КОПІЯ                                                                                                                       Справа №2-42/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 лютого 2007 року.                Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі головуючого Семенченка
О.М.,

при секретарі Кащенко Т.1.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до   ОСОБА_4 про
визнання   правочину,  договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2007
року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору
дарування недійсним, мотивуючи тим, що фактично між її чоловіком ОСОБА_5 та
відповідачкою ОСОБА_4 вчинено
договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

В судовому
засіданні позивачка ОСОБА_4 позовні вимоги змінила та доповнила і просить суд
визнати договір дарування 1/2 частини будинку з надвірними будівлями та 1/2
частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, який укладено 24 вересня 2002 року,
недійсним в зв"язку з його удаваністю,
визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки,
і пояснила, що 24 вересня 2002 року вона з чоловіком ОСОБА_5 купили житловий
будинок у ОСОБА_4 за 5500 гривень.

Крім того,
позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з
25 вересня 1991 року. В 2002 році вони виявили бажання купити будинок у
відповідача по справі ОСОБА_4. в с
Кухарка Варвинського району, яка в той час в будинку вже не проживала, а
мешкала у своєї дочки в іншій області. В серпні 2002 року ОСОБА_4 приїхала в
Кухарку, щоб оформити договір купівлі-продажу будинку, але в зв"язку з
тим, що серед необхідних документів не було довідки з Прилуцького МБТІ, договір
у нотаріуса оформити не виявилося за можливе. Зважаючи на вік відповідачки ОСОБА_4.
та її стан здоров"я, щоб уникнути переїздів, ОСОБА_4 дала довіреність
Богоденку М.М., щоб той оформив документи після підготовки всіх необхідних
документів. 20 серпня 2002 року вона передала ОСОБА_4 за будинок і земельну
ділянку 5500 гривень і домовилися, що договір купівлі-продажу будинку підпише
ОСОБА_6 після виготовлення довідки в МБТІ. Про одержання грошей відповідач ОСОБА_4 написала розписку. Через місяць були
зібрані всі необхідні документи і чоловік разом з ОСОБА_6 оформили
договір. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її (позивачки) чоловік ОСОБА_5 помер, а тому в січні 2007 року вона (позивачка) звернулася до
нотаріуса за прийняттям спадщини і там дізналася, що за документами
будинок було не куплено, а подаровано, що тягне негативні наслідки для неї.

Відповідач
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася і звернулася до суду з письмовим
поясненням про те, що вона дійсно продала будинок та земельну ділянку подружжю
Даниленко за 5500 гривень 20 серпня 2002 року.

Заслухавши
пояснення позивача, третьої особи ОСОБА_3, яка не заперечувала проти позову, та свідка ОСОБА_6, дослідивши
матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити з таких підстав.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з
ОСОБА_5 з 25 вересня 1991 року (а.с. 8). В 2002 році подружжя Даниленко виявили
намір купити будинок в АДРЕСА_1, що
належав ОСОБА_4, яка на той час проживала у своєї дочки в Харківській області.
В серпні 2002 року відповідач ОСОБА_4 приїхала в с. Кухарку для продажу

2

належного їй будинку, проте, через відсутність довідки-характеристики
Прилуцького МБТІ, його не було оформлено. Через
незадовільний стан здоров"я та похилий вік, щоб уникнути повторного приїзду, сторони дійшли згоди, що ОСОБА_4
одержить від подружжяОСОБА_5 кошти за будинок та земельну ділянку
площею 0.34 га в сумі 5500 гривень, а для оформлення документів в нотаріуса вона видала довіреність
на відчуження житлового будинку і земельної ділянки на
ім"я ОСОБА_6 від 20 серпня 2002 року (а.с.6).
В цей же день відповідач ОСОБА_4 від ОСОБА_5 одержала 5500 гривень за будинок з надвірними будівлями та присадибну
земельну ділянку, про що засвідчує написана нею розписка (а.с. 16).

24 вересня 2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_6, було нотаріально посвідчено договір дарування згаданого
будинку та присадибної земельної ділянки. При цьому відповідач ОСОБА_4 та
позивач ОСОБА_5 не були присутні. Як підтвердив
допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ніяких коштів від ОСОБА_5 він не отримував і в зв"язку з укладенням
договору ніяких податків не сплачував. Свідок
ОСОБА_6 також пояснив, що він не знав раніше відповідача ОСОБА_4, а
погодився підписати документи в нотаріуса по проханню ОСОБА_5, з яким перебував у дружніх стосунках, і який повідомив
йому про купівлю будинку в ОСОБА_4.

З наведеного вбачається, що сторони фактично уклали не договір дарування, а
договір купівлі-продажу будинку і земельної
ділянки, оскільки, відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна
сторона передає другій стороні безоплатно майно у власність. Договір, що
встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь яку дію
майнового або немайнового характеру не є договором дарування.

Згідно ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді
вчинили.

Виходячи з того, що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 передали попередньому власнику будинку та земельної ділянки ОСОБА_4.
5500 гривень, що підтвердила розпискою та письмовим
поясненням сама відповідач, та на підставі ст.. 655 ЦК України, яка передбачає за
договором купівлі-продажу передачу однією стороною (продавцем) товару у власність другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає і сплачує за нього певну грошову суму, суд
приходить до переконання, що ця угода є не договором дарування, а
договором купівлі-продажу.

Згідно ст.. 22 КпШС Української РСР, який діяв
на час виникнення правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Оскільки подружжяОСОБА_5 придбали будинок і земельну ділянку за час шлюбу у спільне володіння і користування, суд вважає, що
позивач ОСОБА_1 набула право власності на
1/2 частину будинку та земельної ділянки, придбаної у
відповідача ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_1 проживає і зареєстрована в спірному будинку з 24 вересня
2002 року, тобто з дня купівлі будинку, що підтверджується довідкою Кухарської
сільської ради (а.с. 9).

Суд також вважає, що позивач ОСОБА_1 не пропустила строк позовної давності, передбачений ст.. 257 ЦК України, оскільки звернулася з
вимогою про захист своїх прав не пізніше трирічного терміну з
часу , коли дізналася про порушення свого права, а саме, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 7) під час звернення
до нотаріуса про прийняття спадщини.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 15, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задовольнити повністю.

2

Визнати договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними
будівлями та '/г частини земельної ділянки, які розміщені в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 24 вересня 2002 року, недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та 1/2 частини земельної
ділянки площею 0.34 га, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Варвинським районним судом за
письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський
районний суд .

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.