Справа № 2-554/2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2007 року Києво-Святошинський районний суд в
складі головуючого судді Дубас Т.В., при секретарі Рудіч М.П., за участю
адвоката ОСОБА_3, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Києві позовну заяву ОСОБА_1до колективного
житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія", третя особа
ОСОБА_2про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, -

встановив:

У грудні 2006
року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до колективного житлово-комунального підприємства
"Агропромбудіндустрія" про поновлення на роботі, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та 10000 грн. моральної шкоди.

Позов
обґрунтовувала тим, що з 1972 року працювала на посаді коменданта , а 1986 року
- на посаді завідуючої гуртожитком №3 СПМК-1 , яке у 1994 році перейменовано в колективне житлово-комунальне підприємство
"Агропромбудїндустрія". Протягом всього часу сумлінно та
добросовісно виконувала свої обов"язки. У 2006 році виникла конфліктна
ситуація між працівниками гуртожитку та адміністрацією відповідача з приводу
заробітної плати , внаслідок чого відповідач став упереджено відноситися до
неї, переслідувати її, виніс ряд наказів про накладення на неї дисциплінарних
стягнень, про які їй не було відомо, а наказом від 1 грудня 2003 року взагалі
звільнив її з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України. Позивачка вважає вказане
звільнення незаконним, так як відсутня система порушення нею трудових
обов"язків чи правил внутрішнього трудового розпорядку, її звільнено без
попередньої згоди профспілкового комітету та рішення загальних зборів членів
підприємства. Тому вона просила поновити її на роботі, стягнути заробітну плату
за час вимушеного прогулу та 10000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача позов не
визнав.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч.3 ст.40
КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути
розірваний власником або його уповноваженим органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних причин обов"язків, покладених на
нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо
до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Судом
встановлено, що з 1986 року ОСОБА_1
працювала на посаді завідуючої гуртожитком № 3 СПМК-1 , яке у 1994 році
перейменовано в колективне житлово-комунальне підприємство
"Агропромбудіндустрія" . Наказом директора колективного
житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія" від 1 грудня
2006 року її звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України, а саме - за систематичне
невиконання обов'язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

З приєднаних до
матеріалів справи доказів вбачається, що протягом року до позивачки
застосовувалися дисциплінарні стягнення, зокрема наказами директора
підприємства від 5 липня 2006 року, 12 липня 2006 року, 19 липня 2006 року їй
оголошені догани за неявку на планові наради, передбачені п.5.4. Правил
внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЖКП
"Агропромбудіндустрія", які є додатком до колективного трудового
договору. Відповідно до п.4.1 посадової інструкції завідуючої гуртожитком №3,

-2-

затвердженої наказом від 9
листопада 2004 року, з якою позивачка була ознайомлена, за порушення правил
внутрішнього трудового розпорядку завідуючий гуртожитком може бути притягнутий
до дисциплінарної, матеріальної , адміністративної, кримінальної
відповідальності, а також звільнений за неодноразові порушення чи невиконання
своїх службових обов"язків. Вказані накази не скасовані, оголошені
стягнення достроково не зняті.

З актів комісії
по інвентаризації від 23 листопада 2006 року (№1 та №2) вбачається, що
позивачка знов допустила порушення вимог посадової інструкції та правил
внутрішнього трудового розпорядку, оскільки не допустила комісію до огляду
приміщень, самовільно переобладнала сміттєзбірник гуртожитку під гараж для
зберігання власного автомобіля, використовувала особисту холодильну камеру на
робочому місці.

Тому відповідач обґрунтовано звільнив позивачку з роботи
за п.3 ст.40 КЗпП України.

Доводи позивачки
про незаконність звільнення, про її переслідування адміністрацією безпідставні,
оскільки звільнення проведено з додержанням вимог, встановлених ст.147 КЗпП
України, тобто звільненню передували накази про оголошення позивачці доган,
звільнення проведено зі згоди профспілкового комітету та ради колективу.
Посилання позивачки на незаконність наказів, так як на наказах відсутні її
підписи про ознайомлення, безпідставні, оскільки на вказаних наказах зазначено,
що позивачка відмовилася від підпису та ознайомлення.

За таких обставин,
коли звільнення позивачки за ініціативою адміністрації проведено відповідно до вимог закону, суд відмовляє в
задоволенні позову про поновлення на роботі та в решті похідних позовних
вимог.

На підставі
ст.ст. 40, 233, 235, КЗпП України, керуючись ст.ст. 60, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до
колективного житлово-комунального підприємства
"Агропромбудіндустрія", третя особа ОСОБА_2про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.