Справа №2-254/07
РІШЕННЯ

Іменем
України

21 лютого 2007 року                                                                        м.
Донецьк

Київський
районний суд м. Донецька

у складі - головуючого
судді -   В.В. КОВАЛЕНКО,

при секретарі -                   О.В.
ЗОБКОВОЙ.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку
справу за позовом ОСОБА_2до Дочірнього підприємства "Донецького
автотранспортного підприємства -
11426", третя особа: ОСОБА_1про збільшення розміру відшкодування
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Донецького
автотранспортного підприємства -
11426", третя особа: ОСОБА_1про збільшення розміру відшкодування
шкоди. В позов він вказав, що 19
січня 1988 року з
вини водія ОСОБА_1, він був травмований в автомобілі "Таксі", який
належав АТП № 11426, в
результаті чого він отримав 2
групу інвалідності.

З цього часу він
неодноразово звертався до суду з заявами про відшкодування шкоди та збільшення
розміру відшкодування у зв"язку з збільшенням окладів на підприємстві де
він працював на момент ДТП.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 28.04.1989
року у справі 2-614/89,
Донецьке АТП 11426 було
зобов"язане сплатити ОСОБА_2. одноразово 4294 руб. Та починаючи з 1
травня 1989 року
сплачувати щомісячно по 655
руб. 45 коп. до 01.12.1989
року.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 17.06.1998
року було встановлено щомісячно виплату у сумі 365 грн. 91 коп. до 01.12.1999 року.

Ухвалою
Київського районного суду м. Донецька від 23.08.2000
року у справі №
2-1702/00 була затверджена мирова угода, відповідно до якої Дочірнє
підприємство "АТП №
11426" повинно виплачувати на користь позивача щомісячно 627 грн.31 коп.
безстроково.

Врегулювання
спору мировою угодою, про підвищення розміру відшкодування у зв"язку з
збільшенням окладів на підприємстві де працював позивач на момент ДТП у 1,8 рази, не
позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогами про перегляд розміру
відшкодування при збільшенні в подальшому окладів на підприємстві де він
працював на момент ДТП, оскільки
мировою угодою врегульований спір тільки з приводу підвищення окладів у 1,8 рази на момент
звернення до суду.

Сума 627 грн 31 коп сплачується
йому, ОСОБА_2., з 2000 року і
за цей час її розмір не переглядався.

В зв"язку з
тим, що за період з 23.08.2000
року розмір мінімальної заробітної плати підвищувався декілька раз, у
відповідності до п. 2 ст. 1208 ЦК України:
"За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної
плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров"я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення
суду".

Вартість життя значно підвищилась:

· виходячи
з розміру   прожиткового мінімуму на 72 %;

· виходячи
з розміру мінімальної заробітної плати на 338,98
%.

2

Позивач
звернувся до суду з позовною заявою з тим же предметом спору, до тієї ж самої
сторони, з якою спірні відносини у справі №
2-17002/00 р. були врегульовані мировою угодою , затвердженою
Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 23.08.2000 року, однак дана
позовна заява має інші підстави спору.

За
позовною заявою врегульовано мировою угодою, підставою є збільшення розміру
відшкодування в зв"язку з збільшенням окладів на підприємстві, де працював
позивач на момент ДТП у
1,83 рази.

У данній
справі, підставою є збільшення розміру відшкодування в зв"язку з
підвищенням вартості життя і збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Крім
того, позивач не оспорює суму відшкодування у розмірі 627,31 грн, встановлену
мировою угодою, і вважає, що саме ця встановлена сума має бути підвищена.

З 01 жовтня 1994 року сума
підвищення відшкодування шкоди завданої каліцтвом і порядок розрахунку було
врегульовано Постановою Кабінету міністрів України № 720 відповідно до
якої перерахунок заподіяної шкоди проводився одночасно з переглядом тарифних
ставок і посадових окладів.

Дана
постанова втратила чинність 02.02.2000
року на підставі Постанови Кабінету міністрів України № 207.

З 01.01.2004 року, в
зв"язку із прийняттям Цивільного Кодексу України (до 01.01.2004) тарифні ставки і
посадові оклади на підприємстві де працював позивач на момент ДТП не змінювалися.

