Справа № 22-Ц-647/ 2007 р.             Головуючий
1 інстанції - Загоруйко З.Г.
Категорія: відшкодування
Шкоди                                                 Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2007 року судова коелгія судової палати в цивільних справах
апе­ляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді Борової С.А.

Суддів                          Пшенічної Л.В.,
Даниленко В.М.

При секретарі               Гребенщиковій
Ю.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

На рішення Харківського районного суду Харківської
області від 28 листопада
2006 року

По справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

Встановила:

22.10. 2002 року до суду
звернувся з позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та просить стягнути на його
користь у відшкодування матеріальної шкоди 4086

грн. 14 коп., моральної
шкоди- 4 000 грн. При
цьому він посилається на те, що 21
верес­

ня 2002 року в 20 год. 15 хв. він рухався
на автомобілі Субару- Легасі д НОМЕР_1

в напрямку з пл.
Руднева на пл.
Фейербаха. Зі сторони вул Б. Хмельницького в напрямку

центру по
Московському проспекту рухався автомобіль Опель
д. НОМЕР_2 під ке-

руванням
ОСОБА_1. На перехресті пр. Московського та пл. Фейербаха з вини

відповідача, який рухався на заборонений червоний сії нал світлофора,
сталося ДТП , від

чого його
автомобілю були спричинені технічні ушкодження.

Після уточнення та доповнення позовних вимог просив стягнути на його
користь матеріальну шкоду у розмірі 5866 грн., моральну шкоду 10 000 грн та судові витрати по оплаті
державного мита 51 грн, вартість
експертизи 110 грн.

З
зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_1. до ОСОБА_2. Вважав,

що його вини у вказаному ОСОБА_2 ДТП немає, а винен ОСОБА_2, оскільки саме

він рухався на червоний сигнал
світлофора, його автомобіль мав технічні ушкодження.

Він відремонтував автомобіль, у зв*язку з чим мав
матеріальні збитки на суму 4205
грн.. Також неправомірними діями ОСОБА_2. йому спричинено моральну шкоду, яку він
оцінює у 2000 грн.

У судовому
засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали, проти зустрічних
позовів заперечували.

Справа розглядалася судом
неодноразово.

Рішенням Харківського районного
суду, Харківської області від 28 листопада

2006 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1

на користь ОСОБА_2. матеріальну
шкоду в сумі 5866 грн., моральну шкоду в сумі 3000

грн., 110 грн. за проведення
експертизи, 51 грн. сплачене ним державне мито

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2. відмовлено..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить
рішення суду скасувати та постано­вити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2. відмовити, а його позовні вимоги за­довольнити,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При
цьому вказує, що суд необгрунтовано прийшов до висновку наявності його вини в ДТП. Висновки суду не
відповідають матеріалам справи.

Суд безпідставно взяв до уваги висновок спіціаліста
проігнорувавши висновок експерта, який
підтверджує відсутність його вини у ДТП. Приймаючи за доказ висновки автотоварознавчої експертизи про розмір матеріальної
шкоди заподіяну ОСОБА_2, судом не взято до уваги, що експертиза призначена
органом дізнання, до компетенції якого не входило призначення такої експертизи.
ОСОБА_2 не доведені витрати які він поніс у зв*язку з пошкодженням його
автомобіля. Також ОСОБА_2 не доведено спричинення моральної шкоди та визначений
судом розмір.

У той час суд не взяв до уваги доведеність його позовних
вимог.

Судова колегія, вислухавши пояснення осіб, які заявилися до судового
засідання, перевіривши матеріали справи, обсудивши доводи апеляційної скарги, вважає,
що вона не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 та відмовляючи у позові ОСОБА_1. суд
першої інстанції виходив з того, що у скоєному ДТП є вина ОСОБА_1, ви­на ОСОБА_2. відсутня, з доведеності
ОСОБА_2 заподіяної йому матеріальної та моральної
шкоди та відсутності доказів про заподіяння матеріальної та моральної шко­ди
ОСОБА_1 з вини ОСОБА_2.

Судова колегія
вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обста­вини по справі,
правовідношення , які виникли між сторонами , та закон, який їх регу­лює.

Судовим розглядом встановлено що
ОСОБА_2 є власником автомобіля Субару-Легасі р. НОМЕР_1 ,
автомобіля «Опель»
р. НОМЕР_2 ОСОБА_1. не нале­жить.

21 вересня 2002 року о 20 годині 15 хв. на перехресті пр. Московського та пл. Фейрбаха у м.
Харкові сталося зіткнення автомобіля Субару- Легасі під керуванням ОСОБА_2.
та автомобіля «Опель» під керуванням ОСОБА_1 В результаті зіткнення автомобілі мали механічні пошкодження,
учасники ДТП не постраждали.

