Справа № 22-ц -18512007.                                            Головуючий
1 інст. Єфименко Н.В.
шкоди                                                                               Доповідач
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2007 року судова колегія судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого    -    судді Міненкової Н.О.

суддів                     -                  ЛаренкаВ.І., Гальянової І.Г.,

при
секретарі    -                      Набока О.О.

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в   м.   Харкові цивільну справу за     апеляційною     скаргою
Державного     комунального     підприємства каналізаційного господарства
«Харківкомуночиствод»

на рішення
Київського  районного суду м. Харкова від
5 лютого 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Державного комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод»,
третя особа ОСОБА_3- про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП,

встановила:

У жовтні
2005 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Державного
комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод»
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В
обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що позивачці ОСОБА_2. на
праві власності належить автомобіль «Тайота-Камрі» державний номер НОМЕР_1. На
підставі тимчасового реєстраційного талону зазначеним автомобілем керував
позивач ОСОБА_1. 1.08.2005 року ОСОБА_1. рухався на автомобілі по вул.
Моісеївській м. Харкова з вулиці Шевченка у напрямку вул. Миру, в районі будинку
№ 30 трапилося зіткнення з автомобілем «ГАЗ 3307» держ номер НОМЕР_2, якій
належить відповідачу - Державному комунальному підприємству каналізаційного
господарства «Харківкомуночиствод», під керуванням водія ОСОБА_4.

Внаслідок ДТП автомобілю
позивачів були заподіяні технічні пошкодження.

Позивачі просили стягнути з відповідача відшкодування
матеріальної шкоди 6 644 грн. 73 коп.. моральну шкоду 4 000 грн., понесені
судові витрати на проведення експертизи в сумі 315 грн., сплаті судового збору
в сумі 98 грн. 50 коп., витрати на юридичну допомогу в сумі 2 000 грн.

Представник відповідача та третя особа позовні вимоги не
визнали, вважають, що ДТП
сталось з вини обох водіїв. Згідно висновку автотехнічної експертизи водій
ОСОБА_1. мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом зниження швидкості
свого руху до швидкості руху автомобіля ГАЗ- 3307, тобто виконанням п.12.3
Правил дорожнього руху. Позивачі не обґрунтували моральну шкоду, судових витрат
в частині вартості дослідження спеціаліста-товарознавця, та витрат на юридичну
допомогу.

Рішенням Київською районного суду м. Харкова від 5
лютого  2007 року позовні вимоги
задоволено частково. Суд вирішив стягнути з Державного комунального
підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» на користь
позивачів матеріальну шкоду в розмірі 6 644 грн. 73 коп. моральну шкоду в сумі
1 500 грн., судові витрати в сумі 2 389 грн. 50 коп..

Не
погоджуючись із таким рішенням районного суду, в апеляційної скарзі представник
відповідача просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відшкодування
матеріальної шкоди з обліком вини позивача ОСОБА_1. в дорожньо-трапспортної
пригоді та відмовити позивачам в задоволенні їх позовних вимог в частині
стягнення моральної шкоди, рас ходів пов'язаних      за проведення авто товарної експертизи,
рас ходів на правову допомогу. Зобов'язати Позивачів передати відповідачу
пошкодженні деталі, які підлягають зміни .

При
цьому посилається на те, що суд призначив автотехнічну експертизу. Згідно
висновку експерта, ОСОБА_1. при виїзді автомобіля ГАЗ на смугу його руху, мав
технічну можливість уникнути зіткнення шляхом зниження швидкості руху свого
автомобіля до швидкості руху автомобіля ГАЗ , тобто дії водія

дорожнього руху України та знаходилися у причинному
зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

А відповідно до
п.3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було
завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно
від обставин, що мають істотне значення.

Однак суд не
прийняв до уваги ці обставини та в порушення п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України не
привів мотивів, з яких встановив наявність вини в ДТП тільки водія ОСОБА_4.. При цьому
помилково застосував ст. 1187 ЦК
України заміст ст.1188.

Суд
стягнув 1 500 грн. моральної шкоди безпідставно, не мотивував чим
підтверджується моральна шкода. Позивачами не надано ні жодного доказу
спричинення моральної шкоди.

