РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

ЗО січня
2007  року                                   Колегія суддів судової палати в

цивільних
справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого:  Зварича С.Б., Суддів: Парандюк
Т.С., Ткача З.Є., при секретарі  Заєць
К.В. з участю представника ОСОБА_1-ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, діючого через представника ОСОБА_2, на рішення Чортківського
районного суду від 27 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_4до
ОСОБА_1, треті особи: Заводська селищна рада Чортківського району, Чортківський
районний відділ земельних ресурсів, Чортківський районний відділ Тернопільської
регіональної філії центру ДЗК, про визнання недійсним державного акту на право
власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановила:

У вересні 2006 року ОСОБА_4
пред'явив позов до ОСОБА_1, третя особа Заводська селищна рада,
Чортківський районний відділ земельних ресурсів, Чортківський районний відділ
Тернопільської регіональної філії центру ДЗК, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою розміром 363 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1,
Чортківського

Справа №
22а-105
Головуючий у 1-й інстанції: Коломієць Н.З.

Категорія:
земельні спори                                                                        Доповідач
Ткач З.Є.

району та визнання
недійсним державного
акту на право власності на землю,
виданого ОСОБА_1 2 березня 1998 року.

Позивач посилався на те, що право на спірну земельну
ділянку він набув при переході до нього права власності на незавершений
будівництвом жилий будинок в порядку спадкування після смерті матері, яка
померла у 1991 році.

Рішенням Чортківського районного суду від 27 листопада 2006 року вирішено:
« Позов задовольнити. Визнати державний акт на право приватної власності на
землю серії ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий ОСОБА_102 березня 1998 року в частині передачі
у приватну власність земельної ділянки площею 363 кв.м. по АДРЕСА_1 -
недійсним. Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити спірну земельну ділянку площею 363
кв.м. розміщену по АДРЕСА_1 та не чинити перешкод у її користуванні. Стягнути з
ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4судові витрати: 800 грн. витрат на правову допомогу та
ЗО грн. на інформаційно-технічне забезпечення.»

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і в позові
відмовити, посилаючись на те, що позивач не довів свого права на спірну
земельну ділянку, і висновок суду про порушення його прав є безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши
доповідь судці-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, який
апеляційну скаргу підтримав, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що ОСОБА_1 була передана
частина земельна ділянка розміром 363 кв.м., яка находилась в правомірному
користуванні позивача і право на яку останній набув при спадкуванні
незавершеного будівництвом житлового будинку.

Однак цей висновок не відповідає обставинам справи та вимогам Закону.

Відповідно до ст. ЗО ЗК України, в редакції 1992 року,
чинної на час спірних правовідносин, при переході права власності на будівлі і
споруди разом з цими об'єктами переходили у розмірах, передбачених ст. 67 цього
кодексу.

Ч. 2 ст. 67
цього кодексу встановлено, що розмір ділянок для будівництва   та
обслуговування   жилого   будинку,
господарських

будівель і споруд ( присадибна ділянка) повинен бути не
більше : у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу
-0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і
працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_4,
після смерті матері, яка померла 31 грудня 1991 року, успадкував
незавершений будівництвом житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 і 21
грудня 1994 року отримав свідоцтво про право власності.

Відповідно до
вищевказаного закону, ОСОБА_4, при переході до нього права власності на
будівлі, що розташовані в смт. Заводське, мав право на земельну ділянку для
обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром не
більше 0,15 га.

Згідно
Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ІНФОРМАЦІЯ_2
виданого 18 липня 2005 року на підставі рішення Заводської селищної ради від 23
листопада 2004 року, ОСОБА_4 було передано у власність 0,1470 га землі для
будівництва та обслуговування жилого будинку.

Крім того, 18
липня 2005 року на підставі рішення Заводської селищної ради від 23 листопада
2004 року, йому також був виданий державний акт на 0,2470 га землі для ведення
особистого селянського господарства.

В той же час, як
вбачається з матеріалів справи, Державний акт на право приватної власності на
землю, в тому числі на спірну, ОСОБА_1 отримав 2 березня 1998 року.

Станом на 2 березня
1998 року ОСОБА_4 в установленому законом порядку земельна ділянка понад 0,15
га для ведення особистого селянського господарства не надавалась.

Таким чином,
доводи ОСОБА_4 про те, що надання ОСОБА_1 у 1998 році 0,0363 га землі відбулось
з порушенням його права на земельну ділянку розміром 0,50 га, яку він набув в
порядку ст.ст. 30, 67 ЗК,
є безпідставними.

В суді також не
представлено доказів про те, що спірні 0,0363 га порушують його право на 0,15
га землі для обслуговування жилого будинку, господарських будівель. В позовній
заяві ОСОБА_4 ці доводи не заявляв і від проведення земельно-технічної
експертизи відмовився.

Оскільки позивач
не довів своє право на частину земельної ділянки, яка у 1998 році була передана
відповідачу, колегія суддів вважає, що у задоволенні його позову слід було
відмовити.

Керуючись ст.ст.
307,309,314 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого через представника ОСОБА_2,  задовольнити.

Рішення Чортківського районного суду від 27 листопада 2006 року скасувати.

В позові
ОСОБА_4до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на
землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовити.

Рішення колегії
суддів набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня його проголошення,
шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.