Справа
№2-3420/07
РІШЕННЯ

Іменем            України

«06» березня 2007 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого     -
судді Гуревського В.К.

за секретаря      -
Варнавська В.І.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м.
Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогою про розірвання шлюбу на підставі того, що
сторони проживають окремо з січня 2006 року і примирення між ними неможливе. Як
причину розпаду сім'ї позивач вказує на той факт, що з листопада 2005 року у
сторін виникли непорозуміння, регулярні сварки призвели до втрати почуття
любові і поваги.

Відповідачка у судове засідання
з'явилася, позовні вимоги позивача визнала, визнала обгрунтованою вимогу про
розірвання шлюбу.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо
постановити із задоволенням позову при проведенні попереднього судового
засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову
ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні встановлено,
що сторони зареєстрували шлюб 25 січня 1991 року, про що в книзі реєстрації
актів про одруження зроблено актовий запис № 94. Від цього шлюбу є неповнолітня
дочка - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб у сторін є першим.

Сімейні відносини фактично
припинені з січня 2006 року, подружні відносини сторони не підтримують,
проживають окремо, спільне господарство між сторонами не ведеться, шлюб носить
формальний характер. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що
після гарних стосунків на початку шлюбу з листопада 2005 року почали виникати
непорозуміння, сварки виникають регулярно, що призвело до втрати почуття любові
та поваги. Сторони неодноразово робили спроби заради дитини примиритися, але це
не приводило до позитивного результату.

На примирення сторони не згодні,
обґрунтовуючи це тим, що шлюб носить формальний характер і відновлення сім'ї є
неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення
сторін.

При дослідженні судом фактичних
взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше
спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам
чоловіка та дружини, а також інтересам малолітньої дитини. Спору між сторонами
щодо місця проживання дитини не встановлено, тому суд, враховуючи інтереси
дитини, вважає можливим визначити місце її проживання з матір'ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 112
Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо
буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та
збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають
істотне значення. Враховуючи, що побудова сімейних відносин повинна
здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги,
взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), суд задовольняє позовні вимоги
позивачки про розірвання шлюбу.

Видатки по оплаті державного мита
при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за
необхідне покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 3, 15,
104, 105, 110, 112,
180 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 88, ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174, ст.
ст. 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований
міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції 25 січня 1991
року, актовий запис № 94, розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу в
органах РАЦС стягнути з ОСОБА_1 державне мито у розмірі 17 гривень, ОСОБА_2 -
від сплати звільнити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подання
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.