РІШЕННЯ
Справа №2-49/07

ІМ'ЯМ   УКРАЇНИ                     Раніше справа №2-466/06

16 березня 2007 року                Царичанський районний суд
Дніпропетровської області у

складі:

головуючого      - судді Ритова
В.І. при секретарі     -
Бережній О.В. розглянувши у   відкритому
судовому   засіданні   в
залі суду     смт. Царичанка
Дніпропетровської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1до
ОСОБА_2про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернулась із позовом до ОСОБА_2. і просить стягнути з нього на її
користь матеріальну та моральну шкоду загальною сумою 14160 грн. 83 коп.

На обгрунтування позовних вимог вказала, що 21 квітня 2004
року, близько 20
год. 15 хв., на перехресті вулиць Кірова та Олійника в смт.
Царичанка Дніпропетровської області сталася дорожно-транспортна пригода (далі ДТП), в результаті якої
вона отримала тілесні ушкодження, які розцінює як тяжкі. Другим учасником ДТП був водій
автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_1ОСОБА_2.
- відповідач в
даній справі.

27 квітня 2004 року СВ
Царичанського РВ УМВС України у Дніпропетровській області порушено кримінальну
справу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки
під управлінням ОСОБА_2. їй була завдана шкода, яка заподіяна каліцтвом та
іншим ушкодженням здоров'я. Окрім цього, був зіпсований належний їй велосипед
та одяг, відновлення яких неможливе.

Оскільки ОСОБА_2. являється власником автомобіля, тобто джерела підвищеної
небезпеки, ОСОБА_1. на підставі ст.ст. 1166,
1167, 1187, 1195, 1197 ЦК України просила стягнути з нього на її користь
матеріальну шкоду, яка складається з наступного:

- у зв'язку з
отриманими нею тілесними ушкодженнями вона не працювала, оскільки перебувала на
лікуванні з 21 квітня
по 07 липня 2004 року, у зв'язку
з чим втратила заробіток в загальній сумі 2630
грн. 83 коп.;

- у зв'язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями з 7 липня по 7 жовтня 2004

року вона не могла повністю виконувати свої трудові
обов'язки, у зв'язку з чим була

переведена на полегшену працю, в результаті чого за цей
період вона втратила

заробіток в загальній сумі 2050 грн.;

·
у зв'язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями вона
понесла витрати на придбання ліків, протезування, на оплату стороннього
догляду, на оплату послуг фахівців в області медицини, на оплату посиленого
харчування, на оплату транспортних послуг по транспортуванню її, як хворої, в
М.Дніпропетровськ та назад в загальній сумі 3000 грн.;

·
під час ДТП
було пошкоджено її майно: штани вартістю 40 грн. та велосипед вартістю 240 грн, які через пошкодження непридатні для подальшого їх
використання (загальна
сума 280 грн.);

·
у зв'язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями вона не
могла займатися звичною для неї роботою по вирощуванню ранньої городини та
фруктів, в результаті чого вона за період з квітня по липень 2004 року додатково
не отримала дохід в сумі 900
грн. - упущена
вигода - з
розрахунку 300 грн. за
один місяць;

·  у
зв'язку із веденням даної справи у суді вона понесла витрати по наданню їй

2

юридичної
допомоги в сумі 300 грн. (250 грн. сплатила за
юридичні послуги ПП Юридичній фірмі "Русь" та 50 грн. за
нотаріальне посвідчення довіреності на ведення справи у суді).

Окрім того ОСОБА_1. просила стягнути з відповідача на її користь 5000 грн. на відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

У судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1. підтримала у повному
обсязі.