Виходячи
з цього позивач вважає, що сума відшкодування шкоди, завдана каліцтвом підлягає
підвищенню з 01.01.2004 року.

Крім
того позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 гривень,
оскільки відповідач на протязі всього часу сплати відшкодування шкоди завданої
каліцтво ухиляється від сплати.

Так
заборгованість по сплаті на 01.02.2002
року складала 10036,
96 грн (не сплачено відшкодування за 16
місяців), що підтверджується рішенням суду у справі № 2-1427/02 від 01.03.2002 року.

Заборгованність
на 01.01.2004 року
складала 13800, 82 грн (не
сплачено 22 місяців),
що підтверджується зверненням до прокуратури Київського району м. Донецька до
Київського районного суду в інтересах ОСОБА_2.

Після 2004 року
заборгованність виплачувалась дуже повільно. І весь час існує заборгованність
за декілька місяців.

Крім
того, на не сплачене відшкодування жодного разу не нараховувалась компенсація
та індексація, що підтверджується копіями видаткових касових ордерів.

Позивач
та члени його родини багаторазово зверталися до відповідача, суду та виконавчої
служби, та прокуратури з приводу сплати заборгованості. Це порушувало їх
звичайний уклад життя, відволікало від роботи, причиняло багато незручностей, а
відсутність коштів причиняло до того ж матеріальні страждання не говорюче вже
про моральні страждання заподіяні йому каліцтвом.

У
відповідності до п.1 ст. 1195
ЦК України: "Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я фізичній особі, зобов"язана відшкодувати
потерпілому заробіток (доход), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення
професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткової
витрати викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного
лікування, придбання ліків, протезування, сторонього догляду ".

У відповідності до п.2 ст. 1202 ЦК України:
"Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою ст. 1195 ЦК України, може
бути здійснене наперед

3

у межах строків,
встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у
разі необхідності попердньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата
проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо)."

На підставі
ст. 1195 та 1202 ЦК України позивач
проситьзадовольнити його вимоги відносно сплати наперед санаторно-курортного
лікування, призначеного лікарняним закладом у сумі 3428, 00 грн.

Позивач
в своїй позовної заяві з уточненнями, просить стягнути з Дочірнього
підприємства "Донецького автотранспортного підприємства - 11426" на його користь:

·
одноразово суму перерахунку збільшенням розміру
відшкодування шкоди в зв"язку з збільшенням розміру мінімальної заробітної
плати за період з 01.01.2004
року по 31.01.2007 року у
сумі 35092 грн. 15 коп.,

·
з 01.02.2007
року по 30.06.2007 року
щомісячно суму у розмірі 2126,
47 грн.,

·
з 01.07.2007
року до 30.11.2007 року
щомісячно суму у розмірі 2232,
80 грн.,

·
з 01.12.2007
року безстроково щомісячно суму у розмірі 2392, 28 грн.,

·
моральну шкоду у сумі 5000 грн.,

вартість санаторно-курортного лікування у сумі 3428 грн.

У
судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2. та ОСОБА_3. підтримали
позовні вимоги, та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник
відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, так як вважає, що
він не обгрунтований.

Представник
третьої особи в судовому засіданні просив розглянути дану позовну заяву у
відповідності з діючим законодавством

Суд
дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивачів,
представника відповідача, представника третьої особи приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає
задоволенню в повному обсязі, в частині відшкодування моральної шкоди,
частково, по наступним підставам.

В
судовому засіданні встановлено, що дійсно 19
січня 1988 року з
вини водія ОСОБА_1, позивач був травмований в автомобілі "Таксі",
який належав АТП №
11426, в результаті чого він отримав 2 групу
інвалідності у подальшому визнаний інвалідом 3 группи, що підтверджується довідкою МСЕ (а.с. 10)

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 28.04.1989
року у справі 2-614/89
Донецьке АТП 11426 було
зобов"язане сплатити ОСОБА_2. одноразово 4294 руб. Та починаючи з 1
травня 1989 року
сплачувати щомісячно по 655
руб 45 коп. до 01.12.1989 року (а.с. 6).

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 17.06.1998
року було встановлено щомісячно виплату у сумі 365 грн. 91 коп. до 01.12.1999 року (а.с. 8). Ухвалою
Київського районного суду м. Донецька від 23.08.2000
року у справі №
2-1702/00 була затверджена мирова угода, відповідно до якої Дочірнє
підприємство "АТП №
11426" мало виплачувати на користь позивача щомісячно 627 грн.31 коп
безстроково (а.с.7).

В
підтвердженні моральної шкоди позивач пояснив, що йому була заподіяна моральна
шкода оскільки відповідач на протязі всього часу сплати відшкодування шкоди
завданої каліцтво ухиляється від сплати. Заборгованість по сплаті на 01.02.2002 року складала 10036, 96 грн (не сплачено
відшкодування за 16 місяців),
що підтверджується рішенням суду у справі №
2-1427/02 від 01.03.2002
року. Заборгованність на 01.01.2004
року складала 13800,
82 грн (не сплачено 22 місяців),
що підтверджується зверненням Прокуратури Київського району м. Донецька до
Київського районного суду в інтересах ОСОБА_2. Після 2004 року
заборгованність виплачувалась  дуже
повільно. І весь час існує заборгованність за декілька місяців. Крім

4

того, на не сплачене
відшкодування жодного разу не нараховувалась компенсація та індексація, що
підтверджується копіями видаткових касових ордерів. Позивач та члени його
родини багаторазово зверталися до відповідача, суду та виконавчої служби та
прокуратури з приводу сплати заборгованості. Це порушувало їх звичайний уклад
життя, відволікало від роботи, причиняло багато незручностей, а відсутність
коштів причиняло до того ж матеріальні страждання не говорюче вже про моральні
страждання заподіяні йому каліцтвом.

У відповідності
до ст. 23 УК України
особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення
її прав.

У
відповідності ст. 1167
ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини.

У
відповідності зі ст. 1168
ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров"я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення
щомісячних платежів.

Виходячи
з цього, суд вважає можливим позов ОСОБА_2. у частині стягнення моральної шкоди
задовольнити частково.

У
відповідності до п. 2 ст. 1208 ЦК України:
"За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної
плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров"я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення
суду".

У
відповідності до п.1 ст. 1195
ЦК України: "Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я фізичній особі, зобов"язана відшкодувати
потерпілому заробіток (доход), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення
професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткової
витрати викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно -курортного
лікування, придбання ліків, протезування, сторонього догляду ".

У
відповідності до ст. 1197
ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров"я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається
у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження здоров"я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної
працездатності.

У відповідності
до п.2 ст. 1202 ЦК України:
"Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою ст. 1195 ЦК України, може
бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку
відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попердньої
оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних
транспортних засобів тощо)."

Згідно
ст. 88 ЦПК
України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином
на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 51 грн. 00 коп., та витрати
на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 1-50 грн.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 6,10,11,15,
60, 212, 213, 214, 215, 218, ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, 1168,1195, 1197, 1202 ЦК України, ст. З
Конституції України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2до Дочірнього
підприємства "Донецького автотранспортного підприємства - 11426", третя   особа: ОСОБА_1

5

про збільшення
розміру відшкодування шкоди -
задовольнити в повному обсязі, у частині стягнення моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути
з Дочірнього підприємства "Донецького автотранспортного підприємства -11426"  на користь ОСОБА_2:

- одноразово, суму перерахунку збільшенням розміру
відшкодування шкоди в зв"язку

з збільшенням розміру мінімальної заробітної плати за
період з 01.01.2004 року по

31.01.2007
року у сумі 35092 грн. 15 коп.,

·
з 01.02.2007
року по 30.06.2007 року
щомісячно суму у розмірі 2126,47
грн.,

·
з 01.07.2007
року до 30.11.2007 року
щомісячно суму у розмірі 2232,
80 грн.,

·
з 01.12.2007
року безстроково щомісячно суму у розмірі 2392,28 грн.,

·
-
вартість санаторно-курортного лікування у сумі 3428 грн.,

та суму моральної шкоди в розмірі 1000 (одну тисячу)
грн., судовий збір в розмірі 51
(п"ятьдесят одну) гривню, та витрати на інформаційне технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 1
(одну) гривню 50 копійок.

Рішення суду
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м. Донецька шляхом подачі в десятиденний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                         В.В. Коваленко