Справа № 2-370/07
РІШЕННЯ

Ім'ям України

16 лютого 2007
року Бориспільській міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого судді :
Луценко М.О.

при секретарі              Височин
В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль справу за
позовом ОСОБА_1до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цією позовною заявою до відповідача з тих
підстав, що останній згідно наказу від НОМЕР_1 незаконно звільнив його із займаної посади ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 2 ст. 41
КЗпП України, у зв'язку з втратою довір'я. Позивач
вважає, що його безпідставно звільнено із займаної посади, оскільки останній,
виконуючи трудові обов'язки щодо безпосереднього обслуговування товарних
цінностей (прийому, видачі та зберігання вантажів на складах вантажного
терміналу СПВО) не вчинив умисно або необережно такі дії, які б дали власнику або
уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я. Тому, позивач
просить суд поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 5 588 грн. 04 коп., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

У судове засідання позивач не з'явився. Його представник, ОСОБА_2, в
повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги ОСОБА_1та просив суд поновити
позивача на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 5 588 грн. 04 коп. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 грн. з
тих підстав, що останній не вчинив жодних винних дій як працівник, що
безпосередньо обслуговує матеріальні цінності, які б надали підстави
відповідачу зробити висновки про втрату до нього довір'я. Крім того,
представник позивача в судовому засіданні вказав на те, що єдина причина на яку
посилається відповідач як на підставу втрати довір'я, є не виконання позивачем п. 2.1. Інструкції «Щодо дій персоналу СПВО при виявленні предметів на території
аеропорту та про порядок утримання особистих речей» затвердженої Державним
міжнародним аеропортом «Бориспіль» НОМЕР_2. Проте, представник позивача пояснив те, що вказана вище інструкція не
стосується безпосередніх функціональних обов'язків позивача, який здійснював
обслуговування товарних цінностей, а натомість встановлює правила поведінки на
підприємстві, які обов'язкові для всіх працівників. Тому не дотримання її
положень позивачем, не дає підстав відповідачу звільнити його на підставі п. 2
ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довір'я.

Представник відповідача в останнє судове засідання не з'явився, однак
належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи і від нього
не надійшло повідомлення про причини неявки. На попередніх судових засіданнях,
представник відповідача вимоги позивача не визнав повністю та пояснив, що
Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» абсолютно законно
звільнив ОСОБА_1з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України,
оскільки він не дотримався п. 2.1. Інструкції «Щодо дій персоналу СПВО при
виявленні предметів на території аеропорту та про порядок утримання особистих
речей», а саме не повідомив начальника зміни СПВО або начальника вантажного
персоналу про виявлення стороннього предмету на території вантажного терміналу
СПВО.

Наказом НОМЕР_1ОСОБА_1
був звільнений з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 за згодою
профспілкового комітету (витяг з протоколу НОМЕР_3 засідання профспілкового комітету від ІНФОРМАЦІЯ_2), на підставі п. 2
ст. 41 КЗпП України.

У відповідності до п. 2 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати
довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що єдиною підставою для втрати
довір'я до позивача як працівника, що безпосередньо обслуговує матеріальні
цінності, з боку відповідача, були його винні дії, які полягали в тому, що
останній не дотримався вимог п. 2.1. Інструкції «Щодо
дій персоналу СПВО при виявленні предметів на території аеропорту та про
порядок утримання особистих речей» затвердженої Державним міжнародним
аеропортом «Бориспіль» НОМЕР_2, яким передбачено обов'язок кожного працівника СПВО повідомити начальника
зміни СПВО або начальника вантажного персоналу в разі виявлення предметів в
режимних зонах аеропорту, в складах або на території вантажного терміналу СПВО.

Дійсно, позивач, в кінці зміни 28 жовтня 2006 року, приблизно о 7
годині 20 хвилин ранку, разом з
іншим працівником гр-м ОСОБА_3, пішли до побутових приміщень перевдягатись.
Однак, в цей час до приміщення зайшли працівник міліції та служби авіаційної
безпеки з метою перевірки наявності заборонених речей.

За результатами перевірки в позивача, не було знайдено заборонених предметів. Після цього,
позивач побачив біля дверей, які ведуть в іншу кімнату, поліетиленовий пакет з
якого виглядала частина підошви взуття. Проте, позивач злякавшись, що його
можуть запідозрити у викрадені цих речей, викинув його через вікно. В цей час,
працівник міліції та служби авіаційної безпеки побачили, що позивач, щось
викинув у вікно і в подальшому знайшли вказаний пакет із взуттям.

Таким чином суд вважає, що позивач дійсно порушив вимоги п. 2.1 Інструкції «Щодо дій персоналу СПВО при виявленні предметів на території
аеропорту та про порядок утримання особистих речей» та не повідомив начальника
зміни СПВО або начальника вантажного персоналу про виявлення стороннього
предмету, а саме поліетиленового пакету із взуттям, на території вантажного
терміналу СПВО.

Однак, вказана вище інструкція є частиною правил внутрішнього трудового
розпорядку на підприємстві та встановлює певні правила поведінки на ньому в
разі виявлення сторонніх предметів всіма працівниками СПВО, яка розроблена з
метою забезпечення безпеки на авіаційному транспорті, про що не заперечував у
суді представник відповідача.

З цього випливає, що кожен працівник має свої безпосередні функціональні
обов'язки передбачені трудовим договором, актами законодавства та внутрішніми
документами підприємства, з яким працівник перебуває в трудових
правовідносинах, а також трудові обов'язки по дотриманню загальних правил
поведінки, умов праці та дисципліни на підприємстві, які в більшості
передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві,
окремими інструкціями та іншими документами локального характеру, а також
законодавчими актами України.