Відповідач позову не визнав і пояснив, що у дорожно-транспортній пригоді
він не винен, а винна позивачка, що підтверджується закритою кримінальною
справою. І, незважаючи на це, він ОСОБА_1. надавав допомогу, купував
медикаменти, на підтвердження чого в матеріалах цивільної справи маються чеки
на придбані ни9м медикаменти. Дійсно при
ДТП було пошкоджено велосипед і він пропонував купити новий. Чи були пошкоджені
штани - не знає.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, показання свідків,
оцінивши надані сторонами докази, в тому числі матеріали закритої кримінальної
справи, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1. посилається на ст. 1187 ЦК України,
оскільки ОСОБА_2. є власником джерела підвищеної небезпеки (власником
автомобіля), яким було спричинено шкоду, то він повинен відповідати за завдану
шкоду, якщо не доведе, що цю шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого. Оскільки в судовому засіданні ОСОБА_2. не довів, що завдана
в результаті ДТП шкода була завдана в результаті непереборної сили або умислу
потерпілої, тому ОСОБА_1. вважає, що він повинен відшкодувати завдану шкоду у
повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних
заходів...

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не
доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, і це не оспорюється сторонами,
власником автомобіля, тобто джерела підвищеної небезпеки, являється відповідач
ОСОБА_2.

Постановою слідчого Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській
області від 7 червня 2005 року кримінальну справу по даній дорожно-транспортній
пригоді закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2. складу злочину, яка ОСОБА_1. не
оскаржена (а.с.111 закритої
кримінальної справи).

В судовому засіданні, як, до речі, і в ході досудового
слідства, було встановлено, що дорожно-транспортна пригода (надалі ДТП) сталася не з
вини відповідача, а у зв'язку з грубою необережністю ОСОБА_1. - позивачки в
справі. Ні умислу позивачки в ДТП, ні непереборної сили встановлено не було, а
тому згідно з ч.2,5 ст.1187 ЦК України ОСОБА_2., як власник джерела підвищеної
небезпеки, повинен нести відповідальність за завдану шкоду.

В
судовому засіданні позивачка вказує, що під час ДТП було пошкоджено її майно: штани вартістю 40 грн. та
велосипед вартістю 240 грн., а
тому просить

3

стягнути з відповідача на її
користь 280 грн.
(240 грн. + 40 грн. = 280 грн.).

Відповідач погоджується відшкодувати вартість велосипеда 240 грн., а
відшкодувати вартість одягу 40 грн. відмовдяється, не заперечуючи того факту,
що ОСОБА_1. після пригоди упала.

Суд вважає, що вказана сума підлягає відшкодуванню і з ОСОБА_2. на користь
позивачки необхідно стягнути вартість велосипеда 240 грн. та вартість штанів 40
грн., а всього 280 грн., оскільки сам відповідач не заперечує проти того, що
велосипед було пошкоджено, а ОСОБА_1. упала з велосипеда, і на думку суду, при
падінні пошкодила штани.

В цій частині суд надає перевагу показам позивачки про те, що вона
пошкодила штани, оскільки при ударі і падінні з велосипеда вона дійсно штани
пошкодила.

Відповідно до ч.1 ст.1195
ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому
заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або
загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання
ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 (із змінами,
внесеними постановами від 8
липня 1994 року №7, від 30 вересня 1994 року №11, від 25 травня 1998 року №15 та від 24 жовтня 2003 року №9) розмір
відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, встановлюється виходячи із ступеня втрати
професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав
до ушкодження здоров'я.

Згідно п.18 вказаної постанови ступінь втрати професійної працездатності (у
процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була
заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків;
судово-медичною експертизою -
в решті випадків.

Таким чином, для вирішення питання про відшкодування суми втраченої
зарплати за період перебування на лікарняному та у зв'язку з переведенням
ОСОБА_1. на полегшену працю, яку вона просить стягнути з відповідача: 2630 грн. 83 коп. за період
перебування на лікарняному (лікуванні) з 21
квітня по 07 липня 2004 року та 2050 грн. у зв'язку з
переведенням на полегшену роботу, а всього 4680 грн. 83
коп. (2630,83 грн. + 2050 грн. = 4680,83 грн.) необхідне призначення
судово-медичної експертизи.

Судом ОСОБА_1. та її представнику було роз'яснено право
заявити клопотання про призначення експертизи, оскільки згідно з ч.1 ст.143 ЦПК
України та ч.1 ст.145 ЦПК України експертиза судом призначається за клопотанням
сторін. Спочатку позивачка та представник погодились з необхідністю призначення
експертизи, у зв'язку з чим ухвалою від 23 жовтня 2006 року суд з Царичанської
районної лікарні та Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім.
І.І.Мечнікова були витребувані медичні документи, які за проханням позивачки
суд просив надати через Єрашову Л.С, але в подальшому позивачка та її
представник категорично відмовились від призначення експертизи, мотивуючи
відсутністю коштів для оплати її виготовлення, меддокументи суду не надали.

