Справа №969
інстанції Реутова В.І. Категорія 21
Доповідач Лук'янова С.В.
РІШЕННЯ Іменем України

25 січня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі :

головуючого судді Круглікової
К.С. суддів Лук'янової С.В.,
Олєйникової Л.С.

при секретарі
Проляпа О.В.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою
відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі міста Горлівки на рішення Центрально-Міського
районного суду міста Горлівки Донецької області від 13 листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі міста Горлівки про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача і представника
відповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд

встановив:

У вересні 2006 року позивач
звернувся в суд до відповідача із зазначеним позовом, в обґрунтування якого
вказав, що він працював на шахтах „ІНФОРМАЦІЯ_1" і „ІНФОРМАЦІЯ_2"
забійником, ГРОЗ. Загальний стаж його підземної роботи складає 24 роки. Через
небезпечні і шкідливі умови праці він придбав професійне захворювання:
хронічний бронхіт. 25 квітня 2005 року МСЕК
встановила йому втрату 50%
професійної працездатності і 3
групу інвалідності безстроково: 25%
- первинно через хронічний бронхіт і 25% - повторно через вібраційну хворобу. Він відчуває фізичний
біль, страждає і це спричиняє йому моральну шкоду. Він потребує постійного
медичного обслуговування, придбанні ліків, санаторно-курортного лікування.
Спричинену йому моральну шкоду у зв'язку з втратою 25% професійної
працездатності через хронічний бронхіт він оцінив у 30 тисяч гривень і
цю суму просив стягнути з відповідача на його користь (а.с.3).

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування вказаного рішення і ухвалення по справі нового рішення про
відмову у задоволенні позову, оскільки рішення суду не відповідає фактичним
обставинам справи і добутим у справі доказам по встановленню заподіяння
моральної шкоди і ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального
права. 1 січня 2006 року набрав
чинності Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", п.27
ст.77 якого зупинив норму Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності"   про

відшкодування
моральної шкоди; тому відсутня норма права, на яку послався позивач в обґрунтування
позову. Довідка МСЕК підтверджує спричинення позивачу матеріальної шкоди; для
встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди також необхідний
висновок МСЕК, але позивач такого висновку не надав. Суд не врахував вимоги ст..233 КЗпП України,
згідно яким строк позовної давності у разі заподіяння працівнику моральної
шкоди внаслідок небезпечних і шкідливих умов праці становить три місяці; суд
прийняв до розгляду позовні вимоги, за якими сплив строк позовної давності, а
питання про його поновлення позивачем не порушувалося. У відповідності до вимог
ст..237-1 КЗпП
України належним відповідачем по справі про відшкодування моральної шкоди
повинен бути власник підприємства, на якому позивач отримав ушкодження
здоров'я. Позивач не надав належних доказів в обгрунтування свого позову. Судом
дана невірна оцінка доказам, а також оцінка глибині фізичних та душевних
страждань позивача у зв'язку з ушкодженням здоров'я, не врахована залишкова
працездатність позивача (а.с.43-44).

В судовому
засіданні апеляційного суду представник відповідача повністю підтримав доводи
апеляційної скарги; позивач не визнав апеляційну скаргу і просив залишити без
зміни рішення суду першої інстанції.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 13 листопада 2006 року частково задоволено вказаний позов і з відповідача
на користь позивача у відшкодування моральної шкоди стягнуто 12 тисяч гривень.
Цим рішенням встановлено, що позивач з 1979
по 2005 рік
(більше 24 років)
працював на підземних роботах у шкідливих умовах виробництва; у зв'язку з цим у
нього розвинулося професійне захворювання: хронічний бронхіт. 25 квітня 2005 року МСЕК вперше
встановила позивачу втрату професійної працездатності у розмірі 25% через вказане
професійне захворювання. У зв'язку з цим професійним захворюванням позивач
поставлений на диспансерний облік, регулярно лікується і амбулаторно і в умовах
стаціонару. Ушкодження здоров'я спричинено позивачу під час виконання ним
трудових обов'язків, завдає йому моральні і фізичні страждання, обмежує його
можливість вести звичний спосіб життя. Моральна шкода, спричинена умовами
виробництва, порушила право позивача на життя і на охорону здоров'я. Визначаючи
розмір суми у відшкодування моральної шкоди, суд врахував глибину фізичних і
моральних страждань позивача, погіршення стану його здоров'я, ступінь втрати
професійної працездатності (25%)
(а.с.34-39).