В порушення вимог ст.79 ЦПК України суд стягнув з
відповідача 315 грн. рас ходів,
пов'язаних  з проведенням авто
товарним досліджуванням, тоді, як к

судовим витратам
відносяться лише витраті пов'язані із проведенням судових експертиз.

Суд
також неправомірно стягнув 2 000 грн. витрати на правову допомогу, тому, що
згідно до ст. 12 ЦПК України особа яка бере участь у справі, мас право на
правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права.
2000 грн. сплачених ОСОБА_1. не можуть бути стягнути як витрати на правову
допомогу, тому, що ОСОБА_5. не с
ні адвокатом, ні фахівцем у галузі права. Крим того не був представлений
розрахунок юридичних послуг.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вбачає, що вона
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковій
зміні з наступних підстав.

Гак, задовольняючи позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної
шкоди заподіяної дорожньо-транспортної пригодою, районний суд виходив з того,
що відповідач - Державне комунальне підприємство каналізаційного господарства
«Харківкомуночиствод» є юридичною особою, яка володіє джерелом підвищеної
небезпеки, на підставі ст.ст.1172, 1187 ЦК України зобов'язаний відшкодувати
шкоду, заподіяну її працівником ОСОБА_4. при дорожньо-транспортної пригоді. При
цьому водій ОСОБА_4. був винний в ДТП.

Однак , з такими висновками суду першої інстанції
погодитись не можна, оскільки вони суперечать матеріалам справи та вимогам
закону - ст.1188, ст. 1167 ЦК
України, ст.ст. 10,12, 215 ЦПК України.

Як
вбачається з матеріалів справи, 1.08.2005 року приблизно о 10 год. 25 хв. позивач
ОСОБА_1. рухався на автомобілі Тойота-Камрі держ. номер НОМЕР_1 в м. Харкові по
вул. Моісеївській з боку вул. Шевченка в напрямку вул. Миру зі швидкістю не
менше 63 км.год. Зліва з провулку Лазо на вулицю Моісеївську виїхав автомобіль
ГАЗ-3307 держ. номер НОМЕР_2, приналежний відповідачу, під керуванням водія
ОСОБА_4., з включеним лівим поворотом, який рухався зі швидкістю 20-25 км.год..
ОСОБА_1. побачив його на дорозі за 35-40 м. і мав технічну можливість запобігти
зіткненню шляхом зниження швидкості свого руху до швидкості руху автомобіля
ГАЗ-3307, тобто виконанням п. 12.3 Правил дорожнього руху України, -
продовжував рух з цієї ж швидкістю, приблизно за 30 м. подав сигнал, однак
ГАЗ-3307 продовжував рух. Коли вже автомобілі були в безпосередньої близькості
ОСОБА_1. застосував екстрене гальмування, однак вже було пізно і відбулося
зіткнення автомобілів. У результаті зіткнення автомобілю Тойота були причинені
технічні пошкодження на суму 6 644 грн. 73 коп..

Ці обставині підтверджуються і поясненнями сторін по
справі і висновками судової авто технічної експертизи (а. с. 76-79). Висновками
експертизи підтверджується, що в даній дорожньо-транспортної ситуації водій
автомобіля Тойота - ОСОБА_1. повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.
12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України і мав технічну можливість запобігти
зіткненню, шляхом зниження швидкості свого руху до швидкості руху автомобіля
ГАЗ-3307.

Дії водія
ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України  та
знаходилися,   з  технічної
точки  зору,   у
причинному  зв'язку з виникненням
даної пригоди.

Водій
автомобіля ГАЗ-3307 ОСОБА_4. повинен був діяти у відповідності до вимог
п.п.10.1 та 16.11  Правил дорожнього руху
України, технічна можливість уникнути даної ДТП з боку водія ОСОБА_4.
визначалася виконанням ним вимог цих пунктів Правил  дорожнього руху , для чого в нього не було
яких-небудь перешкод технічного характеру.

Тобто
цім висновком підтверджується факт, що зіткнення автомобілів було з вини і
водія ОСОБА_4. і водія ОСОБА_1..