Без призначення судово-медичної експертизи суд не має можливості встановити
процент втрати працездатності, а у зв'язку з цим і встановити суму втрати
заробітку.

Враховуючи вказане, суд вважає, що ОСОБА_1. у стягненні 4680 грн. 83 коп. втрати
заробітку з ОСОБА_2. необхідно відмовити.

Далі,
ОСОБА_1. вказує на те, що у зв'язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями
вона понесла витрати на придбання ліків, протезування, на оплату стороннього
догляду, на оплату послуг фахівців в області медицини, на оплату посиленого
харчування, на оплату транспортних послуг по транспортуванню її, як

4

хворої, в
М.Дніпропетровськ та назад в загальній сумі 3000 грн. і цю суму просить стягнути на її користь з ОСОБА_2.

Згідно п.19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду (п.п. а, б, в)
компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо
забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі,
визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та
затвердженим МСЕК (у відповідних випадках -
судово-медичною експертизою) на підставі інформації органів державної
статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того
місця, в якому їх придбали; розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим
установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні
здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в
інших випадках - судово-медичною
експертизою); розмір витрат на ліки, лікування, протезування, предмети догляду
за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або
рахунків про їх вартість.

Із вказаного вище вбачається, що і для встановлення
необхідності стороннього догляду, протезування, посиленого харчування
необхідний висновок судово-медичної експертизи, від проведення якої ОСОБА_1. та
її представник відмовилися, а тому і в цій частині позову ОСОБА_1. необхідно
відмовити, оскільки суд позбавлений можливості вирішити це питання без висновку
експертизи.

ОСОБА_1. не надала суду жодного чека, який підтвердив би її витрати на
придбання ліків, протезування, оплату послуг фахівців в області медицини, як
немає доказів і необхідності в послугах фахівців, а тому суд не може встановити
дійсні витрати і вважає за необхідне і в цій частині позову ОСОБА_1. відмовити.
Як пояснив в судовому засіданні представник позивачки, розмір затрат на
операцію, якої вона потребує вподальшому, в сумі 1300 грн., взято із затрат на попередню операцію, а доказів
про сплачену за операцію суму суду не надано, як не надано і доказів про
необхідність операції.

В судовому засіданні позивачка не надала доказів про те, коли і скільки
разів її, як хвору, возили в лікарню до М.Дніпропетровська, чи пов'язано це з ДТП, яким
транспортом, вартість пального, розход пального транспортом, яким хвора
доставлялася до лікарні, відстань від домоволодіння ОСОБА_1. до лікарні, докази
сплати водію за роботу, а тому і в цій частині позову ОСОБА_1. слід відмовити.

ОСОБА_1. просить також стягнути з ОСОБА_2. на її користь 900 грн. упущеної
вигоди, пояснивши, що у зв'язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями вона не
могла займатися звичною для неї роботою по вирощуванню ранньої городини та
фруктів, в результаті чого за період з квітня по липень 2004 року додатково
не отримала вказану суму з розрахунку 300
грн. за один місяць.

Проте, на підтвердження вказаної суми не надала жодного доказу: наявність
земельної ділянки, фруктового саду, доказ про вирощувану городину, ціни на
городину та ранні фрукти на вказаний період, урожайність городини та фруктів, у
зв'язку з чим суд вважає, що вказана сума позивачкою не доказана, а тому і в
цій частині позову ОСОБА_1. необхідно відмовити.

