Справа № 22ц - 180/07                   Суддя суду 1 -ої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного суду
РІШЕННЯ

Іменем   України

31 січня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої
Вовненко Г.Ю., суддів Галущенка О.І., Колосовського С.Ю., при секретарі
судового засідання Фірсовій Т.В., за участю позивачки ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області
від 30 листопада 2006 року, постановлене за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємця (далі - ПП) ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку та компенсації втрати частини грошових доходів в
зв'язку з порушенням строків їх виплати,

встановила:

4 травня 2006 року ОСОБА_1. звернулась в суд з позовом до
ПП ОСОБА_2. про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 2100 грн., компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 162 грн. 50 коп. та компенсацію втрати
частини грошових доходів в зв'язку з порушенням строку їх виплати в сумі 724
грн. 41 коп., а всього 2986 грн.91 коп.

Позивачка зазначала, що працювала у відповідача продавцем з 2 січня 2002
року по 2 січня 2003 року. Проте за період роботи відповідач не виплачував їй
заробітну плату, при звільненні не сплатив компенсацію за невикористану
відпустку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила про задоволення своїх
вимог.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської
області від 30 листопада 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.
Стягнено з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. судові витрати в сумі 358 грн. 92 коп.,
а також на користь держави - витрати на інформаційно-технічне забезпечення в
сумі 7 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на те, що суд невірно оцінив
докази по справі і не дав оцінку тому, що відповідач не надав суду відомостей
про виплату їй заробітної плати. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позов.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, перевіривши доводи
апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції -
скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача за трудовим
договором в період з 2 січня 2002 року по 1 січня 2003 року.

Відповідно до ст. 94, 110, 115 КЗпП України, ст.ст. 1,
21, 22 - 24, 30, 31 Закону України "Про оплату праці" працівник має
право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і на підставі
укладеного трудового договору. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний
виплачувати заробітну плату працівнику регулярно, але не рідше двох разів на
місяць, повідомляючи працівника про дні виплати заробітної плати, про загальну
суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави
відрахувань із заробітної плати, суми заробітної плати, що належить до виплати.
На власника   або на уповноважений ним
орган

покладено
обов'язок забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи,
бухгалтерський облік витрат на оплату праці та ведення відомостей про оплату
праці працівника.

Між тим, відповідачем не надано будь-яких доказів того, що ним виконувались
вимоги чинного законодавства щодо оплати Праці позивачки та ведення
достовірного бухгалтерського обліку витрат та відомостей про оплату праці.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Що стосується робочих зошитів, які вела позивачка, то в
них не міститься будь-якої допустимої інформації щодо оплати її праці. Відсутні
такі дані і в висновках почеркознавчо - технічної експертизи зазначених робочих
зошитів.

За таких обставин рішення суду на підставі п.п. З, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ст. 95 КЗпП, ст. З Закону України "Про оплату праці"
оплата за виконану працівником місячну норму праці не може бути нижче
встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

В період роботи позивачки розмір мінімальної заробітної
плати, встановлений у відповідності до ст. 10 Закону "Про оплату
праці" дорівнювався в період з 1 січня 2002 року по 1 липня 2002 року -
140 грн. і в період з 1 липня 2002 по 1 січня 2003 року - 165 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості по заробітній платі за спірний
період складає 1830 грн.

За ст.ст. 74, 83 КЗпП, ст. 6, 24 Закону України "Про відпустки"
працівнику надається щорічна відпустка тривалістю не менш як 24 календарних дні
за відпрацьований час, а у разі звільнення працівника, йому виплачується
грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Обчислення заробітної плати за час щорічної відпустки згідно з ст. 21
Закону України "Про відпустки" та пунктами 2, 7 постанови Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з подальшими змінами) "Про
затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" провадиться
шляхом ділення сумарного заробітку за останні 12 місяців або за менший фактично
відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого
відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених
законодавством) і одержаний результат перемножується на число календарних днів
відпустки.

При сумарному заробітку за 12 місяців - 1830 грн. та кількості календарних
днів року - 280, позивачці підлягає виплаті грошової компенсації за
невикористану відпустку 156 грн. 86 коп. (1830 : 280 х 24).

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" у разі
порушення строків виплати заробітної плати власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний виплатити працівнику компенсацію втрати частини доходів. Сума
компенсації обчислюється у відповідності до ст. З Закону України "Про
компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх
виплати" та в порядку, передбаченому Положенням про порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її
виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня
1997 року № 1427 (з подальшими змінами).

Згідно з Положенням сума компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованої, але не виплаченої зарплати за відповідний місяць на
коефіцієнт приросту споживчих цін, який визначається як різниця між часткою від
ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми
заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується
заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Приймаючи до уваги, що індекс інфляції в
грудні 2006 року (останній місяць перед виплатою) складає 100,9 відсотків, то
позивачці підлягає виплаті компенсація в сумі 18 грн. 52 коп.

Таким чином всього
на користь позивачки підлягає стягненню 2005 грн. 38 коп. (1830+156,86+18,52).

Згідно з ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на
користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - ЗО грн.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и p і ш и
л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської
області від 30 листопада 2006 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 2005 (дві тисячі п'ять) грн. 38 коп. та на користь держави судовий збір
- 51 грн. і 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи, які підлягають зарахуванню: банк УДК
в Миколаївській області, , розрахунковий рахунок
0229, МФО 826013.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення, але з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.