Справа №2-19407
РІШЕННЯ

іменем України

26.04.2007 р.

Красноперекопський
міськрайонний суд АР Крим в складі:

головуючого
судді                                  Литвиненко
В.П.,

при
секретарі                                                Гірській
Н.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Красноперекопську справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ГШ „ОСОБА_4"
про внесення запису до трудової книжки про прийом та звільнення з роботи,
стягнення заборгованності по заробітній платі, стягнення середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачки звернулися до суду до відповідача про про внесення записів до їх
трудових книжок про прийом та звільнення з роботи; стягнення заборгованності по
заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні
та моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що працювали у нього; ОСОБА_1. на
посаді продавця в період з 11.03.2006
року по 12.10.2006 року;
ОСОБА_3. на посаді
продавця- касира в період з 11.03.2006
року по 10.11.2006 року;
ОСОБА_2. на посаді продавця-касира в період з 10.3.2006 року по 10.11.2006
року. Звільнилися за власним бажанням, проте записи в їх трудові книжки про
прийом та звільненя з роботи відповідачем не внесені, заборгованність по
заробітній платі не виплачена.

В судовому засіданні 13.04.2007 року позивачі та їх представник доповнили та уточнили
позовні вимоги (а.с.244-246) та просять суд зобов'язати відповідача внести
записи до трудових книжок:

·
ОСОБА_1. про прийом на роботу на посаду продавця з 11.03.2006 року та про
звільнення з посади   з 12.10.2006 року;

·
ОСОБА_2. про прийом на роботу на посаду продавця- касира
з 10.03.2006 року та
про звільнення з посади з 10.11.2006
року;

·
ОСОБА_3.
про прийом на роботу на посаду продавця- касира з 11.03.2006 року та про
звільнення з посади з 10.11.2006
року;

стягнути з нього
заборгованость по заробітній платні в сумі:

·
ОСОБА_1. -
1940 грн.,

·
ОСОБА_2. -
2410 грн.

·
ОСОБА_3.-2410
грн. компенсацію за невикористану відпустку в сумі:

·
ОСОБА_1. -
374,74 грн.,

·
ОСОБА_2. -
454,46 грн.

·
ОСОБА_3. -
391,75 грн;

2

середній заробіток за час затримки
видачі розрахунку при звільненні:

·
ОСОБА_1. -
4874,82 грн.,

·
ОСОБА_2. -
4587,35 грн.

·
ОСОБА_3. -
4377,35 грн;

в рахунок
відшкодування моральної шкоди -
по 1000 грн.
кожній.

Крім того, ОСОБА_2. та ОСОБА_3. просять визнати
наказ-розпорядження №79 від 07.12.2006 року про
відрахування з їх заробітної плати -
недійсним, а неправомірно відраховані суми - по 105
грн. за недостачу, стягнути з відповідача.

В судовому засіданні 25.04.2007 року позивачі уточнили позовні вимоги в частині стягнення
середнього заробітка за час затримки розрахунку при звільненні станом на 25.04.2007 року і просять
стягнути з відповідача на користь:

·
ОСОБА_1. -
5184,26 грн.,

·
ОСОБА_2. -
5066,17 грн.

·
ОСОБА_3.
- 4835,94 грн. (а.с.254)

Представник відповідача позовні вимоги позивачок не
визнав у повному об'ємі, мотивуючи тим, що дійсно відповідачі працювали у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.:

ОСОБА_1. на
посаді продавця з 11.03.2006
по 12.10.2006 року;
ОСОБА_2. на посаді продавця- касира з 10.03.2006
по 10.11.2006 року;

-     ОСОБА_3. на посаді продавця- касира
з 26.03.2006 по 10.11.2006

року,

але
розрахунок при звільненні їм виплачений у повному обсязі і заборгованності
перед звільненими робітниками відповідач не має, крім того, записи до трудових
книжок не внесені з вини самих позивачів, оскільки вони не з'явилися особисто
до центру зайнятості за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця для
реєстрації трудового договору у Сімферопольському центрі зайнятості. Моральну
шкоду вважає необгрунтованою, а її розмір не підтверджений доказами.

Суд, вислухавши позивачів, представника відповідача,
спеціаліста -ОСОБА_5.,
свідків, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги
позивачок задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право
на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно
обирає, або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди
за працю захищається законом.

Статтями 21,
24, 24-1 КЗпП України, передбачено укладення трудового договору, і
він вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані,
але працівника фактично було допущено до роботи; у разі укладання трудового
договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий
строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати
укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за
місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та
соціальної політики України.

Наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 08.06.2001 року №260 затверджено
форму трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядок
реєстрації трудового договору між працівником і

3

фізичною особою, згідно п.2 якого, обов'язок реєстрації такого трудового
договору покладається на фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності;
згідно п. 8 цього Порядку записи про реєстрацію та зняття з реєстрації
трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки
працівника про прийняття та звільнення його з роботи.

