Справа
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

19 лютого 2007 року
Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого - судді - Середа  А.В.

при
секретарі        -
Музера В.Б., розглянувши у відкритому попередньому судовому
засіданні в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна із визначенням ідеальних часток та встановлення порядку
користування житловим приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про поділ майна із визначенням ідеальних часток та встановлення порядку
користування житловим приміщення.

Вказував, що з ІНФОРМАЦІЯ_1
року по ІНФОРМАЦІЯ_2року він
перебував у шлюбі з ОСОБА_3. В шлюбі з якою народилася дитини: син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження,
місце проживання якого при розірвання шлюбу визначено з ним. Під час шлюбу, у ІНФОРМАЦІЯ_4році вони на
свою сім»ю, тобто себе, сина та жінку, отримали від житлово-будівельного
кооперативу НОМЕР_1 трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1. В
квартирі прописані він, син та відповідач по справі. Квартира була повністю
викуплена. Усі пайові внески за квартиру вони здійснювали разом за спільні
кошти сімейного бюджету. Відповідно до свідоцтва про право власності на
квартиру їх квартира оформлена на відповідачку. Квартира складається з трьох
кімнат: кімнати «4» площею 10,7 кв.м., кімнати «5» площею 12,8
кв.м., кімнати «7» площею 16, 2 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні,
коридору, балкону, лоджії, кладової. Частки у праві спільної сумісної власності
на квартиру вважає рівними, так як вартість кооперативної квартири АДРЕСА_1 спільно
виплачувалася ними за рахунок спільних коштів подружжя. При встановленні
порядку користування жилим приміщенням йому та сину можуть бути виділені
кімнати № 5 площею
12, 8 кв.м, та кімнати № 4 площею 10„7 кв.м., а кімнату № 7 площею 16, 2 кв.м,
виділити відповідачці. Підсобні приміщення квартири залишити в загальному
користуванні. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, за
відповідачкою залишити право власності на 1/2 частину цієї квартири, встановити
порядок користування кв. АДРЕСА_1,
виділивши йому з сином кімнату №
5 площею 12,8 кв.м, та кімнату 10,7 кв.м, відповідачці виділити в
користування кімнату № 7 площею 16, 2 кв.м., підсобні приміщення квартири
залишити в загальному користуванні.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити,
посилаючись на підстави та обставини, викладені в  позовній заяві. Відповідач ОСОБА_3. з позовом
погодилася.

Третя особа -
ОСББ № 83 в судове
засідання не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що з ІНФОРМАЦІЯ_1
року по ІНФОРМАЦІЯ_2року
сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу народився син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження,
місце проживання якого при розірвання шлюбу визначено з позивачем. Під час
шлюбу, у ІНФОРМАЦІЯ_4році
сторони на свою сім»ю отримали від житлово-будівельного кооперативу НОМЕР_1 трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1. В
квартирі прописані позивач, відповідач по справі та їх син. Квартира була
повністю викуплена. Усі пайові внески за квартиру вони здійснювали разом за
спільні кошти сімейного бюджету. Відповідно до свідоцтва про право власності на
квартиру їх квартира оформлена на відповідачку. Квартира складається з трьох
кімнат: кімнати «4» площею 10,7 кв.м., кімнати «5» площею 12,8
кв.м., кімнати «7» площею 16, 2 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні,
коридору, балкону, лоджії, кладової. Частки у праві спільної сумісної власності
на квартиру вважає рівними, так як вартість кооперативної квартири АДРЕСА_1 спільно
виплачувалася сторонами за рахунок їх спільних коштів. При встановленні порядку
користування жилим приміщенням позивачу та сину ОСОБА_2 можуть бути виділені
кімнати № 5 площею
12, 8 кв.м, та кімнати № 4 площею 10,7 кв.м., а кімнату № 7 площею 16, 2 кв.м,
виділити відповідачці. Підсобні приміщення квартири залишити в загальному
користуванні.

Відповідно до ст. 22 КпШС України і розпорядження (який
діяв на час придбання квартири) «майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з подружжям має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном».

Згідно п. 6 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 18.09.1987
року № 9 «Про
практику застосування судами законодавств про житлово-будівельні кооперативи»,
пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних
коштів, а також за рахунок коштів ,
подарованих

подружжю або одержаних ним у
позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартири, є їх спільним майном і підлягає поділу на
загальних підставах.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно
ч. 1 ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.З ст. 358
ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і
користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці
у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України,
члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

Згідно п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1994
року № 7 «Про
практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної
власності громадян на жилий будинок» суд вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування відособленим приміщеннями (квартира, кімнатами)
такого будинку. В цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор) можуть
бути залишені в загальному користуванні учасників спільної сумісної власності.

Тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2
обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ч.І ст. 69,
ч. 1 ст. 70 СК України, ст. 360 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.
ст. 14, 57, 58, 59, 208,
212,213,215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна із визначенням
ідеальних часток та встановлення порядку користування житловим приміщення - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_3.
залишити право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Встановити порядок користування кв. АДРЕСА_1,
виділивши ОСОБА_1 з сином кімнату №
5 площею 12,8 кв.м, та кімнату 10,7 кв.м, відповідачці ОСОБА_3. виділити в
користування кімнату № 7 площею 16, 2 кв.м., підсобні приміщення квартири
залишити в загальному користуванні.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду
Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження рішення протягом десяти діб з дня
проголошення та апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти діб з дня
подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про
апеляційне оскарження, апеляційної скарги у випадку їх спільного чи окремого
неподання або розгляду справи Апеляційним судом Полтавської області, якщо
рішення не скасовано.