Справа № 22-ц - 660/2007 p.                                                    Головуючий
1 інст. Грищенко 1.0.
недійсність угоди                                                     Доповідач                 Луспеник Д.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 лютого 2007 р.

Судова колегія
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в
складі:

головуючого -     судді Луспеника Д.Д.,

суддів-            -                Яцини В.Б., Швецової Л.А.,

при секретарі -                Шевченко О.Б.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 листопада 2006 р.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання
частково недійсним договору позики та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
скасування виконавчого напису нотаріуса, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення суми,

встановила:

У січні 2004 р. позивачі
звернулися до суду зі вказаним вище позовом, зазначаючи, що 29.03.2002 р. за договором
позики ОСОБА_1 передав
їм у власність 11800 доларів США, а вони за
солідарним зобов'язанням повинні були цей предмет позики йому повернути у
визначені строки, але не пізніше 1.10.2002
р. Позивачі посилалися на те, що внаслідок скрутного матеріального
становища підписали договір, не вчитуючись в його зміст, а нотаріус, посвідчуючи такі умови договору, порушив ст. 54 Закону України «Про нотаріат». Через
це, на підставі ч.2 ст. 48 ЦК України 1963 p.,
позивачі просили визнати недійсним п.З
вказаного договору, який передбачав їхню відповідальність за просгрочку виконання
зобов'язання шляхом сплати позикодавцю штрафу в розмірі 175 грн. за кожен день
прострочки.

У жовтні 2006 р.
позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уточнили свої позовні вимоги і також просили скасувати виконавчий напис нотаріуса
ОСОБА_8 від 18.10.2004 р. про стягнення з них за договором позики
заборгованості та неустойки, посилаючись на те, що нотаріус порушив ст. 88
закону „Про нотаріат", оскільки на час видачі напису заборгованість
оспорювалась в судовому порядку, про що нотаріусу було відомо, оскільки він був
учасником процесу.

У квітні 2004 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому,
? урахуванням його доповнення, просив стягнути солідарно з відповідачів штраф
за просгрочку виконання договору позики
протягом 584 днів, посилаючись на те, що неустойка у вигляді штрафу
включена в умови договору позики зі згоди позичальників і повністю відповідає
положенням ст. ст. 178, 179 ЦК України 1963 р.

З метою
забезпечення позову представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_9 безпосередньо в
доповненому позові просила накласти заборону на стягнення на підставі
виконавчого напису нотаріуса, оскільки цей надпис оспорюється в судовому
порядку.

Ухвалою
Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 листопада 2006
р. вказана заява про забезпечення позову була задоволена. Суд наклав
заборону стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса ОСОБА_8 від 18 жовтня 2004 р. до розгляду
справи по суті.

В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить
ухвалу суду скасувати, посилаючись на її невідповідність цивільному
процесуальному законодавству, зазначаючи, що позивачі зловживають своїми
процесуальними правами, порушуючи при цьому право відповідача на отримання суми
боргу, крім того, заява про забезпечення позову не мотивована, не наведені
обставини того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення суду, а також суд не запропонував
позивачам забезпечити свою вимогу заставою.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне
в її задоволенні відмовити.

Задовольняючи
заяву-клопотання про забезпечення позову і зупиняючи стягнення на підставі
виконавчого напису нотаріуса ОСОБА_8 від 18
жовтня 2004 р. до
розгляду справи по суті, районний суд виходив з того, що невжиття таких заходів
забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення
суду і тому, що виконавчий напис оспорюється в судовому порядку.

Судова колегія
вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог ЦПК
України, тому підстави для ї скасування відсутні.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд
може за заявою позивача вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття цих
заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.
6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
одним із видів забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі
виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

З урахуванням того,
що боржники за виконавчим написом від 18.10.2004
р. оскаржують його в судовому порядку, посилаючись на те, що він був
виданий після оспорення в суді договору позики, тобто з порушенням закону про
нотаріат, судова колегія вважає, що в суду першої інстанції були всі законні
підстави для обрання заходів забезпечення позову.

Посилання
апеляційної скарги на те, що заява про забезпечення не мотивована не відповідає
дійсності, оскільки клопотання про забезпечення позову може бути заявлено як
окремим документом, так і одночасно в позовній заяві. В позові представник
позивачів достатнім чином обґрунтував необхідність вжиття заходів забезпечення
позову.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд не запропонував позивачам внести па
депозитний рахунок заставу не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки
це є правом суду, а не його обов'язком, і підставою для такого рішення повинні
бути дані про

зловживання позивачами своїми правами, проте зазначеного
на даний час не встановлено, так як зловживання процесуальними правами - це коли право
здійснюється в протиріччі зі своїм призначенням.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу
Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 листопада 2006
р. залишити

без змін.

Ухвала
апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 324 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає, оскільки
не перешкоджає подальшому провадженню справи.