Дане ДТП неодноразово було предметом розгляду органів дізнання.
Постановою від 05 січня 2004 p., яка ніким не змінена та не скасована, встановлено ,що ДТП сталося внаслідок порушення п.п. 1.5, 8.10 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1. Зі сторони водія
ОСОБА_2. порушень Правил   не вбачається.

Судова колегія
вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що
винний у ДТП водій
ОСОБА_1.. Неодноразові постанови органів дізнання вказують саме на даний юридичний факт, він відповідає обставинам ДТП, протоколу ог­ляду місця події, схемі до даного
протоколу, яку водії підписали без зауважень.

Висновком спеціаліста-автотехніка НОМЕР_3 встановлено, що
дії ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 8.10
Правил дорожнього руху і були з технічної
точки зору у причинному зв*язку із виникненням події даної пригоди. У діях
водія ОСОБА_2. не міститься невідповідності вимогам Правил дорожнього руху.

Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно взяв за основу саме даний
висновок спеціаліста, а не
висновок судово- автотехнічної експертизи №
1068 від 1 грудня 2005 року, яке
складено по поясненням одного ОСОБА_1, оскільки вони не відповідають
встановленим обставинам.

У зв*язку з наведеним доводи апеляційної скарги в цій
частині безпідставні.

Дослідженими
судом письмовими доказами-поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
даними органам дізнання, підтверджено, що ОСОБА_1 рухався на червоний сигнал
світлофора. Сам ОСОБА_1. при розгляді спра­ви в судовому засіданні погоджувався
відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_2 у сумі
1000 грн., та моральну шкоду 500 грн.( а.с. 45), що розцінюється судом як
визнання ним своєї вини у ДТП. Суд
вірно не взяв до уваги письмові докази- пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 про те, що
ОСОБА_2 рухався на червоний сигнал світлофора, оскільки вони протирічать
встановленим судом обставинам .

Суд вірно
прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Оскільки   винним у ДТП є ОСОБА_1., тому підстав для відшкодування йому шкоди заподіяної внаслідок
механічного пошкодження автомобіля «Опель» немає. Крім того, ОСОБА_1 не
надані доказі того, що власник автомобіля доручив йому відремонтувати
автомобіль та відповідно до цього він особисто поніс витрати на ре­монт. Надані
ОСОБА_1 довідки не свідчать про те, що саме він поніс витрати на ремонт
автомобіля.

Розмір
матеріальної шкоди завданої ОСОБА_2 в сумі 4086 грн. 14 коп.

підтверджується
висновками автотоварознавчої експертизи №
7100 від 11 жовтня 2002

року та
витратами на придбання автозапчастин на суму 1780 грн., що підтверджується

товарним чеком
від 21. 05. 2004 р.
(а.с. 81)

Рішення суду відповідає вимогам ст. 1166, 1188 ЦК України, згідно з якими шко­

да, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується

на загальних
підставах. Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної

особи відшкодовуєгься в повному обсязі особою, що її заподіяла.

Згідно зі ст. 23, 1167 ЦК України суд
вирішив питання щодо заподіяння позивачу

ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки особа має право на відшкодування
моральної

шкоди завданої внаслідок порушення
її прав та яка полягає у душевних стражданнях,

яких фізична особа зазнала у зв*язку
із пошкодженням її майна.

Неправомірними діями відповідача
були порушені права ОСОБА_2. Душевні

страждання його знаходяться у причинному зв*язку з
пошкодженням майна винними

діями відповідача.

Судова
колегія вважає, що судом вірно, відповідно до встановлених обставин, вирахуваний
розмір моральної шкоди.

Судом першої інстанції правомірно в
силу ст. 88 ЦПК
України на користь позивачів стягнуті витрати по проведенню експертизи,
сплачене державне мито. Понесення позивачами зазначених витрат підтверджено
платіжними документами (
а.с. .с. 2,7)

Згідно до ст 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і запере­чення сторін. Виходячи
з зазначеної позиції цивільно- процесуального закону, судова колегія
вважає,       І

- що суд обгрунтував свій висновок
належними і допустимими доказами, що спростовує доводи
апеляційної скарги.

Допитаний
судом    в судовому засіданні експерт
ОСОБА_8 при наявності всіх матеріалів справи, підтримав свій висновок.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази на всебічному, повному об*єктивному
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв*язок
доказів у їх сукупності.

Зазначені вимоги закону судом
виконані.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за­лишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з до­держанням норм
матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не свідчать про
порушення матеріального та процесуального права яке привело або могло привести до
неправильного вирішення спору.

Керуючись ст. 303, 304, 307 , 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити..

Рішення Харківського районного суду
Харківської області 28 листопада
2006 ро­ку
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена у касаційному

порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її

проголошення.