overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Справа № 2 -о-52/07
12 березня 2007 року                                                                                        м.
міськрайонний суд Закарпатської області
головуючого-судді                                            Монич
секретарі                                                Андріканич
участю:  заявник                                                              ОСОБА_1
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту смерті особи, заінтерисована особа: Районний відділ
реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління
ОСОБА_1 12 лютого 2007 року звернулася
до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Обояни,
Курської області, Російської Федерації її чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер. Органи
державної реєстрації актів цивільного стану відмовилися зареєструвати смерть її
чоловіка і видати свідоцтво про смерть, посилаючись на відсутність підстав для
цього. Встановлення цього факту їй потрібно для одержання свідоцтва про право
У судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала. Заінтерисована особа
направила до суду заяву в якій просить розглянути справу у відсутності їх
представника та ухвалити рішення на розсуд суду на підставі зібраних та
Суд, заслухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, приходить до
висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.8 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт смерті особи в
певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів
цивільного стану факту смерті.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. доводиться
чоловіком заявниці, зі слів якої ОСОБА_2. весною 1990 року виїхав на сезонні роботи до Обоянського району,
Курської області, Російської Федерації і з того часу про себе не повідомляв.
Довідкою № 1731 від 27.08.2000 року, виданою
начальником Обоянського РОВД стверджується, що ОСОБА_2 проживав у м. Обоняни
без реєстрації місця проживання, оскільки постійного місця проживання не мав.
ромської національності по найму.ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 в певний
Факт про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення,
оскільки надає право оформляти прийняття нею спадщини, яка відкрилася після
смерті чоловіка ОСОБА_2
викладеного, керуючись п.8 ст.256, ст. 259
ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи -задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
Мукачівського району, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.
Обояни, Курської області, Російської Федерації.
Зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Мукачівського
міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зареєструвати смерть
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. в
установленому порядку.
Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апелійна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.
Справа №2-2059/2007
2007 року Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді
при секретарі                                Черевко О.В.,
у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ясинувата цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
звернулася до суду зі вказаним вище позовом посилаючись на те, що з 18 грудня
1989 року вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого
мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкаю разом з
батьком. Цей шлюб для відповідача другий. Почуття любові, взаємної поваги, а
також взаємопорозуміння між ними зникли і з травня 2002 року вони припинили
шлюбні відносини, мешкають окремо кожний своїм життям і поновлювати сім'ю не
збираються. Спільне господарство ними не ведеться, спору про поділ сумісного
майна немає. За цей час в неї вже фактично склалася інша сім'я. Просить суд
суд не з'явилися. В матеріалах справи є заява ОСОБА_1 про розгляд справи у її
відсутність у зв'язку з виїздом за межі України, позовні вимоги підтримує. В
матеріалах справи є заява ОСОБА_2, засвідчена головою Новоургальського міського
поселення Верхньобуреїнського району Хабаровського краю Російської Федерації,
про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає і проти розірвання
шлюбу не заперечує, син буде і надалі мешкати з ним.
Суд,
перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки
подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечило б їх
інтересам, сім'я розпалася остаточно і відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу
України шлюб між подружжям необхідно розірвати, витрати покласти на позивача.
розірвання шлюбу залишиться жити з ОСОБА_2.
викладеного, керуючись ст. ст. 105, 112 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 130,
174, 213, 215 ЦПК України, суд -
ОСОБА_1 задовольнити.
зареєстрований 18 грудня 1998 року Новоургальською селищною адміністрацією
Хабаровського краю Російської Федерації, актовий запис №70, між ОСОБА_2, 1960
року народження, і ОСОБА_1, 1964 року народження, розірвати.
При видачі свідоцтва
про розірвання шлюбу стягнути держмито з ОСОБА_1 у розмірі 17 грн., а ОСОБА_2
від сплати держмита звільнити.
Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Ясинуватський
міськрайонний суд.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

2

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів з дня проголошення
рішення суду без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 листопада 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної страхової компанії (далі - НАСК)
«Оранта», Державної судової адміністрації України про стягнення страхової
виплати,

в с т а н о в и л а
:

У січні 2007 року ОСОБА_1  звернувся до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те, що
з 27 грудня 2001 року по 14 грудня 2005 року він працював на посаді
військового судді, а з грудня 2005 року працює на посаді судді Апеляційного
суду Київської області, під час виконання службових обв'язків захворів і згідно висновку спеціалізованої МСЕК від 23 листопада 2005 року
втратив 10% професійної працездатності; просив стягнути з НАСК «Оранта»
40979грн. 45 коп., зобов'язавши Державну судову адміністрацію України
перерахувати зазначену суму НАСК «Оранта».

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 10 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 7 серпня           2007
року, позов  задоволено.

У касаційній скарзі Державна
судова адміністрація України просить скасувати ухвалені у справі судові рішення
і постановити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення
ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу Державної судової
адміністрації України відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва
від 10 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 7 серпня 2007
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:                                 Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Ю.Л.Сенін
У Х В А Л А І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

17 жовтня 2007 року
м. Київ

Суддя Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

Патрюк М.В.

розглянувши касаційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Тернівці
Дніпропетровської області    на рішення
Тернівського міського суду від 18 грудня 2006 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 червня 2007 року, у справі за позовом ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Тернівці
Дніпропетровської області  про
відшкодування моральної шкоди,

в  с
т  а  н
о  в  и  в :

В грудні 2006 року
позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що з
вересня 1979 року по серпень 2005 року перебував у трудових відносинах із
шахтою «Дніпровська» структурним підрозділом ВАТ «Павлоградвугілля» де й
отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 26 вересня 2005 року йому
встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 55% та визнано
інвалідом 3 групи. Внаслідок втрати професійної працездатності йому завдано
моральну шкоду, він постійно змушений вживати лікарські препарати, втратив
роботу, постійно відчуває фізичний біль та інше, просив суд позов задовольнити
стягнувши з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 75 000 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської
області від 18 грудня 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від
21 червня 2007 року апеляційну скаргу Фонду задоволено частково. Рішення
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2006 року
змінено, зменшено суму стягнутої моральної шкоди з Фонду на користь ОСОБА_1 до
20 000 грн.. В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі
Фонд просить скасувати судові рішення з підстав порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з
таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки
матеріалів справи.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до них
матеріалів  вбачається, що скарга є  необґрунтованою і наведені в ній доводи не
дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених
судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частиною 3 статті 328 ЦПК України

у  х
в  а  л
и  в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Тернівці
Дніпропетровської області  про
відшкодування моральної шкоди  відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України                                                      М.В. Патрюк
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 грудня  2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконкому Канівської міської ради про визнання
осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення, зміну
договору найму жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1про
визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та
виселення,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 року ОСОБА_1. звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2003 року
вона проживає у квартирі № АДРЕСА_1, відповідачі з серпня 2003 року в цій
квартирі не проживають.

У березні 2007 року ОСОБА_3. пред'явила зустрічний
позов до     ОСОБА_1., просила визнати її такою, що втратила право користування жилим
приміщенням, та виселити із спірної квартири, посилаючись на те, що вона
вселилася з порушенням встановленого законом порядку.

Рішенням Канівського
міськрайонного суду від 18 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено,
а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Черкаської області від 11 вересня
2007 року  зазначене рішення
міськрайонного суду скасовано, у задоволенні позовів ОСОБА_1. та ОСОБА_3.
відмовлено.

У касаційній скарзі  ОСОБА_1. просить скасувати рішення
апеляційного суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог і в цій
частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржуване
судове
рішення ухвалено
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити,
рішення Апеляційного суду Черкаської області від 11 вересня  2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:                                 Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін
У Х В А Л А І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

13 грудня 2007 року
м. Київ

Суддя Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

Патрюк М.В.

розглянувши касаційну скаргу комунального підприємства с.
Уютне Сакського району на рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 10 вересня 2007 року в справі за позовом комунального підприємства с. Уютне
Сакського району до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

в  с
т  а  н
о  в  и  в :

У вересні 2006 року комунальне підприємство с. Уютне
Сакського району звернулось в суд із вищезазначеним позовом, посилаючись на те,
що відповідач, проживаючи в будинку АДРЕСА_1, належним чином не виконує свої
договірні зобов'язання про оплату за комунальні послуги щодо вивозу побутового
сміття, а тому у нього виникла заборгованість в розмірі 120, 33 грн. Уточнивши
під час судового розгляду справи позовні вимоги, просило стягнути з ОСОБА_1. на
користь комунального підприємства с. Уютне Сакського району 146, 96 грн. заборгованості за
комунальні послуги.

Рішенням Сакського міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 1 лютого 2007 року позов задоволено частково. Стягнуто
з            ОСОБА_1. на користь
комунального підприємства с. Уютне Сакського району заборгованість за договором
на користування комунальними послугами від 1 квітня 2006 року в розмірі 9, 59
грн.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від                 10 вересня 2007 року
рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі комунального підприємства с. Уютне
Сакського району ставиться питання про скасування рішення апеляційного суду з
підстав порушеннями норм матеріального та процесуального права із направленням
справи на новий розгляд.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження якщо касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до нього матеріалів  вбачається, що скарга є  необґрунтованою і наведені в ній доводи не
дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного
судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частиною 3 статті 328 ЦПК України

у  х
в  а  л
и  в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом
комунального підприємства с. Уютне до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за
комунальні послуги відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити
комунальному підприємству с. Уютне Сакського району.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                         М.В. Патрюк
Справа № 2-1932/2007 р
Р І Ш Е Н Н Я

И М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

28 квітня  2007
року   Ялтинський міський суд АРК
у складі:

Головуючого судді -
В.Ю.Білюнас

При секретарі - Стенька
М.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м Ялті цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1
просить суд розірвати шлюб між ним і відповідачкою ОСОБА_2, зареєстрований
25.06.2002 р. відділом РАГС Ялтинського міського управління юстиції АР Крим,
актова запис № 204. Відповідач мотивує свої вимоги тим, що,  брачно-сімейні відносини вони  припинили в червені 2006 року , спільних дітей с
відповідачкою не мають, спільне господарство не ведуть, спору о розділі майна
між ними нема.

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала,
пояснила, що у них  з позивачем
брачно-сімейні відносини припинені з червня 2006 року, спільного господарства
вони  не ведуть. Крім того вона більш не бажає  жити
разом з позивачем і вважає, що шлюб між ними треба розірвати.

Дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідачки, суд
враховує, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах.

У відповідності зі ст.112 Сімейного кодексу України шлюб
розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й
жінки й збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 25 червня 2002
року перебувають у шлюбі зареєстрованому відділом РАГС
Ялтинського міського управління юстиції АРК., актова запис № 204 від 25.06.2002
р.  Сторони
спільно не проживають  з  червня 2006
року, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають.

Раніше позивач звертався до суду з позовом до
відповідачки про розірвання шлюбу, однак рішенням Ялтинського міського суду від
01 березня 2007 року  позивачу  у позові було відмовлено.  Однак примирення між сторонами не відбулося.

Родина розпалася
остаточно, і зберегти її неможливо. На примирення сторони  не згодні.

Керуючись ст. ст. 109, 112 Сімейного кодексу України, ст.
ст. 15, 158,208,213-215,218,, 224, 232
ЦПК України

В И Р І Ш І В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити .

Шлюб,
зареєстрований 25 червня 2002  року у
відділі РАГС Ялтинського міського управління юстиції АР Кримі, актова запис №
204 від 25.06.2002р. між ОСОБА_1  і
ОСОБА_2 - розірвати.

Витрати, пов'язані з одержанням свідоцтва про розірвання
шлюбу в сумі 17 гривень покласти на ОСОБА_2.

ОСОБА_1 від витрат пов'язаних з одержанням свідоцтва про
розірвання шлюбу - звільнити.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд
Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд в порядку та строки
передбачені ст.ст. 232,  294-296 ЦПК
України.

Суддя

Ялтинського міського суду                                                                                             Білюнас
В.Ю.
Справа № 2-3346/07
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м    У к
р а ї н и

30
серпня  2007 року
Ялтинський міський суд АРК

у
складі  головуючого судді - Шумова В.В.

при секретарі -  Сущенко Л.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі Ялтинського міського суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою з тих підстав, що
подружжя не проживає разом з 2004 року  з
причини сварок та скандалів, які виникають на підставі різних поглядів на
сімейне життя та ведення спільного господарства. Від спільного життя мають  двох повнолітніх  дітей. Зберігати шлюб надалі недоцільно, тому
позивач звернувся до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги  підтримав.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі
та пояснила, що примирення між нею та позивачем не можливе.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення  сторін, суд надходить висновку про те, що
позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що
мають істотне значення.

Сім`ю в силу ст. 3 СК України складають особи, які спільно проживають,
зв`язані спільним бутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як встановлено судом,  шлюб між
сторонами був зареєстрований 18
жовтня  1975 року (а.с. 5).

Від спільного життя подружжя неповнолітніх дітей не має.

Як видно з матеріалів справи та з пояснень сторін, спільного господарства
вони не ведуть, взаємних прав та обов'язків сімейного характеру  не мають, не
проживають разом  тривалий час.
Спору майнового характеру не мають.

До того ж позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою.

Таким чином, суд вважає, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу
суперечить їхнім інтересам, тому шлюб необхідно
розірвати.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України та ст.
ст. ст. 3, 104,110, 112 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 18 жовтня 1975 року відділом
РАЦС Ялтинського міського управління юстиції АР Крим Україна, актовий запис №
884 - розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з  ОСОБА_1 державний збір  на користь держави в сумі 20 (двадцять)
гривень. ОСОБА_2 від витрат звільнити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд в порядку та строки
відповідно до ст. ст. 294-295 ЦПК України.

Суддя -