УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14"
лютого 2007 р.                                                               м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого             Мелінишин
Г.П.

суддів                         Беркій О.Ю., Девляшевського В.А.

секретаря                   Шпилик В.В.

з участю
адвоката                      ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення коштів за договорами позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Коломийського міськрайонного суду від 1 грудня 2006 р.,-

встановила:

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 01.12.2006 р. задоволено позов ОСОБА_2. Стягнуто
на її користь з ОСОБА_3  111 760 грн.
боргу за договорами позики та 14 107 грн. 73 коп. процентів від суми позики.

На рішення суду
в частині стягнення процентів за користування позикою ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу. Зазначає, що судом неповно з"ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним
обставинам, а постановлене рішення не відповідає вимогам матеріального
та процесуального права. Так, визнаючи суму боргу та не заперечуючи проти
задоволення позову в цій частині, судом не прийнято до уваги його пояснень щодо
укладення договорів позики на безпроцентній основі. Це підтверджується самими
розписками, де серед умов позики не відображено сплату позичальником процентів
за користування коштами. Апелянт вказує також і на те, що позивачка не
представила суду будь-яких доказів про те, що між ними укладено договори
позики, які носять процентний характер. Посилаючись на те, що судом порушено норми
ст. 1047 ЦК України
та ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"
апелянт просив рішення суду в цій частині скасувати, ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення процентів за
користування позикою.

В засіданні
апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у
ній мотивів.

Вислухавши
доповідача, пояснення представника апелянта, думку адвоката, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не
знаходить.

З матеріалів
справи вбачається, що між сторонами 12.07., 08.08., 21.09. та 25.09.2005 р.
було укладено договори позики-всього на суму 22 тис. доларів США, що еквівалентно 111 760 грн. Наведені обставини
підтверджуються відповідними розписками, поясненнями сторін. В
зв"язку із цим рішенням суду від 01.12.2006 р. вказану суму боргу

Справа №22-ц-109/2007р.                                       Головуючий
у І-інстанції Обідняк В.Д.

Категорія 11                                                               Доповідач
Мелінишин Г.П.

2

стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2. Рішення в цій частині апелянтом не оскаржувалось

Відповідно до
ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,
якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання
процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку
України. ч.2 цієї статті визначено конкретні випадки, коли договір вважається
безпроцентним.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2. в частині стягнення процентів за договором позики, суд
обгрунтовано виходив з того, що позикодавець має право на одержання таких
процентів в розмірі, що визначається на рівні облікової ставки Національного
банку України, оскільки в договорі розмір процентів не встановлений. Як видно
із довідки установи банку (а.с. 37) облікова ставка Національного банку України
становить 9,5 % річних. З врахуванням наведених обставин суд прийшов до
правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині, а тому
вірно стягнув з відповідача проценти за користування позикою в розмірі 14 107
грн. 73 коп.

Посилання
апелянта на те, що договори позики є безпроцентними, судова колегія до уваги не
приймає, оскільки вони є надумані і будь-якими доказами не підтверджуються.

За змістом ст.
1047 ЦК України
відносини позики вважаються оплатними, якщо їх безоплатний характер прямо не
встановлений цим кодексом, іншими актами законодавства або конкретним
договором. Відсутність у договорі умови про винагороду не означає, що договір є
безоплатним.

Аналогічно не заслуговують на увагу твердження апелянта щодо порушення
судом вимог ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств", оскільки цей закон спірні правовідносини не регулює.

Колегія суддів
приходить до висновку, що справа судом першої інстанції розглянута повно і
об"єктивно, а рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 1
грудня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу
набрання нею законної сили.

Головуючий:                                Г.П. Мелінишин

Судді:
О.Ю.Беркій  .

В.А. Девляшевський