Справа №22-ц-811
2007р.                                      Головуючий в 1 інстанції Долженко Ю.П.
Доповідач Берзіньш В.С
УХВАЛА

Іменем   України

14 березня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеля­ційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді: Дралло І.Г.

Суддів: Берзіньш В.С

М»ясоєдової Т.М.
при секретарі Іванові О.К., Розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Сімферополі цивільну справу за позовом ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний
завод» до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, ВАТ
Українська страхова компанія «Гарант-Авто», СП «Франко-Крим» про
стягнення боргу у зв»язку з невиконанням умов контракту купівлі-продажу
автомобіля за апеляційною скаргою ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» на рішення Центрального районного суду
м.Сімферополя Автономної Республіки Крим від 25 жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ЗАТ «Запорізький
автомобілебудівний завод» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи
ОСОБА_2, ВАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто», СП «Франко-Крим» про стягнення
боргу у зв»язку з невиконанням умов контракту купівлі-продажу
автомобіля. Вимоги мотивовано тим, що за контрактом від 09.04.1999р. ТОВ
«ДеуМоторКо» продало, а відповідачка ОСОБА_1 купила автомобіль «ДеуТіко»
вартістю 6 024,41 доларів США
на умовах розстрочки платежу. Проте ОСОБА_1 сплатила лише 15 094,52грн., що
еквівалентно 3096,43 доларам США,
заборгованність складає 14 786,30грн. 28 грудня 2002 року між ТОВ
«ДеуМоторКо» та ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу» було укладено договір уступки права вимоги
№30037, за яким ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу» отримало
право вимоги боргу та стало кредитором за контрактом купівлі-продажу
автомобіля ОСОБА_1. 04.01.2003р. ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу» було перереєстроване в ЗАТ
«Запорізький автомобілебудівний завод», який є провонаступником ЗАТ
«АвтоЗАЗ-Деу», тому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 14
786,30грн. в рахунок основного боргу, а також пеню у розмірі 1193,94грн. та
судові витрати.

Рішенням суду від 25.10.2006 року в позові
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» просить рішення суду
скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В засіданні
апеляційного суду представник ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод»
підтримав доводи апеляційної скарги, відповідачка і ОСОБА_2 заперечували проти
доводів апеляційної скарги.

Обговоривши наведені у скарзі доводи та перевіривши матеріали справи,
колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до
ст.ст.303,308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді

2

якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи
рішення про відмову в позові, суд виходив із необгрунтованності заявлених вимог, зокрема з того, що автомобіль
відповідачці не був переданий продавцем. Такі висновки суду узгоджуються
з матеріалами справи та не суперечать діючому законодавству.

Так відповідно
до положень ст.ст.224,240,128 ЦК
України 1963р., чинного на час виникнення спірних правовідносин, за
договором купівлі-продажу товарів, в тому числі і в кредит, продавець
зобов»язаний передати майно у власність покупцю, а покупець -прийняти куплену
річ і заплатити за неї гроші; право власності у покупця виникає з моменту
передачі йому речей.

Відповідно до
положень ст.44 ЦК України
1963р., чинного на час виникнення спірних правовідносин, Правил торгівлі у
розстрочку договір купівлі-продажу товарів у розстрочку на суми, вказані
позивачем, підлягав укладенню письмово і за формою, встановленною у додатку до
вищевказанних Правил.

Аналогічні
положення містяться і в ст.ст.208,655,694 чинного ЦК України.

Оскільки
відповідачка заперечує передачу їй автомобіля за контрактом від 09.04.1999р.,
відповідно до якого ТОВ «ДеуМоторКо» продало, а відповідачка ОСОБА_1 купила автомобіль «ДеуТіко» вартістю 6 024,41
доларів США, то, відповідно до ст.46 ЦК України 1963р,
ст.218 чинного ЦК України,
суд може взяти до уваги лише письмові докази
і тільки при підтверджені прав за правочином цими доказами винести рішення про задоволення
позову.

Судом першої
інстанції встановлено, що спірний автомобіль відповідно до контракту №32113
від 14.05.1998р. ТОВ «ДеуМоторКо» продало ОСОБА_2 на умовах кредиту під
страхову гарантію УСК „Гарант-Авто".
В подальшому ОСОБА_2 допустив заборгованість по сплаті кредитних платежів та
відмовився їх сплачувати; страхова компанія відшкодувала продавцю
заборгованість у порядку страхового відшкодування та 10.12.1998р. цей
автомобіль було передано страховій компанії, яка право власності на спірний
автомобіль не переоформила (а.с.40). 09.04.1999р. ТОВ «ДеуМоторКо» повторно
продало цей автомобіль відповідачці по справі. Власником автомобіля за
документами залишився ОСОБА_2 і позивачка користувалась автомобілем на підставі доручення, виданого ОСОБА_2. Автомобіль, купля-продажа якого
здійснена відповідно до контракту від 09.04.1999р., укладеного між ТОВ
«ДеуМоторКо» і ОСОБА_1, їй у власність не передавався. Таким чином у неї і не
виникло обов»язку по його оплаті.

Позивачем не
надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передачі у
власність ОСОБА_1 автомобіля за контрактом про купівлю-продаж товару у
розстрочку від 09.04.1999р..

На підставі
викладеного, посилання апелянта на оригінал контракту від 09.04.1999р. та його
доводи про те, що остаточні взаєморозрахунки за договором не проведені і його термін дії пролонговано
неспроможні та не спростовують висновки суду.

Крім того,
згідно зі ст.ст.197-200 ЦК
України 1963р., ст.ст.512,514,518 чинного ЦК України передаватись та переходити до нового кредитора
можуть права, які мав первісний кредитор на момент переходу цих прав; боржник
має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов»язанні заперечення,
які він мав проти первісного кредитора.

Відповідно до
пунктів 2,2.1,3 договору відступлення права вимоги від 28.12.2002р.(а.с.7), на який посилається апелянт, новий кредитор вправі
вимагати оплату в повному обсязі
переданого боржнику автомобіля, а за контрактами, в яких

3

стороною є Страховщик - виплату страхових сум від страховика, а не недоплаченої
суми вартості автомобіля від покупця; право вимоги
грунтується на Контрактах, договорі страхування та актах
прийому-передачі автомобілів боржникам.

В матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі автомобіля відповідачці
по справі, не надано також письмових доказів, які б
достовірно підтверджували передачу автомобіля,
зазначеного в контракті від 09.04.1999р. Висновки суду про те, що автомобіль
відповідачці не був переданий продавцем, фактично апелянтом не оспорюються.

Посилання апелянта на заяву і акт звірення від 20.03.2003р., оплату товару відповідачкою були предметом розгляду суду першої
інстанції і їм дано належну оцінку. Знаходження товару у відповідачки ще не
свідчить про те, що цей товар придбаний нею, а не іншою особою.

Оспорюючи
висновки суду, апелянт не надав доказів, які б їх спростовували.

Виходячи   з   наведеного,
підстав   для   скасування
рішення   суду   за
доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.303,308 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ЗАТ «Запорізький
автомобілебудівний завод» відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.Сімферополя Автономної Республіки Крим від
25 жовтня 2006 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду Україну на/протязі двох місяців.