Сумніватися
в об'єктивності   висновку експерта у
судової колегії немає ніяких підстав. Експертизу проводив фахівець вододіючий
спеціальними пізнаннями та маючий вищу   авто   технічну
освіту,   спеціальну   експертну
підготовку   по дослідженню
обставин ДТП, стаж експертної роботи, на підставі вихідних даних, які
підтверджуються матеріалами справі та не оспорюють сторони по справі.

Таким чином, у даному випадку шкода завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому необхідно керуватися
ет.1188 ЦК України.
Однак суд першої інстанції неправильно керувався нормами ст.1172 та 1187 ЦК
України, тобто тим, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки та вона
відшкодовується особою, яка володіла транспортним засобом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а
саме: - за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають
істотне значення.

А тому,
приймаючи до уваги, що водій ОСОБА_1. повинен був і міг діяти v
відповідності до вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України і мав
технічну можливість запобіпи зіткненню, шляхом зниження швидкості свого руху до
швидкості руху автомобіля ГАЗ-3307. ( тобто також винний в зіткненні
автомобілів) - розмір відшкодування матеріальної шкоди необхідно зменшити до
5000грн.

Відповідно
до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка ії завдала, за наявності ії
вини. Про наявність моральної шкоди, заподіяної позивачам - (подружжям ОСОБА_1.
та ОСОБА_2.), пов'язаної з пошкодженням автомобіля, та відповідних в зв'язку з
цим душевних страждань, які вочевидь мали місце, сумнівів у судової колегії не
викликає, то розмір відшкодування цієї шкоди необхідно зменшити до 500 грн.,
приймаючи до уваги обох      вину водіїв.

В матеріалах справи мається постанова судді від
12.09.2005 року про притягнення до адміністративної відповідальності водія
ОСОБА_4. по ст. 124 КоАП України (а.с.7). Однак наявність цієї постанови не
може бути доказом винності в ДТП
тільки водія ОСОБА_4., тому, що цієї постановою не

установлена невинність водія
ОСОБА_1., про поведінку якого в постанові взагалі немає ніякого судження. А
тому ця постанова підтверджує лише дві обставини : мало місце ДТП і воно вчинено з
участю ОСОБА_4..

Районний
суд стягнув судові виграти у сумі 2 389 грн. Судова колегія зменшує ці витрати
до 800 грн.. При цьому витрати на правову допомогу необхідно стягнути у сумі
500 грн., заміст стягнутих судом першої інстанції 2 000 грн., та 260 грн. за
проведення оцінки матеріальної шкоди, заміст 316 грн., та 40 грн., по сплаті
судового збору, заміст 74,94 грн.. Судова колегія зменшує розмір судових
витрат, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач ОСОБА_1. також винний в
ДНІ, та позов задоволено частково. Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов
задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Посилання
апелянта на те, що не підлягають стягненню витрати на правову допомогу та на
проведення оцінки матеріальної шкоди, тому що до судових витрат відносяться
тільки витрати , пов'язані із проведенням судових експертиз та на правову
допомогу, а в даному випадку експертиза не проводилася та правову допомогу
надавав не адвокат і не фахівець в галузі права, - є не суттєвими і висновків
судової колегії не спростовують. При цьому судова колегія виходить з того, що
оцінку матеріальної шкоди проводив експерт ООО «Радар-1 Автомобільна
експертиза» по направленню органів Міністерства Внутрішніх Справ України, тобто
в дійсності була проведена експертиза, якою суд користувався.

Відповідно
до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. У даному випадку правову
допомогу позивачам оказував адвокат, маючий свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю. А тому з відповідача необхідно стягнути на користь
позивачам в рахунок витрат на оплату правової допомоги 500 грн., пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог та обставин справи.

Таким чином, на підставі п. 1 та п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції підлягає зміни, тому, що було неповне
з'ясування  судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304,
307, п.п.1,4 ч.1 ст.309, 313-315, 317,319 ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Державного комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод»
- задовольнити частково.

Змінити
рішення Київського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2007 року.

Зменшити суму стягнення з Державного комунального
підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяного матеріального збитку до

5 000 грн.;
моральної шкоди - до 500 грн.,, судових витрат до 800 грн..

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності
негайно, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двох
місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.