Справа №
22-ц-135 / 2007 рік.     Головуючий 1
інстанції: Шрамко Л.Л.
відшкодування шкоди.                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

5 березня 2007 року. Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого
судді  - Макарова Г.О., суддів -
Хорошевського О.М., Кокоші В.В.,
при секретарі - Уманській М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова
від 22 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, відкритого
акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії
„Оранта", ОСОБА_3, 3 особи ОСОБА_4, санітарно-епідеміологічна станція
Ленінського району м. Харкова про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2., Зміївського
районного відділення НАСК „Оранта" про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

В обґрунтування свої вимог зазначала, що 21 вересня 2005 року о 16 годині,
з вини водія ОСОБА_2., який
керував застрахованим автомобілем ВАЗ - 21093, державний номер НОМЕР_2, на вул.
Полтавський шлях у м. Харкові відбулася
дорожньо-транспортна пригода.

При цьому ОСОБА_2. порушив Правила дорожнього руху України, оскільки не
врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну дистанцію і інтервал
руху,  внаслідок чого допустив зіткнення
в задню частину її

автомобіля Мазда-6, державний номер
НОМЕР_3, який від удару зіткнувся з задньою частиною автомобіля ВАЗ -2107,
державний номер НОМЕР_1під керуванням водія ОСОБА_4.

Відповідно
висновку фахівця товарознавця ТОВ „Радар-1" м. Харкова від 3 жовтня 2005
року розмір матеріальної шкоди завданої пошкодженням її автомобіля, становить
19 479 грн. 18 коп.

Крім того, у
зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою вона зазнала нервових переживань та
душевних страждань, а відсутність можливості користування автомобілем, змусила
її докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на
те, що відповідачі не бажають добровільно відшкодувати завдану їй шкоду,
просила стягнути з них на її користь матеріальну шкоду у розмірі 19 479 грн. 18
коп., моральну шкоду у розмірі 3000 грн., витрати на отримання висновку
фахівця-товарознавця у розмірі 390 грн., витрати на оплату юридичних послуг
адвоката у розмірі 550 грн., а всього 23 419 грн. 18 коп.

Судом до участі
у справі залучені в якості належного відповідача ВАТ НАСК „Оранта",
співвідповідач ОСОБА_3.,
треті особи ОСОБА_4, СЕС Ленінського району м. Харкова.

Відповідач
ОСОБА_2. позов визнав частково, посилаючись на те, що він не повинен
відшкодовувати завдану шкоду у повному розмірі, оскільки дорожньо-транспортна
пригода сталася не тільки з його вини, а й з вини позивачки ОСОБА_1.

Вважав, що
спочатку автомобіль Мазда-6 під керуванням ОСОБА_1. зіткнувся із задньою
частиною автомобіля ВАЗ-2107, яким керував ОСОБА_4, а потім він допустив
зіткнення автомобіля ВАЗ -21093 з задньою частиною автомобіля Мазда-6.

Не заперечував
відшкодувати ОСОБА_1. матеріальну шкоду у розмірі 4093 грн. 81 коп., що
становить вартість пошкоджень задньої частини автомобіля позивачки.

Відповідач ВАТ НАСК „Оранта" позов не визнав.

Вважав, що
власник автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_3.
уклав договір страхування своєї цивільної відповідальності, а оскільки за
кермом його автомобіля в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував водій
ОСОБА_2., а не
страхувальник, підстави для виплати страхового відшкодування відсутні.

Співвідповідач ОСОБА_3. позов не визнав,
посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водіїв
ОСОБА_1. та ОСОБА_2., які і
повинні відшкодовувати шкоду в залежності від ступені їх вини.

Треті особи
ОСОБА_4, представник СЕС Ленінського району м. Харкова проти позову не
заперечували.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2006 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. матеріальну шкоду у розмірі 19 479 грн. 18 коп.,
моральну шкоду у розмірі 1000 грн., судові витрати у розмірі 597 грн. 19 коп.,
а всього 21 076 грн. 37 коп.

Стягнуто з
ОСОБА_2. на користь ТУ ДСА в Харківській області оплату витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі ЗО грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2., посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої
інстанції, зменшивши розмір стягнутої з нього матеріальної шкоди на підставі
ст. 1188 і п. 2 ст. 1193 ЦК
України та відмовити ОСОБА_1.
у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга ОСОБА_2. задоволенню не підлягає з
наступних.

