Справа № 2 -335/2007 p.
РІШЕННЯ

Ім'ям України

05.04.2007 року
Бориспільській міськрайонний суд  Київської
області в складі:

головуючого
судді:     Луценко М.О.

при секретарі:              Височин
В.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Бориспіль справу за позовом
ОСОБА_1, неповнолітнього ОСОБА_2, інтереси якого представляє його мати ОСОБА_1.

до ОСОБА_3,

третя особа Великоолександрівська
сільська Рада Бориспільського р-ну Київської області

про визнання
права користування земельною ділянкою -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1. звернулась до суду в своїх інтересах та інтересах свого
неповнолітнього сина ОСОБА_2. з вищевказаними вимогами до ОСОБА_3. з тих
підстав, що відповідачу ОСОБА_3. на підставі рішення №51 Великоолександрівської
сільської Ради народних депутатів від 28.11.1991
р. була виділена в користування для будівництва та обслуговування житлового
будинку земельна ділянка площею 0,12 га в АДРЕСА_1. Посилаючись на ту
обставину, що на момент надання земельної ділянки відповідач був одружений з не
э, і ця обставина враховувалась органом місцевого самоврядування при виділенні
земельної ділянки для сім'ї, що відображено в рішенні Великоолександрівської
сільської Ради, позивачка просить визнати за нею та її неповнолітнім сином
право користування вищевказаною земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали
та обґрунтовуючи їх пояснили суду, що в липні 1991 року вона уклала шлюб з
відповідачем ОСОБА_3. і з того часу вони стали проживати однією сім'єю. Від сумісного
проживання в шлюбі народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення №51
виконавчого комітету Великоолександрівської сільської Ради Бориспільського
р-ну, від 28.11.1991 року на їх сім'ю була надана в користування земельна
ділянка №33, розміром 0,12 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування
житлового будинку. На даній земельній ділянці вони з відповідачем заклали
фундамент під будівництво будинку. В грудні 1995 року шлюб з відповідачем було розірвано і з того часу
вони проживають окремо один від одного, взаємних претензій не мали. Крім
фундаменту на земельній ділянці ні вона, ні відповідач нічого не будували.
Позивачка вважає, що вона з сином має право на користування спірною земельною
ділянкою і просила суд задовольнити її вимоги.

Відповідач ОСОБА_3. та його представник позов не визнали та пояснили суду,
що дійсно він з позивачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 20.07.1991 р. по 06.12.1995 р. Від цього
шлюбу вони мають сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За його заявою рішенням виконкому Великоолександрівської
сільської Ради від 28.11.1991
р. йому була надана земельна ділянка розміром, 0,12 га для
будівництва та обслуговування житлового будинку. Ка підставі цього рішення на
його ім'я був виготовлений технічний паспорт на забудову садиби. Після
розірвання шлюбу він не проживає з позивачкою і в 1996 році самостійно
залив фундамент під сарай. Окрім нього на земельній ділянці більше нічого не
побудовано. І вже дванадцять років після розлучення він користується земельною
ділянкою. До цього часу позивачка ніяких претензій щодо спірної земельної
ділянки не мала. Спір виник у 2006
році, коли позивачка звернулась в сільську раду про надання їй дозволу на
приватизацію цієї земельної ділянки. Відповідне рішення сільської ради про
надання такого дозволу ОСОБА_1. скасовано тією ж сільською радою в задоволення
протесту Бориспільського міжрайонного прокурора. Відповідач вважає, що
позивачка не має права на користування спірною земельною ділянкою для
будівництва та обслуговування житлового будинку, оскільки не є забудовником і в
задоволенні її вимог слід відмовити.

Представник третьої особи, Великоолександрівської
сільської ради позовні вимоги визнав частково, при цьому своєї позиції суду не
пояснив та при вирішенні спору сторін поклався на думку суду. Пояснив також, що
в сільській раді не має первинних документів щодо виділення спірної земельної
ділянки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку третьої особи,
покази свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності інші докази по справі,
дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.1991 p., який розірвано 06.12.1995 р. (а.с.9). Від
сумісного проживання мають сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.10). На підставі рішення виконкому
Велисоолександрівської сільської Ради народних депутатів №51 від 28.11.1991 р.
відповідачу ОСОБА_3. була надана земельна ділянка розміром 0,12 га під
будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1(а.с.33-37). На підставі зазначеного
рішення сільської ради відповідачу ОСОБА_3. Бориспільською районною державною
архітектурою у 22 березня 1994 р. виготовлений паспорт на забудову
садиби.(а.с.8). Таким чином, на момент виділення сільською радою земельної
ділянки у 1991 р. відповідач перебував у шлюбі з позивачкою, а на момент
виготовлення технічної документації на забудову сторони вже мали сина ОСОБА_2,
1992 р.н. Склад сім'ї відповідача ОСОБА_3. відображено в рішенні виконкому
Великоолександрівської сільської Ради №51 від 28.11.1991р. про виділення йом
земельної ділянки (а.с. 11)

