У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

6
червня 2007 року

м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

головуючого

Яреми
А.Г.,

суддів:

Левченка
Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук
Л.І.,

Сеніна
Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
оспорювання батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_2на рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 16 травня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Вінницької області від 10 липня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2005 р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про
оспорювання батьківства.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1. у віці 33 років помер її чоловік ОСОБА_3, з
яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 3.06.2004 р. Після його смерті
відкрилася   спадщина,   що
складається    з   трикімнатної
АДРЕСА_1

Як спадкоємиця першої черги, вона від свого імені, так від імені
недієздатної матері ОСОБА_3, опікуном якої вона є на підставі рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2005 р., звернулася до
нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. В нотаріальній конторі  дізналася, що на спадщину претендує також
ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Проте, на думку позивачки, ОСОБА_4 не може бути дочкою спадкодавця,
оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі по 25.11.2002
р., проте фактично шлюбні стосунки припинили у 2000 р. Актовий запис про
народження ОСОБА_4було зроблено за заявою її матері ОСОБА_2, а тому ОСОБА_3 не
міг знати про те, що його записано батьком дитини.

Посилаючись на зазначене, позивачка просила суд виключити з графи актового
запису про народження ОСОБА_4відомості про батька ОСОБА_3.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Вінниці від 16.05.2006 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 10.07.2006 р., позов задоволено: виключено з актового
запису НОМЕР_1 про народження 4.03.2003 р. ОСОБА_4  у графі відомості про батька “ОСОБА_3”.

В обґрунтування касаційної скарги відповідачка посилається на
невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення нового
рішення про відмову в позові.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 137 СК України - якщо через поважні причини особа не знала про
те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її
спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення,  та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку  позовної давності
тощо),  які мають значення для вирішення справи,  та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачка ухилилась від проведення
судово-генетичної експертизи та не довела того факту, що ОСОБА_3 знав про те,
що він записаний батьком ОСОБА_4.

Однак висновки судів щодо обставин справи зроблені з порушенням норм
процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_2 посилалась на те, що
ОСОБА_1, відповідно до вимог ч. 3 ст. 137 СК України, безпідставно порушила
позов, оскільки ОСОБА_3 знав про народження ОСОБА_4та за рішенням суду, яке
набрало законної сили,  з нього було
стягнуто аліменти на дитину.

Надана місцевим судом оцінка
запереченням відповідачки зроблена з порушенням вимог ст. 212 ЦПК України,
оскільки тягар доказування обставин, передбачених ч. 3 ст. 137 СК України, суд
поклав на відповідачку, а не на позивачку ОСОБА_1, яка порушила позов в суді.
При цьому судом не було  досліджено
матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів, не з'ясовано чи знав померлий про існування виконавчого провадження,
відкритого на виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Крім того,  у  п. 12
постанови  Пленуму  Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 “Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів”  роз'яснено, що предметом
доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного
споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

В пункті 9 названої постанови роз'яснено, що у разі коли відповідач у справі про оспорювання
батьківства ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної
(судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його
примусовий привід.

З протоколу судового засідання від 22.02.2006 р. (а.с.
136) вбачається, що позивачкою було порушено клопотання про проведення
судово-генетичної експертизи, і судом винесена ухвала про призначення
експертизи. У зв'язку з відмовою відповідачки проходити експертизу 10.04.2006
р. судове засідання було продовжено (а.с. 137).

Таким чином, питання щодо примусових заходів для
забезпечення проведення призначеної експертизи відповідно до вимог ч. 2 ст. 146
ЦПК України місцевим судом не вирішувалось.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені
порушення закону судом першої інстанції уваги не звернув.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими,  а  тому
вони  підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в
а л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 травня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 липня 2006 року скасувати, а
справу направити на новий  розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий

А.Г.
Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М.
Лихута

Л.І.  Охрімчук

Ю.Л. Сенін