Справа № 2-103/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2007 року             Полтавський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого судді   Шелудякова Л.В.

при секретарі            Горошинській
Г.С.

з участю
адвоката   ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором
позики, третя особа ТОВ банк „Фінанси та Кредит", -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики, зазначивши, що згідно договору позики від 20 вересня 2006 року останній
взяв у неї в борг грошові кошти в сумі 30000
грн. і надав власноручно написану розписку, в якій зазначив, що борг
поверне через три місяця. Усно запевнив, що реалізує наявний у нього легковий
автомобіль ВАЗ-21099 і борг поверне до 20
листопада 2006 року,
але не пізніше 20 грудня 2006 року. Термін
повернення боргу закінчився, однак боржник повернути борг відмовляється.
Враховуючи зазначене, позивач просила стягти з відповідача на її користь кошти
за договором позики в розмірі 30000
грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала
пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві та просила позов
задовольнити.

Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, хоча і був належним
чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд
вважає за можливе ухвалити рішення по справі при заочному розгляді справи у
відсутності відповідача.

Представник третьої особи -
ТОВ банк „Фінанси та Кредит" в судове засідання не з'явився,
незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час і місце судового
засідання.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК
України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047
ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості
речей.

Згідно ст. 1049
ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові
кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

2

Судом встановлено,
що згідно розписки, власноручно написаної ОСОБА_2 20 вересня 2006 року, він взяв у
борг у ОСОБА_1 гроші у сумі 30000
грн., які зобов'язався повернути протягом трьох місяців, тобто до 20 грудня 2006 року (а.с.5). У
визначений у договорі строк позикодавцеві позика не повернута. Про те, що саме
ним написана розписка, в судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував (а.с.50).

Разом з тим, позов відповідачем не визнаний та пояснено, що розписка була
написана ним під тиском позивача, і ніяких грошей він в борг не брав, з цього
приводу в органи міліції не звертався (а.с.37, 50).

За змістом ст.ст.10, 11,
60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених сторонами вимог, та на
підставі доказів наданих сторонами які повинні довести обставини на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Твердження відповідача про те, що розписка була написано всупереч його волі
не відповідає фактичним обставинам по справі, є суперечливими між собою і
такими, що спростовуються показаннями позивача та іншими матеріалами справи.

Так, згідно повідомлення Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській
області №1487 від 26 січня 2007 року за фактом
заволодіння ОСОБА_1 грошима ОСОБА_2 у сумі 30000 грн., останній з заявою не звертався і кримінальна справа
не порушувалась (а.с.49).

Також, відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК
України, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі,
що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, однак
відповідач даним правом не скористався.

За таких обставин суд вважає повністю доведеним факт існування договору
позики між сторонами та той факт, що відповідачем за цим договором не виконані
зобов'язання.

Враховуючи задоволення позову, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України,
судові витрати, а саме сплачене державне мито в сумі 300 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн., підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 1046,1047,1049,1051
ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11,
60, 209, 212, 214 - 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30000
(тридцять тисяч) грн. боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: 300 (триста) грн. державного
мита та 30 (тридцять)
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 330 (триста тридцять
гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20
днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного суду або в
порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.