№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року                                         Старокостянтинівський
районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого - судді                             Сенькова О.Г.

при секретарі                                                       Повзун С.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
пред'явив позов в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 11 березня 2006 року близько 21 години 45 хв. до нього
додому приїхав відповідач і застосовуючи насильство до його неповнолітнього
сина ОСОБА_2 забрав мобільний телефон. Внаслідок насильницьких дій сину стало
погано, він втратив сон. З цього приводу син знаходився на амбулаторному
лікуванні. На придбання ліків ним затрачено 43 грн.27 коп. Тому він просить
задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вартість ліків в сумі 43
грн.27 коп., витрати на поїздки в лікувальні заклади в сумі 169 грн.39 коп.,
моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також зобов"язати відповідача
повернути мобільний телефон.

В судовому
засіданні позивач збільшив позовні вимоги і просить додатково стягнути з
відповідача витрати на поїздки до суду в розмірі 68 грн.29 коп.

Відповідач
ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив, що у лютому 2006 року ОСОБА_4 попросив його допомогти встановити осіб, у
яких знаходиться його загублений мобільний телефон. Він неодноразово дзвонив на
номер вказаного телефону. На дзвінки відповідав чоловічий голос, однак
відмовлявся представитись.

Увечері 11 березня 2006 року він в
черговий раз зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_4 і коли цей же голос
відповів, він попросив передати телефон батькові. Вказана особа
представиласьОСОБА_5, з яким він був знайомий до цього. При зустрічі з ним він
дізнався, що в телефоні сина ОСОБА_5 знаходиться чіп із загубленого телефону,
якого той купив у свого знайомого. Зі слів останнього чіп передав йому син
позивача.

В той же вечір
він поїхав до позивача і забрав у його сина телефон. Насильство до
неповнолітнього сина позивача він не застосовував, оскільки той сам передав
йому телефон для огляду.

Співвідповідачем
у справі визнано ОСОБА_4, який позов не визнав і пояснив, що в кінці грудня 2005 року він в с.Сахнівці
Старокостянтинівського району загубив свій мобільний телефон, котрий по його
просьбі знайшов і повернув відповідач.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що
позов задоволенню не піддягає з таких підстав.

Як встановлено в
судовому засіданні, в кінці грудня 2005
року ОСОБА_4 в с.Сахнівці Старокостянтинівського району загубив свій
мобільний телефон марки "NOKIA", який знайшла
дружина позивача і віддала сину ОСОБА_2
Замість того, щоб повідомити про знахідку власника і повернути її,
позивач та його син ОСОБА_2 привласнили вказаний телефон. З метою приховання
знахідки ОСОБА_2 придбав новий стартовий пакет, а чіп від знайденого телефону
передав неповнолітньому ОСОБА_7, який в січні 2006 року продав його неповнолітньому ОСОБА_6.

По просьбі
ОСОБА_4 позивач через неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7. встановив, що
загублений мобільний телефон знаходитьсь у сина позивача - ОСОБА_1.

Увечері 11 березня 2006 року відповідач
поїхав додому до позивача і без застосування насильства забрав у ОСОБА_2
мобільний телефон.

Даний факт
підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в тому що, відповідач до
ОСОБА_2 насильство не застосовував.

З письмового
пояснення ОСОБА_7. вбачається, що в кінці грудня 2005 року він по просьбі ОСОБА_2 показав йому як користуватись
мобільним телефоном "NOKIA", який знайшла
його мати. ОСОБА_2 замінив стартовий пакет і чіп від цього телефону подарував
йому, а він продав його ОСОБА_6.

Крім цього,
даний факт підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 даними матеріалів
перевірки заяви позивача та оглядом мобільного телефону і документів на нього.

Відповідно до
вимог ст. 337 ЦК
України особа, яка знайшла загублену річ, зобов"язана негайно повідомити
про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій
особі.

Якщо місце
перебування особи, яка загубила річ, невідомі, то особа, котра знайшла
загублену річ, зобов"язана заявити про знахідку міліції або органові
місцевого самоврядування.

Однак ні
позивач, ні його неповнолітній син ОСОБА_2 не вчинили жодної дії направленої на
повернення телефону власнику, хоча мали таку можливість.

Більше того, з
метою приховати знайдений мобільний телефон син позивача змінив чіп і встановив
новий стартовий пакет.

Суд вважає, що
вчиняючи такі дії позивач та його неповнолітній син не виключали можливості
виникнення конфліктної ситуації при вставленні факту незаконного привласнення
телефону.

Показання
позивача та його сина ОСОБА_2 проте, що відповідач ударив останнього, суд до
уваги не приймає, оскільки вони спростовуються дослідженими у справі доказами.

Так, відповідач,
свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стверджують, що відповідач насильство до ОСОБА_2 не
застосовував. Свідок мати неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_9 в
судовому засіданні і в своїх письмових поясненнях зазначала, що відповідач лише
викрутив сина руку і забрав телефон.

Як видно із
заяви позивача на ім"я начальника Старокостянтинівського РВ УМВС України в
Хмельницький області, позивач відмовляється від проведення судово-медичної
експертизи, так як у сина тілесних ушкоджень немає.

Згідно запису в
амбулаторній картці неповнолітнього ОСОБА_2 за 13.03.2006 року ОСОБА_2 звернувся до лікаря-психіатра з скаргою на
порушення сну, внаслідок психотравмуючої ситуації.

Оскільки в судовому засіданні не доведено, що відповідач застосовував насильство до неповнолітнього ОСОБА_2, то у позові про
стягнення матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про повернення мобільного телефону, оскільки він є власністю ОСОБА_4 Даний телефон
і документи на нього він пред"явив суду для огляду.
Крім цього, неповнолітній ОСОБА_2 впізнав в ньому мобільний
телефон, який знайшла його мати.

Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.337-338 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної
шкоди і повернення телефону - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку
до апеляційного суду

Хмельницької області через Старокостянтинівський райсуд шляхом подачі в 10-денний

строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після

цього на протязі 20 днів апеляційної скарги.