АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 року
м. Одеса

Колегія судців судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Мизи Л.М.

суддів Федорової А. Є., Процик М.В.

при секретарі
Тімченко 0.1. розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення
Київського районного суду   м.
Одеси від   15
листопада 2006
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу
недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

03.03.2006
року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1про визнання договору
купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 від 07.07.2004 року недійсним
за підставами ст.ст. 229,230,
233 ЦК України.

В судовому засіданні позивач позов підтримав і посилався
на те, що відповідач його обманув і перерахував на банківський рахунок його
матері 25 тисяч
гривень, хоча згідно домовленості відповідач повинен був йому сплатити  25
тисяч доларів США.

Представник відповідача позов не визнав, мотивував тим,
що ОСОБА_1 повністю сплатив вартість придбаної частини будинку в розмірі 25 тисяч доларів
США.

Рішенням суду позов задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1,
укладений 07.07.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі
під № НОМЕР_1, та анульовано державну реєстрацію цього договору в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на
порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин,
які суд вважав встановленими, неповноту з"ясування обставин, просить
скасувати рішення та ухвалити нове рішення.

Справа 22ц -1990/
2007 р.

Головуючий першої інстанції  Жуковський О.Г.

Категорія ЦП:  12

Доповідач суддя МизаДМ.

2

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного
суду, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах апеляційного оскарження та позовних вимог,
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд повно та всебічно дослідив обставини справи і дійшов
правильного висновку щодо доведеності позовних вимог та недійсності договору
купівлі-продажу.

Встановлено, що 07.07.2004
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу належної ОСОБА_3. 1Л частини будинкуАДРЕСА_1.

В договорі зазначено, що продаж вчинено за 8755 грн., разом з
тим, обидві сторони стверджують, що ними за домовленістю була встановлена інша
ціна.

ОСОБА_2 стверджував, що між ними була досягнута
домовленість про сплату вартості в розмірі 25 тисяч доларів США, таку ж вартість вказав представник
ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції, а ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі зазначив -35 тисяч
доларів США. Разом з тим, доказів сплати ОСОБА_1 ОСОБА_2 коштів за придбане
житло, які б відповідали вимогам ст.ст. 58,
59 ЦПК України, суду не надано. Додана до апеляційної скарги ОСОБА_1 розписка
про отримання ОСОБА_2 35 тисяч доларів США не може бути прийнята судом до
уваги, оскільки вона складена, як стверджує сам ОСОБА_1, 06.10.2006 року, тобто
після пред"явлення позову ОСОБА_2 до суду, в ході розгляду справи. В той
же час, доводи представника ОСОБА_2-ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_2 склав зазначену
розписку під психологічним примусом зі сторони ОСОБА_1 підтверджуються
зверненням 10.10.2006 року
ОСОБА_2 з заявою з приводу зазначених обставин до органів міліції та постановою
органа дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.10.2006 року. Таким
чином, зазначений доказ є порочним, оскільки добутий неправомірним шляхом.

Позов пред"явлено за кількома правовими підставами,
в тому числі і за обманом за ст. 230
ЦК України. В судовому засіданні ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 його
обманув і замість 25 тисяч доларів США вніс на банківський рахунок його матері
ОСОБА_4 лише 25 тисяч гривень. Зазначене підтверджено банківськими документами,
хоча в судовому засіданні представник ОСОБА_1 посилався на повну сплату
вартості в розмірі 25 тисяч
ДОЛ.США.

Таким чином, суд дійшов до правильного висновку, що
сплата коштів ОСОБА_2 за придбане майно не відбулася. Навіть, якщо врахувати
суму, внесену на рахунок ОСОБА_4,
то вона не відповідає встановленій сторонами ціні, а окрім того, ОСОБА_2 не
надавав у передбаченому законом порядку ОСОБА_4 повноважень на
представлення його інтересів та отримання коштів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наряду з
зазначеним, слід взяти до уваги вік ОСОБА_2, якому за чотири дні до укладення
договору виповнилося 18 років,
та службове положення, яке на той час займав ОСОБА_1, який був співробітником
органів внутрішніх справ.

Таким чином, колегія вважає доведеним, що ОСОБА_1 ввів в
оману ОСОБА_3 щодо сплати йому вартості будинку у визначеному ними розмірі,
тобто доведено укладенння договору під впливом обману. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна сторона правочину ввела в оману другу сторону щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Довід апеляційної скарги про неповідомлення відповідача
про розгляд справи, не може бути прийнятим в зв"язку з тим, що відповідач
недобросовісно виконав свої процесуальні обов"язки, передбачені ст. 77 ЦПК України, і
не повідомив суд про зміну свого місця проживання, оскільки спочатку отримував
повістки за зазначеною в позові адресою, тобто

3

повістку на 06.10.2006
року отримав (а.с.
108). Пізніше під час розгляду справи, за цією адресою не знаходився, що
підтверджено помітками поштової установи на конверті про неявку ОСОБА_1 для
отримання повістки на 15.11.2006
року, незважаючи на двохразове повідомлення, а також про відсутність
ОСОБА_1 за місцем проживання вказано органами дізнання в постанові про відмову
в порушенні кримінальної справи (а.с.
106, 107 звор., 147-149).

Крім того, ОСОБА_1 в судове засідання на 06.10.2006 року отримав
повістку і з"явився 06.10.2006
року до суду, що він особисто підтвердив. В той же день розгляд справи було
перенесено на 15.11.2006
року, з приводу чого до матеріалів справи долучена довідка (а.с.ПО). Після
цього 09.10.2006 року та 17.10.2006 року ОСОБА_1
з"являвся до суду, подавав заяви про ознайомлення з матеріалами справи та
отримання ксерокопій матеріалів справи і на той час в справі на а.с. 110 знаходилася
довідка про час та місце судового засідання 15.11.2006 року об 11год30хв.(а.с.110, 113,114).

До того ж в судовому засіданні при розгляді справи
приймав участь представник ОСОБА_1, який дав пояснення по справі, виклавши
заперечення на позов.

Разом з тим, суд правильно вирішивши справу по суті,
допустився неправильного застосування норм матеріального права і посилався на
норми ЦК України, якими регулюються правовідносини щодо розірвання договору,
але зазначене не призвело до неправильного вирішення спору і суд таки дійшов до
правильного висновку про недійсність договору, про що зазначив у мотивувальній
та резолютивній частинах рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначені
недоліки є формальними, а рішення суду законним і справедливим по суті, тому не
вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303,
307 ч.І п.1, 308, 314 ч.І п.1,
315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання законної сили.