У

своїх
запереченнях на апеляційну скаргу, поданих до апеляційного суду

Дніпропетровської
області 06.02.2006 року (т. 2, а. с. 92-93) ОСОБА_2 ще

раз
підтверджує, що була домовленість між ним та ОСОБА_4 про продаж

останній
частини домоволодіння за 6000 грн. Домовленості за списання з цієї

суми
боргів за газ та інших витрат не було. Розписка, написана 16.05.2005 року,

була
складена обманним шляхом, ОСОБА_4 не роз'яснила йому  суті цієї

розписки.
Суд критично відноситься до пояснення ОСОБА_4 про те, що вона

не
мала ніякого відношення до складання розписки, а отримала її від ОСОБА_2
поштою, оскільки ОСОБА_2 постійно проживав на момент складання розписки

у
с. Берестове Близнюківського району Харківської області, у нього відсутній

комп'ютер,
а текст розписки набраний на комп'ютері, у нього не було даних

паспорта
ОСОБА_4 та його дружини.   Не знайшли у
судовому розгляді свого

підтвердження
посилання ОСОБА_4  на те, що вона
займалася списанням

боргів
родини ОСОБА_2 за газ. Оскільки згідно рішення Індустріального районного

суду
м. Дніпропетровська від 18.04.2005 року (т. 2,а. с. 105) у задоволенні

позовних
вимог ВАТ „Дніпрогаз” до ОСОБА_2 про стягнення суми

заборгованості
за спожитий природний газ за період з 1995 року по 1998 рік

відмовлено.
Будь-яких інших дій, зазначених в довіреності на її ім'я від

27.05.2004
року, ОСОБА_4 не вчинила.

ОСОБА_4
у позовній заяві та у судовому засіданні просить визнати дійсним

договір
купівлі-продажу, укладений 27.05.2004 року та визнати за нею відповідно

право
власності на придбаних за цим договором 24/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у
м. Дніпропетровську.  При розгляді справи
було

встановлено,
що 27 травня 2004 року між сторонами не було укладено договору

купівлі-продажу,
а існувала тільки домовленість про майбутній продаж частини

домоволодіння.  На підставі викладеного суд приходить до
висновку про

недоведеність
позовних вимог ОСОБА_4 і необхідність у їх відмові.

У
2005 році відбулася усна домовленість між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

про
продаж останньому 24/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1

у
м. Дніпропетровську. Але ОСОБА_2 попередив ОСОБА_1, що він за

станом
здоров'я не може їхати для оформлення угоди до нотаріальної контори  і

документи
на домоволодіння він загубив. ОСОБА_1 погодився на те, що буде

укладено
письмово домашню угоду. У вересні 2005 року ОСОБА_2 разом із

батьком
ОСОБА_1 поїхали до ОСОБА_5, яка проживала у Донецькій

області.
Там їй ОСОБА_2 повідомив, що хоче продати частину домоволодіння

Гордієнку
і запропонував поїхати разом із ними до Харківської області для

оформлення
цієї угоди. ОСОБА_5 погодилася, оскільки необхідні були кошти

для
придбання житла дочці, ОСОБА_4, з якою раніше була домовленість про

продаж
їй цієї частини домоволодіння,  ухилялася
від виконання умов за

домовленістю.
08 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та

ОСОБА_1
було укладено в простій письмовій формі

угоду
про передачу житлового будинку (домашню угоду) (т. 2, а. с. 7), згідно з

якою  ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив частину
житлового будинку по

пров.
Новомосковський № 6/2 у м. Дніпропетровську. Вартість домоволодіння

сторони
оцінили у 6000 грн., які продавець отримав від покупця. Відповідно до

п.
5 даної угоди продавець гарантує, що це домоволодіння на момент укладання

угоди,
нікому іншому не продано, не подаровано, не передано як внесок у

статутний
фонд, не закладено, під забороною чи арештом не знаходиться, на нього

відсутні
права у третіх осіб. При укладанні даної угоди була присутня дружина

ОСОБА_2,
яка дала свою згоду на продаж належної їх частини домоволодіння.

Допитані
у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 та допитана як свідок за

окремим
дорученням мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6 підтвердили той факт, що

при
укладанні цієї угоди були повністю передані гроші. Допитана як свідок дочка

ОСОБА_2
- ОСОБА_5 також підтвердила, що мати поїхала для того, що

продати
частину домоволодіння і по приїзду привезла гроші, які були віддані за

придбаний
для неї будинок. ОСОБА_1 після укладання угоди став

користуватися
спірною частиною домоволодіння, вивозить сміття, сплачує

комунальні
послуги, що підтверджується довідками та квитанціями (т. 1, а. с.

39-45).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо
сторони домовилися відносно всіх

істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося

повне
або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його

нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі

наступне
нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, 08.09.2005 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

було
укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу частини

домоволодіння,
продавець отримав за договором визначену суму у повному обсязі,

покупець
почав користуватися придбаною частиною домоволодіння, тобто відбулося

повне
виконання договору, але з приводу відмови продавця, нотаріально договір

посвідчено
не було. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє

підтвердження
і підлягають задоволенню.

Вирішуючи
питання щодо судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з

ОСОБА_1
на користь держави судовий збір у розмірі 8

грн.
50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у

розмірі
30 грн.

Керуючись ст. ст. 233, 1046, 1047,
1051 Цивільного Кодексу України та

керуючись  ст. ст.15, 30, 60, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1  задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 24/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1,  укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  посвідчений
08.09.2005 року

секретарем  виконавчого комітету Берестівської сільської
ради Близнюківського

району
Харківської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 24/100

частин  домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську,
а

саме:
2-1 коридор площею 6,1 кв. м., 2-2 жила кімната площею 6,9 кв. м., 2-3

жила
кімната площею 8.5 кв. м., 2-4 жила кімната площею 10,5 кв. м., туалет

площею
3 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий
збір у

розмірі
8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення

розгляду
справи у розмірі 30 грн.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської

області
через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у

10-ти
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

поданням
після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги або без подання

заяви
про апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги на протязі

10-ти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя

С.Г. Зосименко