Матеріали справи
свідчать, що позивачка ОСОБА_1. є власником автомобіля Мазда-6, державний номер
НОМЕР_3.

Власником
автомобіля ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_2 є співвідповідач ОСОБА_3..

Автомобіль
ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_1належить СЕС Ленінського району м. Харкова.

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_1.,
суд першої інстанції виходив з того, що в скоєні дорожньо-транспортна пригоди
винний водій ОСОБА_2., внаслідок
чого позивачці спричинена матеріальна та моральна шкода в розмірах, доведених
позивачкою.

Такий висновок суду є обґрунтованим та відповідає
обставинам справи.

З матеріалів
справи вбачається та встановлено судом, що 21 вересня 2005 року о 16 годині,
ОСОБА_2. керував застрахованим у страховій компанії автомобілем ВАЗ - 21093,
державний номер НОМЕР_2 по вул. Полтавський шлях у м. Харкові.

В районі будинку
№190 скоїлася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого ОСОБА_2. допустив
зіткнення з задньою частиною автомобіля Мазда-6 під керуванням позивачки
ОСОБА_1., після чого автомобіль Мазда-6 зіткнувся з задньою частиною автомобіля
ВАЗ-2107 під керуванням водія ОСОБА_4

Відповідно до
постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2005 року винним
у скоєні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2., який керуючи
автомобілем не врахував дорожню обстановку і не вибрав безпечної дистанції та
безпечного інтервалу, тобто порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

В діях водіїв
ОСОБА_1,, ОСОБА_4. судом не встановлено порушень Правил дорожнього руху
України. ( а. с. 19).

Вказана постанова суду набрала законної сили та є чинною на час розгляду
справи у суді апеляційної інстанції.

Доказів про те,
що дорожньо-транспортна пригода виникла не тільки з вини водія ОСОБА_2., а і вини водія
ОСОБА_1., матеріали справи не містять.

Не надані такі докази сторонами і в суді апеляційної
інстанції.

Таким чином,
судова колегія вважає, вина у скоєні дорожньо-транспортної пригоди відповідачем
ОСОБА_2. є доведеною.

Відповідно до
ч.І ст. 1166, ч.2 ст. 1187 ЦК
України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна
джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній
правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди
тощо) володіє транспортним засобом.

Стягуючи з
ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. матеріальні збитки, суд керувався висновком
фахівця-товарознавця ТОВ „ Радар-1" м. Харків від 3 жовтня 2005 року,
згідно з яким розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля
Мазда-6, державний номер НОМЕР_3, становить 19 479 грн. 18 коп. (а. с. 9-16).

Рішення суду про
стягнення матеріальної шкоди є законним, оскільки постановлено згідно зібраним
доказам, вимогам пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року №6 ( зі змінами та доповненнями) „ Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди".

Відповідно до
ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності
вини.

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_1. про відшкодування моральної шкоди, суд правильно
виходив з того, що позивачка в результаті дорожньо-транспортної пригоди нервові
потрясіння, моральні страждання через завдану шкоду, був порушений її звичайний
спосіб життя.

Розмір стягнутої
моральної шкоди визначений судом з урахуванням обставин справи та наданих
позивачкою доказів.

Суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов висновку, про те що матеріальну та моральну шкоду
не повинні відшкодовувати ВАТ НАКС „Оранта" та співвідповідач ОСОБА_3.

Судом
встановлено, що власник автомобіля ВАЗ -21093, державний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3., згідно з
страховим полюсом № В А/ 2821664 від 20 квітня 2005 року застрахував тільки
свою цивільну-правову відповідальність у Зміївському районному відділенні НАСК
„Оранта".

21 вересня 2005
року ОСОБА_3. у своїй
присутності передав керування автомобіля водію ОСОБА_2., що відповідало
вимогам пунктам 2.2 Правил дорожнього руху України , який під час руху скоїв
дорожньо-транспортну пригоду.

Оскільки вказана пригода відбулася з вини ОСОБА_2., то підстав для    відшкодування    позивачці
матеріальної    і    моральної        шкоди

співвідповідачем
ОСОБА_3. та виплати страхового відшкодування ВАТ НАСК „ Оранта" не було.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2. про те, що
дорожньо-транспортна пригода відбулася не тільки з його вини , а з вини
позивачки ОСОБА_1., спростовуються
наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної
скарги на спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308,
п.1 ч.І ст. 314, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.