Як у
позовній заяві, так і в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1. просила стягнути
з ОСОБА_2. на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., вказавши, що в результаті неправомірних дій водія
їй завдано значної шкоди, саме її здоров'ю, що супроводжується тривалими
фізичними та моральними стражданнями, що потребує значних матеріальних витрат,
викликаних лікуванням, вона перенесла тяжку операцію на плечі і потребує ще
одного оперативного медичного втручання, однак через відсутність у неї
матеріальних засобів і небажання відповідача брати участь у відновленні її
здоров'я, вона залишилась на самоті із своїми проблемами. Все це викликає у неї
значні фізичні та душевні страждання, тривалий розлад здоров'я змінив усталений
хід її життя, що призвело до стійкої втрати працездатності і обмежило її
можливості щодо  участі в
домогосподарстві. Окрім цього, її турбують

5

постійні головні
болі, погіршився сон.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд
приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК
України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи,
яка її завдала: 1) якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з п.З постанови Пленуму Верховного Суду України
від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами,
внесеними постановою від 25
травня 2001 року №5) "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"
моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я.

Враховуючи вказане, суд вважає, що ОСОБА_1. завдано моральної шкоди,
оскільки вона дійсно переживала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, спричиненим
їй власником джерела підвищеної небезпеки -
відповідачем Дубовиком О.В., а тому саме відповідач повинен відшкодувати цю
шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК
України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я,
може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Оскільки ОСОБА_1. просить одноразово стягнути з ОСОБА_2. завдану їй шкоду,
суд вважає, що ОСОБА_2. повинен відшкодувати шкоду одноразово.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи    розмір               відшкодування    моральної
(немайнової)    шкоди

ОСОБА_1,
суд враховує слідуючі обставини.

В судовому засіданні і в ході досудового слідства було встановлено, що ДТП виникла в
результаті грубої необережності потерпілої ОСОБА_1.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК
України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або
збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування
зменшується, якщо інше не встановалено законом.

Аналогічний припис міститься і в п.10 вказаної вище
постанови Пленуму Верховного Суду України.

Суд враховує ту обставину, що груба необережність
потерпілої сприяла виникненню шкоди, і вважає, що ця обставина є підставою для
суттєвого зменшення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Окрім того, в судовому засіданні відповідач пояснив, що після ДТП особисто
доставив потерпілу до лікарні, під час лікування купував ліки, його мати
приносила ОСОБА_1. продукти харчування.

До матеріалів справи залучено товарні чеки на придбання ліків на суму 254 грн. 32 коп.
(а.с.88-93), які підтверджують доводи відповідача.

Цю обставину суд теж враховує при визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди.

Враховуючи все вказане вище, суд вважає, що з ОСОБА_2. на
користь ОСОБА_1. необхідно стягнути на відшкодування моральної шкоди не 5000
грн., як просить позивачка, а 1000 грн. і вважає, що саме ця сума являється
розумною, виваженою та справедливою і такою, що відповідає тим моральним
стражданням, які перенесла ОСОБА_1.

Враховуючи
вказане вище, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2. на

6

користь ОСОБА_1.
необхідно стягнути 280 грн.
матеріальної та 1000 грн.
моральної шкоди, а всього 1280
грн.   -

ОСОБА_1. просить стягнути з ОСОБА_2. 250 грн. витрат на
юридичну допомогу і 50 грн.
витрат на нотаріальне посвідчення довіреності на ведення справи в суді. Вказані
суми підтверджено документально (а.с.14,16).

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.З ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать: п.2) витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка просила стягнути з відповідача шкоду в
загальній сумі 14160 грн. 83 коп., а стягнуто
на її користь 1280 грн., що
становить 9,03%.

Враховуючи вказане з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. необхідно стягнути судові
витрати в сумі 27 грн. 09 коп. (300 грн. х
9,03% : 100% = 27,09 грн.).

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Оскільки ОСОБА_1. звільнена від сплати судового збору, то його слід
стягнути з ОСОБА_2. на користь держави в сумі 51 грн. за відшкодування
матеріальної шкоди і 17 грн. за відшкодування моральної шкоди та 30 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього: (51 грн. + 17
грн. + ЗО грн.) = 98 грн.

В остальній
частині позову ОСОБА_1. слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1(ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 280 грн.
матеріальної шкоди та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., 27 грн. 09 коп. судових
витрат, 4 грн. 10 коп. витрат,
пов'язаних з викликом свідків, а всього 1311
грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2на користь держави судові витрати в розмірі 68 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн.

В остальній
частині позову ОСОБА_1. відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Апеляційна
скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.