Справа
№ 22-ц-1033 / 2007 р.                                                            Головуючий: ] інстанції
Категорія: житлові                                                                                                          Доповідач:
УХВАЛА ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20
лютого 2007
року                                                                             м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі: Головуючого - Борової С.А., суддів      -        Даниленка В.М,
Пшенічної Л.В., при секретарі:   Макарові
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скар­гою ОСОБА_1на заочне рішення Комінтернівського
районного суду м. Хар­кова від 29 вересня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про розірвання договору найму
жилого приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006 року ОСОБА_2звернулася до суду із зазначеним вище
позовом, в якому вка­зував на те, що на підставі договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_1року їй належить на праві приватної власно­сті однокімнатна квартира № АДРЕСА_1в м. Харкові.

5 листопада 2002
року між нею та її колишнім чоловіком - відповідачем по справі ОСОБА_1., на прохання останнього був укладений
договір найму жилого приміщення - вказаної
квартири.

Однак, відповідач не виконував належним чином узяті на
себе договірні зобов'язання, квартиру та комунальні
послуги не оплачував, і відповідний санітарний стан житла не підтримував.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те. що за
браком необхідних коштів для оплати на­вчання її доньки
вона планує продати належну їй квартиру, позивачка просила суд розірвати
договір найму жилого приміщення, укладений між нею та відповідачем, і виселити
останнього із приміщення квартири № АДРЕСА_1в м. Харкові.

В процесі розгляду справи позивачка змінила частково свої
вимоги, відмовившись від виселення відповідача з належної їй квартири, оскільки
він забрав свої речі й останнім часом в ній фактично не про­живає, однак в ній зареєстрований.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 29 вересня
2006 року
позовні вимоги ОСОБА_2. задоволені.

Вважаючи прийняте судом по справі рішення необгрунтованим
та незаконним, відповідач ОСОБА_1. в апеляційній скарзі
просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення. яким
відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм мате­ріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що справа була розглянута судом у його
відсутність, незважаючи на його хворобу, про яку суд повідомлявся ним особисто.

Крім того, приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції не прийняв до
уваги його, відповіда­ча право на квартиру
позивачки, яка була придбана на кошти, виручені від продажу іншої квартири, що раніше
належала відповідачу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія
не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308
ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну
скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуаль­ного права.

Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як
свідчить договір дарування від 2 серпня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківсь­кого
нотаріального округу, власницею квартири № АДРЕСА_1в м. Ха­ркові є позивачка
ОСОБА_2(а.с.
8).

Згідно умов договору найму жилого приміщення -
зазначеної вище квартири,
укладеного між сторо­нами 5 листопада 2002
року (а.с. 6), наймач ОСОБА_1.
поряд з іншими обов'язками зо­бов'язувався своєчасно вносити квартирну плату та
оплачувати комунальні послуги.

Заборгованість по квартирній платі та оплаті комунальних послуг стосовно
вказаної квартири, яка станом на лютий 2006
року складає більше 1000
грн., підтверджується відповідним
розрахунком (а.с. 1 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 168 Житлового кодексу, договір найму жилого приміщення
в квартирі, що на­лежить громадянинові, укладений як на визначений, так і на невизначений
строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, у
тому числі, і в разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати й
плати за комунальні послуги.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, слід визнати, що районний суд,
розглядаючи цивіль­но-правовий спір, обгрунтовано задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_2.,
розірвавши договір найму жилого приміщення, укладений між
сторонами, у зв'язку з невиконанням наймачем своїх договір­них зобов'язань.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що суд першої
інстанції, розглянувши справу за його від­сутності, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи,
оскільки квартира, яка була пред­метом
найму, придбана позивачкою за кошти, виручені від продажу' іншої квартири, яка
належала відпо­відачеві, то ці його доводи судова колегія оцінює критично, і
вважає їх безпідставними, оскільки вони не стосуються суті розглянутого
судом цивільно-правового спору про розірвання договору найму жилого приміщення.

Той же факт, що справа була розглянута за відсутності відповідача, також не
свідчить про незакон­ність чи
необґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, оскільки як свідчать
матеріали циві­льної справи, розгляд її судом неодноразово відкладався в
зв'язку з неявкою в судове засідання саме від­повідача, який належним чином
повідомлявся про час та місце судового засідання.

29
вересня 2006
року відповідач також не з'явився в
судове засідання, не надав він до суду й переко­нливих доказів на підтвердження
поважності причин своєї неявки, а тому суд першої інстанції обгрунто­вано на підставі ст. 224
ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, ухвалене по
справі, не спростовують і не дають підстав
для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308.
313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2006
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена
в касаційному по­рядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.