Справа № 22ц/739                                                         Головуючий
Категорія 44                                                                    Доповідач
Ухвала

Іменем   України

17 квітня 2007 року                                                             м.
Житомир

Апеляційний суд                                                           Житомирської
області

в складі:                                головуючого                     Омельчука М.І.

суддів:                                                                             Кашапової
Л.М.

Плотіциної Н.А.

при секретарі                                                                 Константіновій
І .А.

з участю сторін

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом
приватного підприємства «
Ліксар» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу

Встановив:

В жовтні 2006 року приватне
підприємство « Ліксар»
звернулось до суду з названим позовом. Позивач зазначив, що 29.08.2005 року між
сторонами був укладений договір про надання консультативних та інформаційних
послуг по пошуку покупця на об'єкт нерухомості. Оскільки відповідачі не виконали
умов договору, тому позивач просив стягнути з відповідачів 4000 грн.
заборгованості за надання консультативно-довідкових послуг, 719 грн.44 коп.
пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 274 грн. 45 коп. компенсації
відповідно до індексу інфляції, 118 грн.02 коп. - трьох відсотків річних, а
всього 5111 грн. 91 коп.

Рішенням
Корольовського райсуду
м. Житомира від 26 січня
вимоги позивача задоволені частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь
підприємства «Ліксар» 5111
грн. 91 коп.
боргу за договором, судові витрати по справі. У позові до ОСОБА_1 відмовлено за
безпідставністю вимог.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 рішення в частині відмови у позові до   ОСОБА_1 просить скасувати, ухвалити в цій
частині нове рішення, присудивши з неї на користь позивача 1/2 частину
стягнутих коштів.

Розглянувши
справу в межах визначених ст.303 ЦПК України, апеляційний суд вважає що скарга
не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до
ст. 526,611 ЦПК
України, зобов'язання «має
виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог закону. У
разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом. Якщо     за  порушення
зобов'язання  встановлено  неустойку
то  вона  підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно   від відшкодування збитків.

2

Боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кридитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ст.ст. 624,625 ЦК України.)

Судом
встановлено, що 29.08.2005
року між приватним підприємством «Ліксар» (виконавцем) та ОСОБА_2
(власником) був укладений договір про надання відповідачу консультативно -
довідкових послуг, пошуку покупця та оформлення договору на відчуження
нерухомого майна (квартири). В свою чергу, відповідач мав провести оплату
наданих послуг, а у разі несвоєчасного виконання зобов'язання сплатити
неустойку.

Позивач взяті на
себе зобов'язання виконав повністю, відповідач оплату за надані послуги не
провів, чого не заперечував у суді.

З огляду на
викладене та вимог закону суд правильно визнав підставними вимоги позивача та
задовольнив його позов.

ОСОБА_1 не є
стороною у договорі, вона не може нести відповідальність за невиконання
зобов'язань. Про укладення з позивачем договору їй було відомо, це підтвердив у
суді сам відповідач. Тому суд обґрунтовано відмовив у позові до ОСОБА_1

Рішення суду
відповідає вимогам матеріального, процесуального права, підстав для його
скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 209,218,303,304,308,313-315,324,325
ЦПК України, апеляційний суд

Ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира
від 26 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на
протязі дох місяців з дня набрання нею законної сили.