Відповідно до п.2.20-1 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюстом і
Мінсоцзахисту від 29.07.1993р. із змінами, трудові книжки працівників, які
працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб- суб'єктів
підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та
наданням послуг, зберігаються безпосередньо у працівників.

Не дивлячись на це, між фізичною особою - ОСОБА_4. і
відповідачами: ОСОБА_1. (а.с.73,74), ОСОБА_3. (ах. 145,146), ОСОБА_2. (а.с.228,
229) були укладені трудові договори і договори про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність, але трудові договори не були зареєстровані у
центрі зайнятості з безпідставних причин, оскільки у судових засіданнях
позивачки показали суду, що у них забрали трудові книжки, які по день
звільнення знаходилися у відповідача, крім того при прийомі на роботу вони
здавали свої паспорти, які 2 неділі знаходилися у відповідача і ніхто їм не
казав прийти до центру зайнятості для реєстрації трудових договорів.

Статтею
29 КзпП України, власник або уповноважений ним орган до початку роботи
зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки, а у разі ухилення
або відмови працівника зареєструвати трудовій договор, відповідно до ст. 46
КЗпП України, повинен був відсторонити його від роботи. У відповідності до ст.
60 ЦПК України, відповідачем не представлено суду будь-яких данних, які б
свідчили про ухилення позивачів від реєстрації трудових договорів, а їх не
реєстрацію суд розцінує як ухилення фізичної особи-підприємця від сплати
податків.

Згідно до ст. 48
КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність
працівника, вона ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві або
у фізичної особи понад п'ять днів, до неї заносяться відомості про роботу.
Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, і те що заяви про
прийняття на роботу написані: ОСОБА_1. - 10.03.2006 року (а.с.71); ОСОБА_2.
-10.03.2006 року (а.с.227), та їх звільнення з посади за власним бажанням: ОСОБА_1.
з 12.10.2006 року; ОСОБА_2. з 10.11.2006 року(а.с.157) не оспорюється
представником відповідача як період їх праці на посадах продавця і
продавця-касира відповідно, суд вважає за необхідне їх позовні вимоги про
зобов'язання відповідача внести записи в трудові книжки про прийом та
звільнення задовольнити у повному обсязі:

ОСОБА_1.
про прийом на роботу на посаду продавця з 11.03.2006
року

та про звільнення з посади за власним бажанням з 12.10.2006 року; -
ОСОБА_2. про прийом на роботу на посаду продавця- касира
з

10.03.2006 року та про
звільнення з посади    за власним
бажанням з

10.11.2006 року.

Вимоги ОСОБА_3. про прийняття
її на роботу на посаду продавця-касира з 11.03.2006
року - підлягають
часковому задаволенню, оскільки згідно представлених    доказів, заява про прийняття на роботу    ОСОБА_3.

4

написана - 26.03.2006р. (а.с.143), та
не оспорюється представником відповідача як дата початку неї роботи на посаді
продавця-касира, а так само дата звільнення за власним бажанням - 10.11.2006 року (а.с.83),
суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача внести записи до трудової
книжки ОСОБА_3. про прийом її на роботу на посаду продавця- касира з 26.03.2006 року та про
звільнення її з посади за власним бажанням з 10.11.2006 року.

Відповідно до ст.ст. 47,116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову
книжку і провести з ним розрахунок.

З пояснень позивачок вбачається, що трудові книжки їм
було видано у день їх звільнення без записів про прийом та звільнення з роботи,
а розрахунок при звільненні не проведений. Крім того, позивачки за період праці
не в повному обсязі отримували заробітну платню, працюючи два дні з 08-00 до
20-00 години, добу - вихідний, потім з 20-00 до 08-00 години ранку, добу -
вихідний, в зв'язку з чим, згідно розрахунків позивачів, зроблених з розрахунку
денного заробітку - 30 грн. з березеня - червень 2006р. і 35 грн. з серпня -
листопад 2006 р.:

-ОСОБА_1. недоотримала за 19 днів березня - 570 грн., 14
днів квітня -420 грн., 8 днів травня - 240 грн., 12 днів червня - 360 грн., 5
днів серпня- 175 грн., 5 днів вересня - 175 грн., а всього - 1940 грн.;
(а.с.244)

- ОСОБА_2. недоотримала за 19 днів березня - 570 грн., 18
днів квітня - 540 грн., 8 днів травня - 240 грн., 12 днів червня - 360 грн., 9
днів серпня - 315 грн., 5 днів вересня - 175 грн., 6 днів листопада - 210 грн.,
а всього

-  2410 грн.(а.с.245)

- ОСОБА_3.
недоотримала за 19 днів
березня - 570 грн., 18 днів квітня

-  540 грн., 8 днів травня - 240 грн., 12 днів червня - 360 грн., 9 днів серпня -

315 грн., 5 днів вересня - 175 грн., 6 днів листопада - 210 грн., а всього - 2410

грн.(а.с.246)

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним вимоги
про стягнення неотриманої у повному обсязі заробітної плати - ОСОБА_1. у сумі 1940 грн. і ОСОБА_2.
у сумі - 2410 грн. - задовольнити
повністю, а вимоги ОСОБА_3. частково -
у сумі 1960 грн.(
враховуючи її початок роботи з 26.03.2006
року, неотримані за 4
дні у березні 2006р. -
120 грн., а не за 19 днів
згідно розрахунку позивачки).

Відповідно ст.ст.74,75,83 КЗпП України, громадянам, які
перебувають у трудових відносинах з фізичною особою, надаються щорічні основні
відпустки не менш як 24 календарні
дні за відпрацьований робочій рік, а у разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної
відпустки.

Згідно представлених позивачками розрахунків грошової
компенсації за неотримані відпустки, проведеної спеціалістом, з урахуванням
довідок про середню заробітну плату, представлених відповідачем (а.с.31,236,110) та які не
оспорюються представником відповідача, з відповідача на користь ОСОБА_1. суд
вважає за необхідне стягнути -
374,74 грн. (а.с.76); ОСОБА_2. -454,46 грн. (а.с. 237);
ОСОБА_3. - 391,75 грн.
(а.с.148) як грошову компенсацію за неотримані відпустки.

Представником відповідача на підставі ст. 60 ЦПК України, не представлено
суду жодних доказів, які б свідчили про одержання позивачами зазначених сум, в
зв'язку з чим, на підставі ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини
власника звільненому працівникові  сум
у     день  його

5

звільнення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час затримки розрахунку на користь: ОСОБА_1. - 5184,26 грн., ОСОБА_3. - 4835,94 грн., ОСОБА_2. - 5066,17 грн. (а.с.254).

Згідно наказу -
розпорядження №79 від 07.12.2006 року з ОСОБА_3.
та ОСОБА_2. проведено утримання за недостачу у розмірі 30% з їх. заробітної
платні (а.с.111), проте з наказом позивачки не були ознайомлені, оскільки були
звільнені до його видачі, участі у проведенні інвентарізації не приймали
(а.с.231) і не ознайомлені з її результатами (а.с. 232-235), в зв'язку з чим
суд вважає за можливе, їх вимоги про визнання наказу- розрорядження №79 від 07.12.2006 року про
утримання з ОСОБА_3. та ОСОБА_2. -визнати
його недійсним - задовольнити,
а у вимогах про неправомірно відраховані суми з їх заробітної плати - по 105 грн. за
недостачу і стягнення зазначених сум з відповідача на користь позивачок - відмовити,
оскільки суду не представлено жодних доказів на підставі заявлених вимог.

Враховуючи, що порушення законних прав позивачок привели
їх до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від
них додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі і звернення до
суду за захистом своїх прав, на підставі ст. 237-1 КЗпП України, суд рахує, що їх вимоги про стягнення
моральної шкоди у сумі по 1000
грн. кожній, слід задовольнити частково, у розмірі по 500 грн. кожній.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, на підставі
ст.ст. 79,88 ЩІК
України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 43
Конституції України, ст.ст. 21,
24, 24-1, 29, 36, 47-48, 75, 83, 96-97, 115-117, 130, 136, 138, 237-1 КЗпП
України, ст.ст.3-11, 30,
60, 79, 88, 208-209,212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПП „ОСОБА_4" про внесення
запису до трудової книжки про прийом та звільнення з роботи, стягнення
заборгованності по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати за
час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, - задовольнити
частково.

Визнати наказ підприємця ОСОБА_4 № 79 від 07.12.2006 року про
відрахування з заробітної плати ОСОБА_3. і ОСОБА_2. - недійсним.

Зобов'язати підприємця ОСОБА_4 внести записи до трудових
книжок ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про прийом та звільнення з роботи:

·
ОСОБА_1. про прийом на роботу на посаду продавця з 11.03.2006 року та про
звільнення з посади за ст. 38
КЗпП України з 12.10.2006
року;

·
ОСОБА_2. про прийом на роботу на посаду продавця- касира
з 10.03.2006 року та
про звільнення з посади за ст. 38
КЗпП України з 10.11.2006
року;

ОСОБА_3.
про прийом на роботу на посаду продавця- касира з 26.03.2006 року та про
звільнення з посади за ст. 38
КЗпП України з 10.11.2006
року.

6

Стягнути
з підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1. заборгованність по заробітній платі - 1940 грн.,
компенсацію за невикористану відпустку -
374,74 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку
при звільненні - 5184,26
грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500 грн., а всього - 7999 грн.

Стягнути з підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2. заборгованність по заробітній
платі - 2410 грн.,
компенсацію за невикористану відпустку -
454,46 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку
при звільненні - 5066,17
грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500 грн., а всього - 8430,63 грн.

Стягнути з підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3. заборгованність по
заробітній платі - 1960 грн.,
компенсацію за невикористану відпустку -
391,75 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку
при звільненні - 4835,94
грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500 грн., а всього - 7687,69 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, - відмовити.

Стягнути з підприємця ОСОБА_4 на користь держави державне мито - 241,17 грн. та витрати,
пов'язані з інформаційно-технічним розглядом справи в суді - 30 грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду АР Крим через
Красноперекопській міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.