Справа 22ц-2097                                                 Головуючий
в 1 інстанції Каніщєва Н.О.
Категорія 21                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

15 лютого 2007
року                         Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого       Висоцької B.C.,

суддів                                      Біляєвої
О.М., Осипчук О.В.,

при секретарі
Пометун СМ.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Селидове про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове моральної шкоди,
що заподіяна ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

Позивач
зазначав, що він працював на вугільному підприємстві в шкідливих умовах. 07
липня 2002 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний
випадок, внаслідок якого він отримав гостре отруєння чадним газом та продуктами
горіння конвеєрної стрічки. Згідно висновку МСЕК встановлено ступінь стійкої
втрати професійної працездатності 25% в зв'язку з нещасним випадком.

У
відповідності із Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування..." він має право на відшкодування моральної шкоди, яка
заподіяна здоров'ю при виконанні трудових обов'язків.

Внаслідок
ушкодження здоров'я він має складності у побуті, постійно відчуває фізичний
біль; йому потрібні додаткові зусилля для організації життя.

Позивач просив
стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25000 гр.

Рішенням
Селидівського міського суду Донецької області від 19 грудня 2006 року позов
задоволений частково; на користь ОСОБА_1 з Фонду стягнуто в відшкодування
моральної шкоди 12000 гр.

Не
погодившись із рішенням суду, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Селидове подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати
рішення в зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та відмовити
позивачеві в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що
висновком МСЕК не встановлений факт заподіяння моральної шкоди; позивач не
надав доказів на підтвердження позовних вимог. Також суд не врахував, що Фонд
відшкодовує позивачу шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, яке покращується,
та що Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинена
норма Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, суд не навів в рішенні мотивів, з
яких він виходив при визначенні суми компенсації, не врахував покращення стану
здоров'я потерпілого та не звернув уваги на те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП
України моральна шкода відшкодовується власником підприємства, на якому позивач
ушкодив здоров'я.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта Шашков В.В.
підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з
наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам
справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з
того, що 07 липня 2002 року під час виконання трудових обов'язків з ОСОБА_1
стався нещасний випадок, він отримав отруєння, що потягло стійку втрату
професійної працездатності 25%. Ушкодження здоров'я спричиняє ОСОБА_1 моральні
та фізичні страждання, тому відповідно до Закону відповідач повинен
відшкодувати потерпілому моральну шкоду.

Відповідно до положень статей 21, 28, 34 ч.3 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме на Фонд соціального
страхування покладено обов'язок своєчасно та в повному обсязі відшкодувати
шкоду потерпілому внаслідок ушкодження його здоров'я, зокрема, сплатити йому
грошову суму за моральну шкоду при наявності факту заподіяння шкоди. Сума
страхової виплати за моральну шкоду визначається у судовому порядку.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків позивачу завдана моральна шкода, відшкодувати яку
зобов'язаний відповідач.

Однак з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди в 12000 гр.,
що підлягає стягненню на користь позивача, погодитися не можна.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з
урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших
обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість

2

завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках.

При
визначенні розміру компенсації судом не було враховано, що позивачу вперше
встановлено ступінь стійкої втрати працездатності в зв'язку з нещасним випадком
30%, в наступному ступінь втрати працездатності зменшено до 25%, що свідчить
про покращення стану здоров'я потерпілого. Крім цього, позивач потребує
чергового переогляду, що також не виключає можливість поліпшення здоров'я.

Судом
першої інстанції також не було враховано, що шкода, завдана здоров'ю позивача,
компенсована чітким виконанням держави щодо сплати тих виплат, які передбачені
частинами 1, 2 статті 34 вищевказаного Закону, і при визначені суми компенсації
відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципом справедливості. Крім
цього, потреба потерпілого в медикаментозному лікуванні, що передбачена
висновком МСЕК, також підлягає відшкодуванню за кошти Фонду.

Позивач,
крім виписок з епікризів, інших переконливих доказів з приводу зміни ритму
життя та звичок суду не надав.

Враховуючи
викладене, обставини справи, тривалість моральних страждань позивача, право
якого на отримання матеріального забезпечення або соціальних послуг виникло з
настанням нещасного випадку, та який не надав переконливих доказів про
істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, апеляційний суд вважає за
можливе зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 9000 гр.

Доводи
відповідача про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як
відсутній висновок МСЕК про наявність факту заподіяння моральної шкоди, не
ґрунтуються на законі, який в даному випадку не вимагає обов'язковість такого
висновку, оскільки ушкодження здоров'я, що потягло втрату працездатності ,
свідчить про наявність моральних страждань.

Також
непереконливі посилання на Закон України „Про Державний бюджет України на 2006
рік", яким зупинена дія статей Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині
відшкодування моральної шкоди та який набрав чинності з 1.01.2006 року,
оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2006 року.

Крім
цього, відповідно до статті 25 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" усі види страхових
виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх
утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21 та
22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних
випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Інші доводи апеляційної скарги
також не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст.307 ч1 п.3, 309 ч.1 п.3,   316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Селидове задовольнити частково.

З

Рішення Селидівського міського суду від 19 грудня 2006
року змінити.

Стягнути
з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове на
користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 9000 (дев'ять тисяч) гр.

Рішення
набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з часу
набрання законної сили.