АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Н  Е  М               У  К
грудня           2007 року
Колегія суддів  судової палати   у цивільних справах апеляційного  суду Рівненської області  в складі Малько О.С., Ковалевича С.П.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1на
рішення  Богородчанського районного
суду   Івано-Франківської області від 24
липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11
жовтня 2006 року  в справі за позовом
ОСОБА_1до  товариства з обмеженою
відповідальністю “Верховина” про стягнення компенсації за невикористані
відпустки та стягнення моральної шкоди ,-

в  с  т
а  н  о
в  и  л
а  :

В
червні 2006 року ОСОБА_1звернувся з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю “Верховина” - правонаступника колективного
сільськогосподарського товариства
“Верховина” про  стягнення
компенсації за невикористані ним під час роботи в КСП в 1994-1996 рр. відпустки
та стягнення моральної шкоди.

Рішенням  Богородчанського районного суду від 24 липня
2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської
області від 11 жовтня 2006 року  ОСОБА_1в
задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі на ці
судові  рішення ОСОБА_1вказує, що
висновки  судів про те, що вимоги Закону
України “Про відпустки” щодо встановлених ним гарантій не поширюються на спірні
правовідносини , не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються
постановою  Верховної Ради України “Про
порядок введення в дію Закону України “Про відпустки”, п.3 якої встановлено,
що  до приведення законодавства  у відповідність із Законом України “Про
відпустки” застосовуються закони та інші нормативно-правові акти у частині, що
не суперечать цьому Закону.

Наведений ним розрахунок грошової компенсації відповідачем не спростовано і
складає всього 438 гривень 30 коп.

Неправильне застосування судами норм матеріального права призвело до
неправильного вирішення спору, а тому він просить скасувати  вказані рішення і ухвалити нове, яким
задовольнити  його позов в повному
обсязі.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстав для перегляду зазначених судових
рішень немає.

При вирішенні спору  між
сторонами  судом першої інстанції встановлено,
що в період 1994-1996 років позивач працював в колективному
сільськогосподарському підприємстві “Верховина” і відповідно до  записів в трудовій книжці ,відомостях  про кількість вироблених трудоднів та записів
Книги обліку трудового стажу і заробітку в 1994 ним вироблено 198 людино-днів
із встановлених 220;в 1995 році - 186 із 210 і в 1996 році - 156 із 210
людино-днів.

Справа № 33-Ц-806
категорія  -3

Головуючий в 1 інстанції-Могила А.Б.
доповідач -Малько О.С.

Правовідносини членів  колективних
сільськогосподарських підприємств регулювались Законом України “Про колективне
сільськогосподарське підприємство” та статутом підприємства, відповідно до яких
питання надання відпусток  членам
колективного сільськогосподарського підприємства  були визначені Правилами внутрішнього  розпорядку
колгоспу, якими  було встановлено
обов*язковий  мінімум трудової участі в
громадському господарстві.

За встановлених обставин  суд  дійшов вірного висновку про те, що
відповідачем  не було порушено
встановлених законом гарантій на отримання грошової компенсації, тому що   такі гарантії встановлено Законом України
“Про відпустки”, який набув чинності з  1
січня      1997 року, і  до спірних правовідносин не можуть
застосовуватись.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами  касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд касаційної інстанції згідно вимог
ст. 335 ЦПК України щодо меж розгляду справи перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої  або апеляційної інстанції норм матеріального
чи процесуального права і  не може  встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду першої та ухвала  апеляційної інстанції в даній справі  відповідають вимогам матеріального та
процесуального  права  і відсутні
передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов*язкового
скасування  судового рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду  апеляційної інстанції.

Керуючись ст.332 ЦПК України  та
Законом України  від 22 лютого 2007 року

№ 697-У
“ Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій України” щодо
забезпечення касаційного розгляду цивільних справ,”

колегія суддів судової палати   у цивільних справах апеляційного  суду Рівненської області , -

у  х
в  а  л
и  л  а  :

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 відхилити.

Рішення  Богородчанського районного
суду від 24  липня 2006  року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської
області від  11 жовтня 2006   року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.С.Малько

С.П.Ковалевич

С.С.Шимків