Таким чином суд вважає, що позивач, не виконав свої трудові обов'язки в
частині встановлених правил поведінки на підприємстві. Однак, вказані трудові
обов'язки позивача ніяким чином не пов'язані з його безпосередніми
функціональними обов'язками щодо обслуговування товарних цінностей як
матеріально-відповідальної особи.

Під час розгляду справи, відповідачем була надана посадова інструкції
«ІНФОРМАЦІЯ_1», затверджена Державним підприємством «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» НОМЕР_4, якою передбачено порядок прийому, видачі та зберігання
вантажів. Як було встановлено судом, позивачем не було порушено вимог вказаної
вище інструкції та підстави для втрати довір'я з боку відповідач не випливали з
її положень, про що справи не заперечував сам представник відповідача.

Тому, за невиконання вимог п. 2.1 Інструкції «Щодо
дій персоналу СПВО при виявленні предметів на території аеропорту та про
порядок утримання особистих речей» позивача можливо було притягнути до іншої
юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарної чи адміністративної, однак
винні дії позивача, які б надали підстави відповідачу для втрати до нього
довір'я та звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України -
відсутні.

Посилання відповідача під час розгляду справи на те, що пакет із взуттям
був викрадений із складів, де зберігаються вантажі, і даний факт являється
спорідненим з обставинами звільнення позивача, не знайшло свого підтвердження,
оскільки відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на
підтвердження факту викрадення взуття та документів про недостачу цих речей на
складах підприємства.

Крім того, лінійний відділ на повітряному та водному транспорті ГУ МВС України в Київській області на запит суду надав відомості про те, що
стосовно громадянина ОСОБА_1кримінальна справа за скоєння будь-якого злочину передбаченого КК України в
період часу з 27
жовтня 2006 року по теперішній час
не порушувалася, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи не
вносилось. До адміністративної відповідальності за порушення КУпАП на території
ДМА «Бориспіль» не піддавався.

Тому відповідач, звільняючи позивача з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, за його винні дії, повинен мати вагомі та обгрунтовані
підстави для втрати до позивача довір'я, які повинні бути пов'язані з
обслуговуванням матеріальних цінностей. Однак причини звільнення позивача
базуються лише на припущеннях, які полягають в тому, що останній, не
дотримавшись на підприємстві певних правил поведінки, може вчинити порушення з
операціями, пов'язаних з обслуговуванням матеріальних цінностей.

Також, відповідач, звільняючи з роботи позивача не врахував того, що
останній фактично 17 років пропрацював в аеропорту «Бориспіль» на посаді
ІНФОРМАЦІЯ_1 та за ввесь цей час, жодного разу не притягався до дисциплінарної
та іншої юридичної відповідальності, про що не заперечував під час розгляду
справи представник відповідача.

Верховний суд України в абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року за№ 9 (з подальшими
змінами та доповненнями) роз'яснив, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.З
ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо
обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які
дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними
цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення
працівниками розкрадання, хабарництва та інших корисливих правопорушень ці
працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому
випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідач не мав
законних га обґрунтованих підстав для звільнення позивача з посади ІНФОРМАЦІЯ_1
згідно п.2 ст.41 КЗпП України.

Таким
чином, на підставі ч. 1
ст. 235 КЗпП України ОСОБА_1необхідно
поновити на роботі в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1.

При винесенні рішення про поновлення на роботі, суд, на
підставі ч.2 ст. 235 КЗпП
України, приходить до висновку про виплату позивачеві середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, оскільки з відомостей зазначених в трудовій книжці
останнього випливає, що позивач не влаштувався на іншу роботу.

Згідно довідки Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» від НОМЕР_6 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1складала 1982 грн.

Тому, середній заробіток позивача за час вимушеного
прогулу який становить два місяці та 18
днів, складає 5 588 грн. 04 коп., який у
відповідності до ч.2 ст. 235
КЗпП України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, суд вважає, що позивачу внаслідок незаконного
звільнення було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що останній
безпідставно був позбавлений гарантованого права на працю та отримання
заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для
організації свого життя та сім'ї. Також, суд бере до уваги те, що позивач
внаслідок незаконного звільнення знаходився в постійній нервовій та
психологічній напрузі. Більш того, незаконне звільнення позивача призвело до
проблеми влаштування на роботу, оскільки звільнення відбулось раптово та без
законних підстав, що спричинило йому значні моральні страждання.

Таким чином, на підставі ст. 237-1 КЗпП України,
суд приходить до висновку про відшкодування відповідачем моральної шкоди
позивачу в розмірі 2000 грн.

Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд находить
їх достовірними, а тому бере за основу при вирішенні даного спору сторін.

Враховуючи те, що вимоги позивача задоволені в повному
обсязі, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати, а
саме судовий збір в розмірі 75
грн. 88 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в
розмірі 30 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 57, 58, 59, 130, 174, 209, 212-215,
367 ЦПК України, ст. ст. 41,
235, 237-1, КЗпП України, п. 28
Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 6 листопада
1992 року за № 9 (з подальшими
змінами та доповненнями), -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати звільнення з роботи ОСОБА_1на підставі п.2
ч.І ст. 41 КЗпП
України незаконним та поновити його на роботі в Державному підприємстві
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» на користь ОСОБА_1середній
заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5 588 (п'яти тисяч п'ятсот вісімдесят восьми) грн. 04 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» на користь ОСОБА_1компенсацію
за заподіяну йому моральну шкоду розмірі 2
000 (двох тисяч) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору та витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в загальному
розмірі 105 грн. 88 коп.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення
на роботі та в частині виплати середньомісячного заробітку, але не більше ніж
за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду
Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів
з дня його проголошення та подальшої подачі апеляційної скарги на рішення
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя