АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-5547                                                               Головуючий
в І інстанції Ізотов В.М.
Категорія 54                                                                                     Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Калиновського А.Б.

суддів   -                      Кіктенко
Л.М., Кузнецова В.О.,

при секретарі -
Журавель Ю.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в М.Дніпропетровську на рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року у справі за
заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2006 року заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту,
що вони перебували на утриманні своєї дочки ОСОБА_3, яка займалася
підприємницькою діяльністю, а ІНФОРМАЦІЯ_1 загинула в зв'язку з нещасним
випадком на виробництві.

Рішенням
Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від
10 липня 2006 року заяву ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні було задоволено.

З даним рішенням не погодилося Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в М.Дніпропетровську і звернулося до суду з
апеляційною скаргою у якій просять скасувати рішення суду, закрити провадження
у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду, заявлених вимог в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу
задовольнити частково, рішення суду скасувати, постановивши нове рішення про
відмову у задоволенні заяви на підставі ст. 309 ч. 1 п. З ЦПК України.

Відповідно
до п.2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту
перебування фізичної особи на утриманні.

Встановлення даного факту заявникам необхідно було для
вирішення питання на отримання страхових виплат в порядку п. „ д „ пі ч.1 ст.
21, ст. 33 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності „ .

Із роз'яснень п.
8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року „ Про
судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення „
слідує, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування
особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення
пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для
заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання
заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для
відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що
основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з
боку особи, яка надавала йому утримання.

Розглянувши
справу по суті суд першої інстанції помилково прийшов до висновку проте, що
заявники знаходилися на утриманні своєї дочки, яке було для них основним і
постійним джерелом до існування, закінчивши розгляд справи у відсутності
представника зацікавленої особи і не звернувши уваги на ряд обставин.

Померла
ОСОБА_3 мала заробітну плату у розмірі 400 грн., а у вересні 2005 року 477 гра
( а.с.85 ). Вона займалася підприємницькою діяльністю і згідно довідки мала
доход ( а. с. 11).

20 липня
2005 року вона уклала кредитний договір , згідно якого отримала кредит у сумі
16000 доларів США, і
договір особистого страхування. Сума страхових виплат яку необхідно було
сплатити ОСОБА_3 складала 4480 доларів США.
В цей же день згідно договору купівлі-продажу вона придбала у приватну
власність АДРЕСА_1. Крім того ОСОБА_3 мала на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 19% p. народження.
Батьки ОСОБА_3 пенсіонери, отримують пенсію ( а.с. 32, 33 ), а її батько
ОСОБА_1 огли крім того займається підприємницькою діяльністю.

З
урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку проте, що заявники знаходилися на утриманні своєї
дочки, оскільки таке утримання не було для них основним і постійним джерелом до
існування. Здобуті в суді першої інстанції докази свідчать лише про турботу
дочки про своїх батьків та надання їм періодично допомоги.

За
вказаних обставин колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу
задовольнити частково, рішення суду скасувати, постановивши нове рішення про
відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.
ст. 303,307,309 ч. 1 п.3,313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних    випадків
на    виробництві    та
професійних    захворювань    України
в М.Дніпропетровську
задовольнити,     а    рішення
Заводського    районного    суду
м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року
скасувати. У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту
перебування на утриманні ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає
законної сипи з моменту його проголошення але може бути оскаржене до Верховного
суду України протягом двох місяців .