Справа № 22-47907                                         Головуючий
в 1-й інст.- Боймиструк
Доповідач - Ковалевич С.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 квітня 2007р. Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Рівненської області у складі

головуючого- судді Собіни І.М. суддів Ковалевича СП., Оніпко О.В. при
секретарі Сеньків Т.Б. розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 29 січня
2007р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання угоди
недійсною.

Перевіривши
докази у справі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Рівненського міського суду від 29 січня 2007р. відмовлено ОСОБА_1.
в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3. та ОСОБА_2 про визнання угоди
дарування 23500 грн. від 19 червня 2002р. недійсною.

В апеляційній скарзі на вказане рішення ОСОБА_1 посилається на його
незаконність через невідповідність висновків суду дійсним обставинам по справі
та порушенням у зв»язку з цим норм матеріального права.

Вказує, що при укладенні зазначеної угоди дарування грошей, між сторонами
по ній була зловмисна домовленість, а тому така угода не може залишатися
чинною.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове
рішення, яким її вимоги задовольнити.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З позовної заяви ОСОБА_1. вбачається, що вона звертаючись до суду просила
визнати нотаріально посвідчений договір дарування 235000грн. ОСОБА_3, на
користь ОСОБА_2, укладений 19 червня 2002р. ( а.с. 23) з підстав, передбачених
ст. 232 ЦК України.

Постановлюючи рішення про відмову у задоволенні таких вимог, суд першої
інстанції правильно зазначив , що з цих підстав можна визнати правочин
недійсним, якщо існувала злочинна домовленість представника однієї сторони з
другою стороною. В даному ж випадку договір позики укладався не представником
одно із сторін чи представниками обох сторін між собою, а самими сторонами.

Вирішуючи спір по справі, суд правильно керувався принципом диспозитивності
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, який передбачає, що суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі їх доказів.
Тобто суд не може вийти за межі позовних вимог.

Виходячи із заявлених позивачкою підстав, викладених у позовній заяві, її
вимоги до задоволення не підлягають.

Крім того, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку, що спірний договір дарування був укладений між
відповідачами та нотаріально посвідчений без порушення вимог закону. Достатніх
та переконливих доказів у спростування цього позивачка суду не надала.

Рішення суду першої інстанції постановлене без порушення
норм матеріального та процесуального права, а заперечення викладені в
апеляційній скарзі не спростовують його висновків, з якими погоджується і
колегія суддів.

Враховуючи викладене, колегія судців не вбачає підстав
для скасування такого рішення.

Керуючись ст.
ст. 307, 313,315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 29
січня 2007р. відхилити.

Ухвала суду
набуває чинності з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення суду
першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двох місяців з дня
проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Верховного
Суду України