Встановлено, що за час сумісного проживання ь шлюбі сторони на виділеній
земельній ділянці нічого не побудували. Претензій один до одного щодо спільного
майна, а також спірної земельної ділянки, сторони не мали. Після розірвання
шлюбу сторони проживали окремо, спільного господарства не вели. Вказані
обставини підтвердили в суді свідки ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6.

В ході розгляду справи позивачка ОСОБА_1. не надала суду
доказів і таким чином не довела суду, що вона після розірвання шлюбу з
відповідачем на протязі більше десяти років користувалась спірною земельною
ділянкою.

Встановлено, що у 2006
році позивачка ОСОБА_1. звернулась з заявою у Великоолександрівську
сільську Раду про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації по
виготовленню Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку.
Рішенням Великоолександрівської сільської Ради №lb-13-V від
14.04.2006 р. такий дозвіл був наданий їй та відповідачу (а.с. 15). В
подальшому за протестом Бориспільського міжрайоннного прокурора Київської
області, Великоолександрівська сільська Рада своїм рішення №160-06-V від
14.07.2006 скасувала попереднє рішення сільської ради в частині надання дозволу
на приватизацію спірної земельної ділянки громадянці ОСОБА_1. , як таке, що не
відповідало вимогам закону (а.с. 12-14,16).

У відповідності з ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та
юридичні особи набувають права власності та права користування земельними
ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням місцевих
органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх
повноважень.

Згідно ч.2 ст. 116 ЗК
України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. "а" ст. 141
ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є
добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка надавалась відповідачу
ОСОБА_3. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового
будинку. Такого будівництва на спірній земельній ділянці сторони не здійснювали
і будинок не побудували.

На підставі викладеного та, даючи належну оцінку доказам
по справі, суд дійшов висновку, що позивачка ОСОБА_1., після розірвання шлюбу з
відповідачем, з грудня 1995
року, спірну ділянку за її призначенням не використовувала і таким чином
добровільно відмовилась від користування земельною ділянкою.

Зазначене об'єктивно підтверджується поясненн' ми самої позивачки, свідків,
а також тим, що з часу розірвання шлюбу і до квітня 2006 р. ( звернення до
сільської ради про надання дозволу на приватизацію землі), позивачка ніяких
вимог про своє право на користування земельною ділянкою до відповідача в іншій
відповідній інстанції не заявляла.

Згідно ст. 71
ЦК України (в редакції 1963
р.) загальний строк позовної давності для захисту порушеного права в суді
встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 75
цього ж Кодексу, позовна давність застосовується судом незалежно від заяви
сторін.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16.04.2004 р. №7 "Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ" в п.27 орієнтує

суди на
те, що у відповідності зі ст. 257
ЦК України щодо спорів про захист прав на земельні ділянки, стороною в яких є
громадянин, застосовується трирічний строк позовної давності, якщо інше не
передбачено законом.

Приймаючи до уваги вказані норми закону, суд вважає, що
позивачка ОСОБА_1. втратила своє право на звернення до суду, пропустивши строк
позовної давності.

На підставі викладеного, ст.124 Конституції України,
ст.ст.5,12,116,118,141 Земельного
Кодексу України , керуючись
ст. ст. 8,10,11,57-62,
208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, неповнолітнього ОСОБА_2, інтереси
якого представляє його мати ОСОБА_1. до ОСОБА_3, третя особа
Великоолександрівська сільська Рада Бориспільського р-ну Київської області про
визнання права користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області через Бориспільський

міськрайонний суд Київської області
протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,

поданої протягом 10-ти днів після
проголошення рішення, або без попереднього подання заяви про

апеляційне оскарження, якщо апеляцій скарга подається в
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.