Справа № 2-419/07р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

13 грудня 2007
року
Єланецький районний суд
Миколаївської області

в
складі : головуючого-судді
ЧЕРНЯКОВОЇ Н.В.

при секретарі
КОЗАЧЕНКО Л.М.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т.Єланець  цивільну справу  за позовом
ОСОБА_1до Державного Казначейства України про
відшкодування шкоди завданої незаконним засудженням.

В С Т
А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовною заявою  до  Держави Україна в особі Державного Казначейства України  про відшкодування
шкоди, завданої незаконним засудженням.

Свої вимоги мотивує тим, що вироком
Миколаївського обласного суду від 24.07.1984 року він був незаконно засуджений
за ст.ст. 86-1, 194 ч.1 КК України (1960 року) до 12 років позбавлення волі.
Постановою Пленуму Верховного суду УРСР №5-183 від 13.10.1989 року вказаний
вирок був скасований, а справа була повернута прокурору Миколаївської області
на додаткове розслідування. В подальшому ухвалою судової колегії по
кримінальним справам Миколаївського обласного суду від 07.06.1990 року дана
кримінальна справа була остаточно повернута на додаткове розслідування
прокурору Миколаївської області, а відносно позивача міра запобіжного заходу
була змінена із тримання під вартою на підписку про невиїзд. З під варти він
був звільнений в залі суду, в зв'язку з тим, що
допустимі терміни утримання під вартою, були значно перевищені. Ухвалою
судової колегії по кримінальних справах Верховного суду УРСР від 23.08.1990
року вищевказану ухвалу від 07.06.1990 року залишено без змін.

Вважаючи своє засудження незаконним,
просив стягнути на свою користь 926124 грн. матеріальної шкоди, яка складається
з 161196 грн. не отриманої за час відбування покарання та знаходження під
слідством заробітної плати з урахуванням інфляції та 764928 грн. не отриманих
додаткових доходів з урахуванням інфляції. Окрім того вважає, що незаконними
діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду йому завдано
моральної шкоди, яка полягає в порушені нормальних життєвих зв'язків,
поновлення яких вимагали і вимагають додаткових зусиль для організації свого
життя. Вони позбавили його можливості реалізувати себе як особистість,
погіршили відносини з оточуючими людьми. В зв'язку з цим позивач оцінює
моральну шкоду в  500000 грн.  Тому просив позовні вимоги задовольнити в повному об'ємі та стягнути вказані суми з
відповідача на його користь, а також зарахувати до трудового стажу період з
01.12.1982 року по 01.04.1994 року. В судовому засіданні позивач підтримав свої
вимоги, просив задовольнити їх, посилаючись на обставини викладені в позовній
заяві.

Представник
відповідача позов
не визнав, вважає, що відповідно
до положень законодавства, яке регулює вирішення даного спору відсутні правові
підстави відповідальності України за незаконне засудження за часи Української
РСР. Крім того позивачем не надано належних доказів спричинення йому
матеріальної та моральної шкоди. Тому позов не визнав і просив відмовити в його
задоволені.

Представники третіх осіб
без самостійних вимог також даний позов не визнали, просили відмовити в його
задоволенні.

Вислухавши сторони, третіх осіб,
свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в
задоволені даного позову необхідно відмовити.

Згідно Положення затвердженого
указом Президії ВР СРСР від 18.05.1981 року № 4992-х, відшкодування шкоди
заподіяної громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури та суду; ст.2 Указу Президії ВР СРСР «Про відшкодування шкоди
заподіяної громадянину незаконними діями держави та громадських організацій та
посадових осіб при виконанні ними службових обов'язків» право на відшкодування
шкоди завданої незаконним засудженням, виникає при умові постановлення
виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події
злочину, за відсутністю в діях особи складу злочину і за недоведеністю участі
громадянина в скоєнні злочину.

Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди завданої громадянину незаконними діями органів дізнання,
органів досудового слідства, прокуратури і суду» № 26694 -ВР від 10.12.1994
року право відшкодування шкоди в розмірах і порядку передбачених цим Законом
виникає у випадках:

-постановлення виправдального вироку
суду;

- встановлення в обвинувальному вироку
чи іншому рішенні суду факту незаконного притягнення як обвинуваченого,
незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне відсторонення від роботи, та
інших процесуальних дій;

-закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину, або
недоведеністю участі обвинуваченого у вчинені злочину.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні вироком Миколаївського обласного суду від
24.07.1984 року позивача було засуджено за ст.ст. 86-1,194 ч.1 КК України
(1960р.) до 12 років позбавлення волі. Постановою Пленуму Верховного суду УРСР
№5-183 від 13.10.1989 року вказаний вирок суду був скасований, а  справа була повернута прокурору Миколаївської
області на нове розслідування. 07.06.1990 року вказана справа ухвалою
Миколаївського обласного суду була знову повернута на додаткове розслідування,
а міра запобіжного заходу відносно позивача була змінена з тримання під вартою
на підписку про невиїзд. На момент розгляду позовної заяви ОСОБА_1до Державного
Казначейства України про відшкодування шкоди завданої незаконним засудженням в
суді, УМВС України в Миколаївській області не надало до суду належних доказів
закінчення провадження по вище вказаній кримінальній справі, де знаходиться
матеріал самої кримінальної справи численими перевірками, які проводились за
заявами ОСОБА_1 не встановлено. Звертатися з запитами щодо результатів
додаткового розслідування позивач став з 2004 року.  На численні звернення позивача до
правоохоронних органів йому дані були відповіді, що місцезнаходження матеріалів
кримінальної справи не встановлено, але в журналі реєстрації обліку
кримінальних справ станом на 01.01.1990 року зроблено запис про закриття
кримінальної справи за п.3 ст.6 КПК України (закінчення строків давності
притягнення до кримінальної відповідальності). В зв'язку з викладеним
Управління МВС України в Миколаївській області вважає справу закритою на
підставі п.3 ст.6 КПК України.

Так як вищезазначеними законодавчими
актами встановлено вичерпний перелік умов, які перелічені вище, за наявності
яких настає відповідальність за завдання громадянину шкоди незаконним
засудженням, позивачем в ході розгляду даної справи не надано суду доказів, які
б підтвердили його право на відшкодування шкоди відповідно до Положення «Про
порядок відшкодування шкоди спричиненої громадянину незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду»  № 26694-ВР від 10.12.1994 року, або ЗУ «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №
26694, то суд вважає, що в задоволені даного позову необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст ст.
ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України.

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1до держави Україна в особі Державного Казначейства України
про відшкодування шкоди завданої незаконним засудженням відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів,
якщо не буде  подано заяву  про апеляційне оскарження  рішення.

Рішення може бути
оскаржено до апеляційного суду шляхом подання до районного суду заяви про
апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та надання
апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя:                                                          Н.В.Чернякова