Справа №
22ц-191 /2007 Головуючий у першій інстанції ЛИМАНСЬКА
Категорія - цивільна                                               Доповідач - ІВАНЕНКО Л.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
березня 2007
року                                                                              м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді:      ІВАНЕНКО Л.В.

суддів:                   ГУБАР В.С., СТРАШНОГО М.М.

при секретарі:     ІВАНОВІЙ Н.Б.

за участю:            ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 20
листопада 2006
р. по справі за позовом ОСОБА_1 до СГТОВ „Тупичівське",
УПФУ в Городнянському районі про
визнання неправомірних дій,
зобов'язання видати довідку про розмір заробітної плати та стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в якому просив визнати дії посадових СТОВ „Тупичівське" та Управління Пенсійного фонду Городнянського району
Чернігівської області незаконними,
визнати довідку № 189 від
15.12.92 р.
та нараховані кошти за роботу в зоні
ліквідації аварії, на ЧАЕС по коду 75 такими, що є первинними документами для прийняття за основу при перерахуванні
пенсії, зобов'язати керівництво
СТОВ „Тупичівське" надати до пенсійного відділу довідку для перерахування пенсії виходячи з суми заробітку 1061
грн. 47 коп., а пенсійний відділ перерахувати йому пенсію з дня звернення до
пенсійного відділу, стягнути з
СТОВ „Тупичівське" та Управління Пенсійного фонду Городнянського району Чернігівської області по 3000
грн. моральної шкоди з кожного.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в серпні 2005
р. він звернувся до відділу ПФУ у Городняиському районі з заявою про
перерахування призначеної йому
пенсії, подавши довідку № 189 від
15.12.92 р.
колгоспу ім.. Фрунзе (правонаступником
якого є СТОВ „Тупичівське") про заробітну плату в розмірі 701
крб. 47 коп. за роботу пов'язану з ліквідацією аварії на
ЧАЕС в травні 1986 p..
Відділом ПФУ у Городнянського району
Чернігівської області відмовлено в задоволені
заяви про перерахунок пенсії, оскільки позивачем не представлена довідка
відповідної форми про розмір заробітної плати з розшифровкою виплат та відсутні первинні документи про нарахування
заробітної плати.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської
області від 20 листопада
2006 р.
позовні вимоги ОСОБА_1 до СТОВ „Тупичівське" задоволені частково, визнано неправомірними дії посадових
осіб СТОВ „Тупичівське", що виразилася у
неналежному зберіганні та втраті документів бухгалтерського обліку про нарахування у 1986
році заробітної плати ОСОБА_1; стягнуто з СТОВ „Тупичівське" на користь
ОСОБА_1 витрати на шформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 1 грн. 87 коп., витрати на проведення судово-бухгалтерської
експертизи в сумі 174 грн.
40 коп., а на користь
держави стягнуто судовий збір в сумі 3 грн. 40 коп., в задоволені решти вимог до СТОВ
„Тупичівське" відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду Городнянського району Чернігівської
області залишені без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що
розгляд даної справи був здійснений необ"єктивно, без врахування вимог
чинного законодавства України, що
призвело до грубих помилок у мотивації прийнятого рішення. Суд безпідставно зробив висновок, що ним
не представлені належні докази щодо
перерахунку пенсії та спричинення моральних страждань неправомірними діями посадових осіб СТОВ
„Тупичівське", без належних правових
підстав не взяті до уваги висновки судово-бухгалтерської експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які скаргу підтримали та
просили її задовольнити, а рішення скасувати,
пояснення представників СТОВ „Тупичівське" та Управління Пенсійного фонду Городнянського району Чернігівської області,
які проти задоволення апеляційної
скарги заперечували та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.ст. 54, 57 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської
катастрофи можуть призначатися за бажанням громадян із заробітку, одержаного за роботу у зоні відчуження у 1986
- 1990р.р. у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається
згідно із законодавством.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Обчислення середньомісячного
заробітку провадиться відповідно до
Закону України від 05.04.1991 року
"Про пенсійне забезпечення".

Згідно постанови КМУ від 30.05.1997 року "Про затвердження нового порядку обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювань внаслідок Чорнобильської
катастрофи" зазначені пенсії відповідно до ст.ст. 54, 57 Закону України від 28.02.1991 року можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку одержаного в зоні
відчуження у 1986 - 1990 роках
у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Таким чином, призначення пенсії та її розмір ставляться у
залежність від заробітку, фактично отриманого у
період роботи у зоні відчуження.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 з 25.08.1983 р. по 21.01.1997 р. працював у колгоспі
ім.. Фрунзе
(правонаступником якого є СТОВ „Тупичівське") на посаді водія. В період з 1
травня по 27
травня 1986
р. позивач перебував на військових зборах та приймав участь у
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС у зоні відчуження. З 03.03.97 р. ОСОБА_1 отримує пенсію
по II групі інвалідності, що настала внаслідок ліквідації
аварії на Чорнобильській катастрофі, яка
нарахована із заробітної плати у сумі 238 карбованців 82 копійки та враховуючи кратність за роботу в зоні
відчуження у сумі 360 карбованців.
15 грудня
1992 року
колгоспом ім.. Фрунзе була
видана довідка № 189, згідно якої позивачеві
за участь в ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС виплачена заробітна плата в сумі 701 крб. 47 коп., проте довідка не містить обґрунтування
проведення нарахувань цієї суми за роботу в зоні відчуження. З цією довідкою
позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду Городнянського району
Чернігівської області з вимогою перерахувати пенсію, однак йому було відмовлено
з посиланням на те, що відсутні первинні бухгалтерські документи по нарахуванню
заробітної плати позивачеві в травні 1986 р..

