Справа № 22-ц- 541/ 2007 рік.                         Головуючий 1 інстанції:
стягнення суми боргу.                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26
лютого   2007 року.   Судова колегія судової палати з цивільних
справ апеляційної о суду Харківської області в складі:

головуючого судді -
Макарова Г.О., суддів -
Хорошевського О.М., Кокош і В.В.,
при секретарі - Уманській
М.П.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на
рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про
стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2006 року ОСОБА_2. звернулася до
суду із вказаним позовом.

В обгрунтування
своїх вимог зазначала, що 30
грудня 2004 року
відповідач ОСОБА_1 взяв у
неї в борг 30 000 грн. на
розвиток фірми ,ДС" м. Харків, які зобов'язався повернути після завершення
контракту фірми з компанією „Велтон.
Телеком. Харків", що стверджується виданою ним розпискою.

Проте ніякого
контракту ТОВ фірма „АС м. Харків з компанією „Велтон. Телеком. Харків" не
вкладала, що свідчить про невизначеність строку повернення боргу.

У грудні 2005 року вона
звернулася до ОСОБА_1. з
вимогою повернути грошовий борг, однак останній відмовився його повертати.

Посилаючись на
вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь грошовий
борг у розмірі ЗО 000 грн., та
судові витрати у розмірі 300 грн.

2

Відповідач ОСОБА_1
позов не визнав.

Вважав, що ЗО
грудня 2004 року ОСОБА_2. надала грошову
позику у розмірі 30 000 грн. не
йому особисто, а ТОВ фірмі „АС" м. Харків, де він був одним із
співзасновників фірми.

Посідаючи посаду
замісника директора фірми, він на вимогу ОСОБА_2 написав розписку, в якій
зазначив, що отримав від неї гроші на розвиток фірми.

Надані ОСОБА_2.
грошові кошти, були використані фірмою для виплати заробітної плати
працівникам.

Рішенням
Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2006
року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуальною права, просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні позову.

В заперечешіях
па апеляційну скаргу ОСОБА_2.
просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення з "явившихся осіб, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на
себе за договором позики від 30
грудня 2004 року
зобов'язання та відмовився добровільно повернути позивачці суму боргу у розмірі
30 000 грн.

Такий висновок суду є обґрунтованим та відповідає
обставинам справи. Відповідно до ст. ст. 1046,
1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду і такої ж якості.

Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі,
або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з
матеріалів справи та встановлено судом, ЗО грудня 2004 року між
сторонами у справі був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2. передала в
борг ОСОБА_130 000 грн. для
розвитку ТОВ фірми „АС" м. Харків.

На підтвердження
договору позики ОСОБА_1 власноручно
написав розписку, в якій зобов'язався повернути грошовий борг ОСОБА_2 по

3

закінченню контракту фірми з компанією „Велтон. Телеком. Харків".
( а. с. 54).

Оскільки ТОВ
фірма „АС м. Харків не вкладала будь-яких контрактів з компанією ,Велтон. Телеком. Харків", а
на вимогу ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_1
відмовився повернути суму боргу, суд дійшов висновку про невизначеність
сторонами строку повернення позики та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошовий борг у сумі ЗО 000 грн.

Відповідно до ч.
1 та 3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Заперечуючи
проти позову відповідач ОСОБА_1
зазначав, що 30 грудня 2004 року позивачка
передана в борі 30 000 грн. не
йому особисто, а ТОВ фірмі „АС" м. Харків для виплати заробітної плати
працівникам фірми.

На підтверджены договору позики
укладеного між ОСОБА_2. та ТОВ фірма „АС, він як співзасновник та замісник
директора фірми написав боргову розписку, де зобов'язався повернути грошовий
борг після завершення контракту фірми з компанією „Велтон. Телеком. Харків".

Вирішуючи спір
між сторонами, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі
доказам і запереченням ОСОБА_1
та обгрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_2. надавала в борг грошові кошти особисто ОСОБА_1, а не фірмі „АС",
якій зобов'язання перед нею особисто повернути борг.

Із тексту
розписки вбачається, що ЗО грудня 2004
року засновник фірми „АС"
ОСОБА_1, особисто взяв у ОСОБА_2 в борг 30 000 грн. на розвиток
фірми „АС" та зобов'язався повернути їх після закінчення контракту фірми з
компанією „Велтон. Телеком".

Факт надання
позики позивачкою ОСОБА_2. безпосередньо ОСОБА_1, стверджується поясненнями свідка ОСОБА_3 та письмовою
розпискою.

Згідно довідки
ТОВ фірми „ АС"
м. Харків від 22 травня 2006 року договір
позики грошових коштів між ОСОБА_3та ТОВ фірма „ АС" м. Харків ЗО грудня 2004 року не
вкладався. (а. с. 65).

Відповідно
довідки АКБ „ Меркурій"
від 22 травня 2006 року гротові
кошти на розрахунковий рахунок ТОВ фірми „
АС" м. Харків 30
грудня 2004 року від
ОСОБА_2 не надходили ( а. с. 60).

Посилання Ані снова СВ. в суді першої та
апеляційної інстанції на те, що про укладення договору позики між ОСОБА_2. і
ТОВ фірма „ АС"
м. Харків свідчить зміст написаної та завіреної ішм печаткою фірми розписка, де
зазначено, що грошові кошти отримані ним на розвиток фірми, а термін повернення
боргу пов'язаний з комерційною діяльністю фірми, не може бути прийняте судовою
колегією до уваги, оскільки ці обставини не спростовують факт укладення
договору позики між сторонами по справі.

4

Суд першої
інстанції дав належну оцінку поясненням свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та визнав, що вони не можуть бути прийняті до уваги на підтвердження
того, що відповідач не отримував гроші від позивачки, оскільки районним судом
не встановлено, що договір був укладений під впливом тяжких обставин.

За таких
обставин суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про задоволення
позову ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1. на її
користь суму грошового боргу та судові витрати.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1.
не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло
призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.
303, 304, п.1 ч.І
ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317,319 ЦПК України,
судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 10
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судці: