Апеляційний суд
Справа № 22-
225 / 2007 р.                Головуючий у 1-й інстанції: Буднікова Н.П.
Суддя-доповідач: Краснокутська О.М
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

« 17» січня 2007
р.                                                                м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:                                   Маловічко
С.В.

Суддів:                                               Краснокутської О.М.

Сапун О.А.

При секретарі:        Тахтаул О.М.

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на
рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від «08» листопада
2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
.третьої особи управління житлового
господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради про виселення із
гуртожитку без надання іншого жилого
приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2005 року, в січні , лютому
,березні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовами до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5  про виселення із гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення . Зазначені позови об'єднані в одне провадження .

У позовній
заяві зазначала, що на підставі спільного рішення адміністрації та профсоюзного
комітету КП „ББД ФПУ" від 20.05.1986 року
ОСОБА_2 на сім'ю із чотирьох осіб була надана жила кімната АДРЕСА_1 та відкритий особистий рахунок НОМЕР_1 . Відповідно до договору купівлі - продажу 68/75 часток
гуртожитку , укладеного між Федерацією профспілок України в особі ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 29.06.2004 року вона є власницею 68/75 частин зазначеного гуртожитку . На момент придбання нею гуртожитку ,
29.06.2004 року ОСОБА_2 та члени його сім'ї проживали у
гуртожитку , але добросовісними набувачами не були , не мали переважного права
на придбання гуртожитку ,оскільки мали заборгованість по квартирній платі, яка станом на 14.12.2005 року збільшилась та склала борг 1400
грн. З червня 2004 року відповідачі примушують її переоформити у їх
власність    кімнатуАДРЕСА_1,
перешкоджають їй як власнику

2

правомірно
користуватися своєю власністю , не надають доступ у кімнату НОМЕР_1 для її
обстеження та проведення капітального ремонту.

Посилаючись на
відсутність у даний час службового ордеру на вселення відповідачів у спірне
жиле приміщення, невиконання ними зобов"язань по внесенню щомісячної
квартирної плати за проживання у гуртожитку, позивачка просила суд виселити
ОСОБА_2 і членів його сім"ї із кімнати АДРЕСА_1.

Рішенням
Бердянського міськрайонного суду" Запорізької області від 08 листопада
2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати , посилаючись на те, що воно
ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та
постановити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ст..9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жили приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Із договору
купівлі- продажу від 29.06.2004 року , посвідченого приватним нотаріусом
Бердянського нотаріального округу Запорізької області, вбачається, що позивачка
ОСОБА_1 купила у Федерації професійних спілок України 68/75 часток гуртожитку,
розташованого за адресою АДРЕСА_2.

Згідно до
п.41пп2) Примірного Положення про гуртожиток, затвердженого постановою РМ УРСР
від 03.06.1986року із гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не можуть
бути виселені особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі,
організації,що їм надали житлову площу у гуртожитку,не менш, ніж десять років.

Згідно до вимог ст.. 132 ч.3 ЖК
України осіб,перелічених у статті 125 ЖК України , може бути виселено з
гуртожитку лише з наданням їм іншого, жилого приміщення.

Згідно до ст125
п.2) ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у
статті 124 ЖК України, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на
підприємств, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не
менш як десять років.

З матеріалів
справи видно,що Відповідач ОСОБА_2 працював на підприємстві Бердянська ПМК
„Укркурортрембуд", з 01.07.1982року до 01.09.1992 року(а.с.167).На
підставі спільного рішення адміністрації і профкому підприємства від 20.05.1986
року йому на сім"ю з 4 осіб була надана жила площа у зазначеному
гуртожитку.

Оскільки відповідач
пропрацював на підприємстві, що надало йому жилу площу, не менше 10
років, то у відповідності до п.41пп2) зазначеного Примірного   Положення, а також вимог ст.. 132, . ст.. 125 ЖК України
він не може бути виселений без надання іншого жилого приміщення, тому суд
першої інстанції, враховуючи  ці     обставини
і  інші  обставини, які  мають
істотне значення для вирішення спору, дійшов правильного висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи
апеляційної скарги про відсутність у позивачки і у відповідача ОСОБА_2 ордеру
на вселення його сім"ї у спірне жиле приміщення, а також про
заборгованість по сплаті за житло як на підставу для виселення , є неспроможними
і такими, що не підтверджені набутими доказами і вимогами закону., оскільки
згідно Додатка до Примірного положення про гуртожиток від 1986 року ордер при
вселенні у гуртожиток здається в житлово-експлуатаційну організацію, а при її
відсутності - завідуючому(директору) гуртожитку підприємства, установи,
організації, тому самий по собі факт відсутності ордеру у відповідачів або у
позивачки не може розцінюватись як його відсутність у час вселення відповідачів
у гуртожиток, а заборгованість по сплаті комунальних послуг не передбачена
законом як підстава для виселення із гуртожитку .До того ж ,як вбачається із
матеріалів справи, попередній власник гуртожитку визнавав законність вселення
відповідачів, які були прописані у гуртожиток у встановленому законом порядку з
1986 року і їх права ним не оспорювались у встановленому законом порядку. Інші
доводи с також
неспроможними і несуттєвими.

3

Суд повно і всебічно з"ясував обставини справи, що мають для неї
значення, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер
правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права не порушені і застосовані вірно, постановлено
законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308,
313,314,315 ЦПК України , колегія суддів, -

УХВАЛИЛА  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від «08»
листопада 2006 р. По цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення , проте може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.