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду Городнянського
району Чернігівської області не можуть бути розглянуті за правилами цивільного судочинства, оскільки
стосуються суб'єкта владних повноважень
та випливають з публічно-правових відносин, а тому повинні розглядатися
в порядку передбаченому КАС України.

Вказаний висновок відповідає вимогам п. 1
ч. 1 ст. З, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України.

Проте, висновок суду першої інстанції про залишення вимог
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
Городнянського району Чернігівської області
без розгляду суперечить статті 207 ЦПК України, якою визначений вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду.

Якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, це є підставою для закриття провадження у справі, згідно з
вимогами п. 1 ч.
1 ст.
205 ЦПК України.

Враховуючи те, що суд першої інстанції вірно встановив,
що справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, але помилково залишив ці вимоги без розгляду, хоча повинен був винести ухвалу про закриття провадження в цій частині справи, апеляційний суд
вважає, що рішення суду в частині залишення без задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду Городнянського району Чернігівської області підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям провадження в цій частині позовних
вимог ОСОБА_1.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до СТОВ „Тупичівське"
апеляційний суд враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи в своїй позовній заяві ОСОБА_1
просив визнати дії посадових СТОВ
„Тупичівське" та Управління Пенсійного фонду Городнянського району Чернігівської області
незаконними; визнати довідку №
189 від 15.12.92 р. та нараховані кошти як заробітну плату за роботу
в зоні ліквідації аварії на ЧАЕС по
коду 75 первинними
документами та прийняти їх за основу для
перерахування пенсії; зобов'язати керівництво СТОВ „Тупичівське" надати до пенсійного відділу довідку для
перерахування пенсії виходячи з суми
заробітку 1061 грн.
47 коп.,
а пенсійний відділ перерахувати йому пенсію з дня
звернення до пенсійного відділу; стягнути з СТОВ „Тупичівське" та Управління Пенсійного фонду Городнянського району
Чернігівської області по 3
тисячі грн., моральної шкоди з
кожного.

В той же час, рішенням Городнянського районного суду
Чернігівської області від 20 листопада 2006 р. визнано неправомірними дії посадових осіб СТОВ „Тупичівське", що виразилася у
неналежному зберіганні та втраті документів
бухгалтерського обліку про нарахування у 1986 році заробітної плати ОСОБА_1.

Як вбачається з наведеного, судом вирішені вимоги, яких ОСОБА_1
в порядку виписаному в ст. 119 ЦПК України, не заявляв, і дана обставина є порушенням ч. 1
ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок
суду щодо визнання неправомірними дій посадових осіб СТОВ
„Тупичівське", що виразилася у
неналежному зберіганні та втраті документів бухгалтерського обліку про нарахування у 1986
році заробітної плати ОСОБА_1 підлягає виключенню з мотивувальної та
резолютивної частин судового рішення.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні
вимог про визнання довідки № 189 від 15.12.92 р. первинним документом для перерахування
пенсії, про зобов'язаня керівництво СТОВ „Тупичівське" надати до
пенсійного відділу довідку для перерахування пенсії виходячи з суми заробітку 1061 грн. 47 коп. та про стягнення моральної шкоди є вірним,
оскільки безпосередньо первинні бухгалтерські
документи про заробітну плату позивача за давністю зберігання були знищені, суд
не вправі визнавати довідку таким належним документом.

Доводи апелянта про незаконність відмови суду в
задоволені цих вимог спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, рішення суду в цій частині підлягає
залишенню без зміни.

Зважаючи на те, що в задоволені вимог ОСОБА_1 до СТОВ „Тупичівське" відмовлено, то висновок про
стягнення з СТОВ „Тупичівське" на користь
ОСОБА_1 1 грн.
87 коп.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільних справ, 174 грн. 40 коп. витрат на проведення судово-бухгалтерської експертизи та про стягнення з СТОВ
„Тупичівське" на користь держави стягнуто судовий
збір в сумі 3
грн. 40 коп. підлягає
виключенню з рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,310,313,314,
316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задоволено частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської
області від 20 листопада
2006 р. в частині
залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
Городнянського району Чернігівської області вимог -
скасувати і провадження в цій частині закрити.

Висновок суду в щодо визнання неправомірними дій посадових осіб СТОВ „Тупичівське", що виразилася у неналежному
зберіганні та втраті документів бухгалтерського
обліку про нарахування у 1986 році
заробітної плати ОСОБА_1
та про стягнення з СТОВ „Тупичівське" на користь ОСОБА_1 витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 1
грн. 87 коп., витрат на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 174 грн. 40 коп. та на користь держави судового збору в сумі 3 грн. 40
коп. - виключити з
мотивувальної та резолютивної частини рішення суду.

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржене до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.