У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

19
вересня 2007 року                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі :

головуючого

Пшонки М.П.,

суддів:

Берднік І.С.,

Костенка А.В.,

Данчука В.Г.,

Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права
власності на ½ частину будинку та його поділ,

в с т а н о в и л а:

У липні 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що власником ½ частини будинку в
АДРЕСА_1 є відповідачка у справі, а власником другої половини будинку була їхня
мати, яка заповідала все майно їй - позивачці у справі. У зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заперечення на оформлення нею спадщини,
ОСОБА_1 просила визнати право власності на ½ частину будинку, провести його реальний поділ та виділити їй у користування
частину господарських споруд. Після зміни позовних вимог ОСОБА_1  просила виділити їй у спірному будинку
коридор, житлову кімнату та вихід на горище, а з господарських споруд -
стодолу, шопу та погріб.

Заочним рішенням
Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2006
року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ½ частину житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в
АДРЕСА_1;  виділено коридор площею 9,9
кв.м, житлову кімнату  площею 28,7кв.м,
вихід на горище площею 4,7 кв.м, а також господарські споруди: стодолу, шопу,
погріб; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію частини її частки в
спадковому майні на суму 288 грн.; залишено обом співвласникам у спільне
користування господарські споруди: вбиральню, ворота, огорожу (№ 2,3), криницю.

Додатковим заочним рішенням Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 30 червня 2006 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 107 грн. сплаченого державного мита та  на користь держави - 45 грн. 26 коп.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2006
року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасовано та
постановлено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1
право власності на 19/42 частин будинку АДРЕСА_1. Виділено такі жилі приміщення
в житловому будинку: 1-1 (коридор) площею 9,9 кв.м, вартістю 2 311 грн.,
приміщення 1-2 (житлова кімната) площею 28,7 кв.м вартістю 6 701 грн. та
приміщення 1-3 (вихід на горище) площею

4,4 кв.м вартістю 1 098 грн. - загальною вартістю 101 110 грн.; з
господарських споруд ОСОБА_1 виділено стодолу (літер В) вартістю 2 305 грн.,
шопу (літер Е) вартістю 829 грн. та погріб (літер Є) вартістю 1 031 грн., а
всього господарських споруд загальною вартістю 4 165 грн. Визнано за ОСОБА_2
право власності на обов'язкову частку в спадщині - 2/42 частини будинку
АДРЕСА_1 - та з урахуванням належної їй ще ½ частини будинку виділено приміщення: 2-1 (житлова кімната-кухня) площею
30,4 кв.м вартістю 7 098 грн., 2-2 (житлова кімната) площею 12,9 кв.м вартістю
3 012 грн. та веранду площею 13, 8 кв.м вартістю 2 568 грн., загальною вартістю
12 678 грн.; із господарських споруд ОСОБА_2 виділено стайню (літер Б) вартістю
2 649 грн., шопу (літер Г) вартістю 465 грн., шопу (літер Д) вартістю 1 072
грн., а всього господарських споруд загальною вартістю 4168 грн. У спільному
користуванні залишено вбиральню, ворота, огорожу та криницю. Зобов'язано
ОСОБА_1 замурувати дверний отвір у житловому будинку між приміщеннями 1-1 та 2-2.
Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 35 грн. 75 коп. державного мита; з ОСОБА_2
на користь держави 168 грн. 64 коп. державного мита та 30 грн. витрат на
інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи; з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 - 500 грн. витрат на проведення експертизи та 450 грн. витрат на оплату
допомоги адвоката.

У касаційній скарзі
ОСОБА_2 просить скасувати постановлені судові рішення, посилаючись на
необґрунтованість та порушення норм матеріального й процесуального права та
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При зміні рішення суду першої інстанції та ухваленні рішення про часткове
задоволення позовних вимог апеляційним судом
ураховано вартість ідеальних часток у спірному будинку та проведено його
поділ відповідно до висновку експертизи. Доводи викладені в касаційній скарзі,
не дають підстав для висновку, що при розгляді справи суд неправильно
застосував норми матеріального права, які передбачені ст. 338 ЦПК України як
підстави для зміни або скасування судових рішень. Наведені в скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Проте при вирішенні справи судом апеляційної інстанції допущені
процесуальні порушення, які є підставою для скасування ухваленого ним рішення.

Відповідно до ст. 304 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної
інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання
особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй
судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки
буде визнано судом поважними (ст. 305 ЦПК України).

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку (ч.
1 ст. 76 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні дані про те, що повістка вручена ОСОБА_2 у
порядку передбаченому процесуальним законодавством (а.с. 239).

Крім цього, оскаржуваним
рішенням апеляційного суду з ОСОБА_2 стягнуто

168 грн. 64 коп. державного мита.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої
ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони
стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від
оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993
року

№ 7-93 передбачені пільги по сплаті державного мита для інвалідів I та II груп.

Ураховуючи те, що відповідачка у справі ОСОБА_2 є інвалідом II групи загального захворювання
безстроково, покладення апеляційним судом на неї обов'язку сплати державного
мита в дохід держави в розмірі 168 грн. 64 коп. не ґрунтується на законі.

Посилання ОСОБА_2 на безпідставне стягнення з неї на користь ОСОБА_1 500
грн. витрат на проведення експертизи та 450 грн. витрат за надану правову
допомогу є безпідставним, оскільки процесуальним законодавством та іншими
законодавчими актами України з цього питання не передбачено звільнення
відповідача, який є інвалідом, від оплати судових витрат.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 17 жовтня 2006 року скасувати, а справу
направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           М.П. Пшонка

Судді:                                                                                      І.С.
Берднік

В.Г. Данчук

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук