УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„28"
березня 2007 р.                                                                                                  м.
Івано-Франківськ

Колегія
судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                       Мелінишин
Г.П.

суддів                                                  Горблянського
Я.Д., Павлишиної А.Т.

секретаря                                            Сем"янчук
С.Й.

з
участю

адвоката                                              ОСОБА_4.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - КП  "Житловик"
про визнання неправомірним зняття з реєстрації та поновлення реєстрації за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Долинського районного суду від 28 лютого
2007 року, -

встановила:

Рішенням Долинського районного суду від 28 лютого 2007 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., про визнання неправомірним зняття з реєстрації та поновлення
реєстрації.

На дане рішення ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу,
посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального
права. Суд в рішенні зіслався тільки на ст. 33 Конституції України, яка
визначає загальні принципи відсутності обмежень пересування та проживання на
певній території, не навівши у рішенні інших норм матеріального права, які були
підставою для винесення рішення. Висновки суду про те, що заява форми №15 про
зняття з реєстрації заповнена нею власноручно не відповідає дійсним обставинам
справи. Таку заяву, згідно пояснень третьої особи, заповнив працівник КП
"Житловик", вона ж на вимогу чоловіка тільки підписала її. Судом не
дано належної оцінки мотивам зняття з реєстрації у кв. АДРЕСА_1та не прийнято
до уваги, що про приватизацію кв. АДРЕСА_2, куди вона була зареєстрована, вона
дізналась тільки літом 2006 року. Не врахував суд і тієї обставини, що кв.
АДРЕСА_2знаходиться в аварійному стані, є непридатною для проживання та не
підлягає ремонту. При цьому суд не прийняв до уваги положень "Тимчасового
порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання", згідно якого
місцем проживання визнаються житлові будинки (приміщення), придатні для
проживання. Крім того, з реєстрації в кв. АДРЕСА_1знято і зареєстровано в кв. АДРЕСА_2її
та сина, тоді як в заяві форми №15 йшлося тільки про реєстрацію її одної.
Посилаючись на зазначені обставини просила рішення суду скасувати, ухвалити
нове рішення, яким її позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1. доводи апеляційної
скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідачі доводів скарги не визнали, посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Справа
№22-ц-413/2007р.    Головуючий у
1-інстанції Керніцький І.І.

Категорія
44                                                         Доповідач
Мелінишин Г.П.

2

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, думку адвоката,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів підстав для задоволення
апеляційної скарги не знаходить.

Відповідно до ст.
ст. 2, 3 "Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
16.01.2003 р. №35, (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин)
реєстрація фізичних осіб за місцем проживання грунтується, зокрема, на принципі
вільного обрання місця проживання (за винятком обмежень, що встановлені
законами України). Місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно
або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором
його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених
законодавством України.

Для здійснення реєстрації та зняття з реєстраційного обліку особа подає
відповідну письмову заяву, що передбачено ст.ст. 11,15 вказаного Тимчасового
порядку.

Судом встановлено, що згідно заяви ОСОБА_1. (форма №15) проведено зняття її
та сина з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2. Метою такої
перереєстрації, як вказала заявниця, є постійне місце проживання. Вказана заява
написана позивачкою власноручно, що підтверджено матеріалами справи.

Твердження апелянтки про те, що судом порушено норми матеріального права,
оскільки не застосовано Тимчасовий порядок..., що регулює спірні
правовідносини, не заслуговує на увагу. При вирішенні спору суд керувався ст.
33 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії.

Крім того, надуманими є посилання ОСОБА_1. на той факт, що її сина
безпідставно зняли з реєстрації в кв. АДРЕСА_1. Вказана обставина
спростовується заявою форми №15 (а.с. 69), де зазначено проведення
перереєстрації заявниці і її сім'ї із 2 чол.

Колегія суддів вважає, що суд при вирішенні спору прийшов до правильного
висновку про те, що ОСОБА_1. вільно обрала місце проживання, а тому
обґрунтовано відмовив їй у задоволенні позову.

Справа судом першої інстанції розглянута повно і об'єктивно, а рішення
постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а
тому підстав для її задоволення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Долинського районного суду
від 28 лютого 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з часу набрання нею законної сили.

Головуючий:                                                                                      Г.П.
Мелінишин

Судді:                                                                                                  Я.Д.
Горблянський

А.Т. Павлишина