Апеляційний суд вважає , що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - зміні в частини
суми, стягнутої на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, через
наступне.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін в частині права позивача на відшкодування відповідачем
моральної шкоди, завданої професійним захворюванням; встановленим фактам і
доказам в цій частині дав правильну правову оцінку і дійшов правильного
висновку про те, що здоров'ю позивача шкідливими і небезпечними умовами праці
завдано шкоду у зв'язку із професійним захворюванням: хронічний бронхіт
(а.с.4-6). Право позивача на відшкодування моральної шкоди і обов'язок
відповідача цю шкоду відшкодувати позивачу у зв'язку з вказаним професійним
захворюванням випливає із ст. 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", який діяв на час виникнення у позивача права на
відшкодування моральної шкоди, і Рішення Конституційного Суду України у справі
про офіційне тлумачення
положення     частини     третьої
статті     34
Закону
України     „Про

загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" від 27
січня 2004 року № 1-рп/2004.

Апеляційний суд
не приймає довід апеляційної скарги відповідача про те, що для визнання факту
завдання позивачу моральної шкоди необхідно висновок МСЕК про наявність
заподіяння такої шкоди позивачу, оскільки такий висновок МСЕК необхідний у разі
відсутності стійкої втрати працездатності, а позивачу завдана стійка втрата
працездатності у зв'язку з професійним захворюванням хронічним бронхітом,
наявність якої МСЕК вперше встановлена 25
квітня 2005 року у
розмірі 25% безстроково
(а.с.6). Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких у визначеному порядку суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх
осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових
доказів, висновків експертів. Сукупність наданих позивачем і досліджених судом
першої інстанції доказів: трудова книжка позивача (а.с.7-10), акт розслідування
професійного захворювання від 23
березня 2005 року
(а.с.4-5), виписки
із амбулаторної картки позивача (а.с. 12-21),
довідки МСЕК від 25 квітня 2005 року (а.с.6),
пояснення представника відповідача, який не оспорює ні один із указаних
письмових доказів, пояснення позивача, підтверджують факт завдання позивачу
моральної шкоди професійним захворюванням, у зв'язку з яким 25 квітня 2005 року МСЕК вперше
встановила позивачу втрату 25%
професійної працездатності безстроково. Згідно поясненням позивача в
судовому засіданні апеляційного суду через професійне захворювання: вібраційна
хвороба втрату професійної працездатності МСЕК вперше встановила йому у 1994 році.

Факти виплати
відповідачем позивачу одноразової допомоги, призначення і виплата щомісячних
страхових виплат не є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову,
оскільки виплата вказаних сум, а також суми у відшкодування моральної шкоди
передбачена Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" у якості самостійних виплат.

Апеляційний суд не приймає довід апеляційної скарги відповідача, що п.27 ч.1 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік"
зупинив на 2006 рік дію
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки
вказаний Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" набрав
чинності з 1 січня 2006 року, а право
позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 25 квітня 2005 року.

Визначаючи
розмір суми, яка підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину фізичних і моральних
страждань позивача, погіршення стану його здоров'я, ступінь втрати професійної
працездатності (25%). Але суд
першої інстанції при визначенні розміру суми у
відшкодування моральної шкоди не врахував принципи розумності, виваженості і справедливості.
Остання обставина вимагає змінити рішення суду першої інстанції від 13 листопада 2006 року в частині
суми, стягнутої з відповідача на користь позивача у відшкодування позивачу
моральної шкоди. Згідно п.3 ч.1
ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи є
підставою для зміни рішення суду першої інстанції. Виходячи із викладеного,
апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача у відшкодування
моральної шкоди, завданої професійним захворюванням:
хронічний бронхіт, належить стягнути шість тисяч гривень, оскільки саме ця сума
відповідає всім обставинам справи, а також принципам розумності, виваженості і справедливості.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі міста Горлівки
задовольнити частково.

Рішення
Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 13 листопада 2006 року змінити в
частині суми, стягнутої на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, і
стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Центрально-Міському районі міста Горлівки на користь
ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди шість тисяч гривень.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подання скарги
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.