Справа № 22-303907 р.                                 Головуючий у 1
інстанції Юрченко В.П.
Категорія  21                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
квітня 2007 року                                     Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
Лоленко А.В.

суддів:
Бондаренко Л.І., Шамрило Л.Г.

при секретарі: Проляпа О.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Донецьку апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 і
відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Харцизьку Донецької області на рішення Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 23 січня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань в м. Харцизьку Донецької області,
посилаючись на те, що з 10.02.1005 р. до дня звільнення 10.01.2006 р. за станом
здоровья перебував
у трудових відносинах з ВАТ „Харцизький трубний завод", працюючи
електрослюсарем. 29.08.2005 р. при виконанні ним своїх трудових обов'язків він
отримав важку травму внаслідок ураження електострумом. Висновком МСЕК від
21.12.2005 р. йому вперше встановлено 70% втрати професійної працездатності у
зв'язку з трудовим каліцтвом та визнано інвалідом другої групи строком на 1
рік. Ушкодженням здоров'я йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому,
що він у двадцятирічному віці став інвалідом 2 групи, тривалий час знаходився
на лікуванні, переніс декілька операцій, йому ампутували два пальця на лівій
руці, він втратив роботу, постійнро відчуває біль у травмованій руці, страждає
від розладу нічного сну та психики, у зв'язку з чим не може вести звичний
активний спосіб життя і допомагати батькам по господарству. Тим самим він
вимушений повністю змінити звичний спосіб життя, чим порушені його життєві
звязки. На відшкодування моральної шкоди просив стягнути 50 000 грн.

Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 23
січня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, на його користь з
відповідача стягнуто на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про зміну рішення та стягнення з відповідача на його користь
моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., посилаючись на те, що суд першої
інстанції безпідставно зменшив заявлений у позовній заяві розмір компенсації на
відшкодування моральної шкоди, не врахувавши у повному обсязі наслідки
отриманого ним у молодому віці трудового каліцтва.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних  випадків  на виробництві  та професійних  захворювань
України  в  м.
Харцизьку

Донецької
області просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається
на порушення судом норм матеріального та процесуального права і, зокрема, на
те, що судом не враховано, що винним у трудовому каліцтві позивача є
підприємство, оскільки не забезпечило безпечні умови праці, тому воно і повинно
відшкодовувати позивачу моральну шкоду; позивачем не доведений факт спричинення
йому моральної шкоди, оскільки не наданий висновок медичних органів про
наявність факту заподіяння моральної шкоди та її характер, а висновок МСЕК про
встановлення стійкої втрати професійної працездатності є підставою для
відшкодування позивачу матеріальної шкоди і не є підтвердженням факту
спричинення моральної шкоди; інших доказів спричинення моральної шкоди позивач
не надав; судом дана невірна оцінки глибині фізичних та душевних страждань
позивача. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет України на 2007
рік" зупинена дія статей Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", які передбачають
виплату моральної шкоди, тому у суда
не було законних підстав для стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 і представник
відповідача Самаріна О.М. підтримали доводи своїх апеляційних скарг і просили
їх задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 10.02.2005 р. перебував у
трудових відносинах з ВАТ „Харцизький трубний завод", працюючи спочатку
сторожем, а з 01.08.2005 р. -електрослюсарем з ремонту устаткування
розподільчих пристроїв 3 розряду. Згідно акту розслідування нещасного випадку
на виробництві та акту №11 за формою Н-1 29.08.2005 р. при виконанні наряду з
ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого потерпілий отримав комбіновану
електротравму середнього ступеня тяжкості і був госпіталізований у відділення
термічних пошкоджень та пластичної хирургії ШВХ ім. В.К Гусака, де знаходився
на лікуванні до 30.09.2005 р. Висновком МСЕК від 21.12.2005 р. позивачу вперше
встановлено 70% втрати професійної працездатності у зв'язку із трудовим
каліцтвом та він визнаний інвалідом другої групи строком на 1 рік. Ушкодження
здоров'я пов'язано з виконанням позивачем своїх трудових обов'язків. 10.01.2006
р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Значна
втрата працездатності призвела до заподіяння позивачу моральних та фізичних
стражданнь та обмежила його можливість вести активний спосіб життя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає,
що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, оскільки судом
першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що
відповідно до вимог ст.309 ч.І п.4 ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду і ухвалення нового рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що
згідно висновку МСЕК від 21.12.2005 р. позивачу встановлено 70% втрати
професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом та друга група
інвалідності строком на 1 рік, а тому він має право на відшкодування моральної
шкоди за нормами Закону України„Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що згідно п.22 ст.71
Закону України „Про Державний бюджет Україна на 2007 рік" зупинено на 2007
рік дію абзацу 4 статті 1, підпункту „є" пункту 1 частини першої статті
21, частини 3 статті 28 та частини 3 статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від
часу настання страхового випадку.

Проте судом
першої інстанції ці заперечення відповідача не були прийняті.

Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди
відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків

на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у зв'язку із професійним захворюванням у позивача виникло
у 2005 році після отримання виробничої травми 29.08.2005 р.

Проте рішення судом першої інстанції ухвалене 23 січня
2007 року, коли діяв Закон України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»,
сттатею 71 п. 22 якого на 2007 рік зупинена дія абзацу четвертого статті 1 (в
частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей),
підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та
частини третьої статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" незалежно від часу
настання страхового випадку.

Положення ст.71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» на теперішній час такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), Конституційним Судом України не визнані.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи судом
неправильно застосовані норми матеріального права, а тому ухвалене у справі
рішення підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 на підставі п.22
ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Керуючись ст.
ст. 307 ч.І, 309 ч.І, 314 ч.2, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Харцизьку Донецької області задовольнити.

Рішення Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 23
січня 2007 року скасувати, відхиливши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції
Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м. Харцизьку Донецької області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.