АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем  України

28 березня 2007 року   Апеляційний суд Житомирської області

у складі:

головуючого -
судді                         Франовської
К.С.

судців:                                                Широкової
Л.В., Товянської О.В.

при секретарі судового

засідання                                            Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши у відкритому    судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 26 січня 2007 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових
відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі з індексацією та
компенсацією у зв»язку із порушенням термінів її виплати, зобов»язання внесення
запису до трудової книжки про перебування у трудових відносинах , повернення
паспорту та відшкодування моральної шкоди ,-

встановив:

у вересні 2006
року позивач звернулась в суд із вказаним позовом і зазначала, що 2 лютого 2006 року була
прийнята відповідачем на роботу продавцем магазину «Пан-Продукт» у Житомирі по
АДРЕСА_1, де і
працювала позмінно з 8-ї
ранку до 22-ї вечора (по 7 днів) до 30 червня 2006 року. Про
наступне звільнення її за два місяці не було повідомлено, зарплату за червень
місяць та розрахункові виплачені не були, не повернуто паспорт і трудову книжку.
У зв»язку з цим позивач просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по зарплаті
за червень 2006 року в
сумі 378грн.56 коп. та відпускні в сумі 100
грн., компенсацію втрати частини зарплати у зв»язку з її несвоєчасною
виплатою, індексацію у зв»язку з інфляцією, середній заробіток за час затримки
розрахунку в порядку ст.117
КзПП, а всього 1492 грн.83 коп. Позивач
також просила стягнути на її користь 5000
грн. на відшкодування моральної шкоди, зобов»язати відповідача внести до її
трудової книжки запис про роботу продавцем в магазині «Пан-Продукт», повернути
їй паспорт.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 січня 2007

Справа №22-ц/685                                       Головуючий
у суді 1 -ї
інстанції Колупаєв В.В.

Категорія 41                                                 Суддя-доповідач
Франовська К.С.

2

року у позові ОСОБА_1 відмовлено за
безпідставністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про
скасування рішення і повернення справи на новий розгляд з підстав порушення
судом норм матеріального і процесуального права.

Так, зазначає апелянт, суд не дав належної правової
оцінки поданим нею на обгрунтування позову доказам : показам свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
які підтвердили факт її роботи у відповідача у вказаний період, та безпідставно
відмовив у дослідженні письмових доказів -накладних
про прийом товару, у яких є її підпис, як відповідальної особи.

У запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 зазначає, що вважає ухвалене рішення правильним, додані апелянтом до
апеляційної скарги копії накладних з її підписом є лише ксерокопіями і джерело
їх вилучення невідоме, тому, на її думку, такі документи не є доказами, які суд
може покласти в основу рішення.

Перевіривши законність та
обгрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку про те, що скарга ОСОБА_1 підлягає
відхиленню з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України у цивільному
процесі кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що трудова угода
з ОСОБА_2 була укладена усно і факт виконання нею трудових обов»язків можуть
підтвердити свідки ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, а окрім того вона має письмові підтвердження про
одержання товару для магазину від ПП «Троценко» та ПП «Мар»ян».

Суд встановив, що позивач у період з лютого по червень 2006 року дійсно
виконувала у магазині «Пан -
Продукт» окремі  різні роботи в
порядку навчання ( стажування)
без надання робочого місця, встановлення посадових обов»язків та оплати праці,
та без дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку. Такий порядок
навчання був запроваджений приватним підприємцем ОСОБА_2 для всіх бажаючих
поступити в магазин на роботу, розпорядженням від 1 березня 2003 року (а.с. 44). З пояснень
відповідача встановлено, що окремі роботи, виконані ОСОБА_1 в процесі навчання
вона оплачувала із власних коштів. Перевіряючи версію позивача про наявність
трудових відносин, суд допитав зазначених свідків, які підтвердили, що ОСОБА_1
дійсно у вказаний період працювала у відповідача продавцем і одержувала
зарплату.

Разом з тим,
покази цих свідків спростовуються іншими доказами. Так, перевіркою, що
проведена за заявами ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Територіальною
Державною інспекцією праці у Житомирській

з

області (акт від 31 серпня 2006 року, а с. 46-48) встановлено, що
будь-які документи (розрахунково-платіжні
відомості, видаткові касові ордери, накази, угоди) про перебування ОСОБА_1 у
трудових стосунках з ПЛ ОСОБА_2
та оплату праці відсутні.

В процесі перевірки не встановлено і наявності заяви
ОСОБА_1 про прийняття на роботу продавцем.

Згідно із ст.24 КзПП укладення трудового договору
оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства. Фактичний допуск
до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було
прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за
розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Оскільки судом не добуто доказів на
підтвердження факту досягнення сторонами (ОСОБА_1
і ОСОБА_2) згоди з питання про прийняття на роботу  позивача, то суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність підстав для встановлення факту наявності
трудового договору між сторонами на підставі ч.4 ст.24 КзПП України.

Посилання позивача на наявність
копій накладних про одержання нею товару від приватних підприємств
безпідставні, оскільки ці документи носять разовий характер і за обставин, які
мали місце, не можуть слугувати доказами наявності трудових відносин позивача з
відповідачем.

Ухвалене судом рішення є законним, обгрунтованим,
підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд ,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 26 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:                                                Судді: