У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2007 року                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Лященко Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Панталієнка П.В.,

Тітова Ю.Г.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення 1033 грн. 52 коп.,

в с т а н о в и л а:

У січні 2003 року Полтавське обласне
комунальне виробниче підприємство теплового господарства “Полтаватеплоенерго”
пред'явило в суді позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. про стягнення
заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 1033 грн. 52 коп.

Позивач зазначав, що сім'я відповідачів
постійно проживає й зареєстрована в квартирі № АДРЕСА_1 в м. Полтаві та
відповідно до Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та
водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня
1997 року № 1497,  їм надаються послуги з
теплопостачання. Проте за надані послуги з січня 2000 року відповідачами оплата
не проводиться, у зв'язку із чим станом на 1 січня 2003 року утворилась
заборгованість у сумі 1033 грн. 52 коп., яку позивач і просив стягнути.

Рішенням Октябрського районного суду м.
Полтави від 10 жовтня              2003
року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22
січня 2004 року, позов задоволено частково: стягнуто з відповідачів на користь
позивача солідарно 516 грн. 76 коп.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального закону,
просить скасувати судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позов частково у розмірі
50% від заявлених вимог, суди виходили з того, що ОСОБА_3. є працівником
органів МВС України та згідно зі ст. 22 Закону України «Про міліцію» має пільги
з оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі й за послуги з
теплопостачання, йому та членам його сім'ї надається 50% знижка з оплати.

Проте погодитися з такими висновками
судів першої та апеляційної інстанцій не можна, оскільки вони не ґрунтуються на
вимогах закону.

Як установлено судом і вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_3. працює в органах внутрішніх справ України. Згідно
із ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» йому та членам його сім'ї надається
50% знижка з оплати жилої площі, комунальних послуг, у тому числі й за
теплопостачання.

Однак ст. 62 Закону України від 17
лютого 2000 року № 1458-III «Про державний бюджет України на 2000 рік” (далі - Закон
№ 1458- III) і ст. 58 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2120- III «Про
Державний бюджет України на 2001 рік» (далі - Закон № 2120- III) дія
нормативних актів, що дають право на пільги працівникам міліції, була зупинена.

Конституційний Суд України Рішенням від
20 березня 2002 року                   №
5-рп/2002 положення ст. 58 Закону № 2120- III щодо зупинення дії положень
законодавчих актів України в частині надання пільг, компенсацій і гарантій, які
фінансуються з бюджетів усіх рівнів, визнав неконституційними та такими, що
втратили чинність з дня ухвалення цього Рішення, тобто з 20 березня 2002 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 БК бюджетний
період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один
календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня
того ж року. Тобто дія Закону № 2120- III закінчилася 31 грудня 2001 року, а назване Рішення
Конституційний Суд України постановив після закінчення цього року.

Суди першої та апеляційної інстанцій на
зазначені обставини уваги не звернули й належної оцінки їм не дали.

Крім того, на порушення вимог ст. 40
ЦПК України (1963 року) суд не перевірив належним чином доводи позивача щодо
проведення нарахувань відповідачам за послуги теплопостачання за 2002 року з
урахуванням 50% знижки та знову зменшив на 50% заборгованість за цей період.

Стягнувши в солідарному порядку зазначену
суму з відповідачів, суд послався на ст. 64 ЖК України, відповідно до якої
повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають з договору найму, при цьому взагалі не
перевіривши статус спірного жилого приміщення й не залучивши всіх повнолітніх
членів сім'ї до участі в справі.

Оскільки порушення норм матеріального й
процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення
не можуть залишатись у силі та підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.  336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” задовольнити.

Рішення Октябрського районного
суду  м. Полтави від 10 жовтня            2003 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 22 січня 2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       М.В.Патрюк

Судді:                                                                 Н.П.
Лященко

П.В.Панталієнко

Ю.В.Прокопчук

Ю.Г.Тітов