Справа № 2-907-2007
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

7 грудня 2007 року
Бородянський районний суд

Київської
області в складі : головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Шилан М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в смт.Бородянка справу за позовом

ОСОБА_1 до Бородянської селищної
ради, Бородянського районного відділу земельних ресурсів, ОСОБА_2 про визнання
недійсними рішення Бородянської селищної ради, акту про встановлення на
місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, державних актів на
право власності на земельну ділянку, та за зустрічним позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_1, третя особа - Бородянська селищна рада, про усунення перешкод в
користуванні власністю та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В липні 2007 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 19 квітня 1999 року вона отримала у спадщину після
смерті ОСОБА_3  23 частини жилого
будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_1. Так як ОСОБА_3 мала
в користуванні земельну ділянку загальною площею 0,37 га, то вона позивачка\
відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України має право на 23 частини цієї ділянки,
тобто, 0,246 га.

Рішенням Бородянської селищної ради від
27 січня 2000 року на підставі заяви позивачки їй було передано у власність
земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку і господарських споруд. Рішення щодо передачі їй
у приватну власність земельної ділянки площею 0,096 га для ведення особистого
селянського господарства прийняте не було, але вона весь час після цього
обробляла дану частину земельної ділянки.

13 липня 2006 року Бородянська селищна
рада своїм рішенням передала у власність відповідачці ОСОБА_2, яка є
співвласником вказаного будинковолодіння і має 13 його частину, земельну
ділянку біля вказаного будинку загальною площею 0,22 га, з них - 0,15 га для
будівництва і обслуговування жилого будинку, 0,07 га - для ведення особистого
селянського господарства.

На підставі даного рішення та акту про
встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки,
який було підписано від її імені головою узгоджувальної комісії з земельних
питань виконкому Бородянської селищної ради відповідно до рішення цієї комісії
від 6 вересня 2006 року, відповідачка 22 березня 2007 року отримала Державний
акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Вважала, що зазначене рішення
Бородянської селищної ради від 13 липня 2006 року суперечить вимогам ст.120 ЗК
України та порушує її позивачки права як власника більшої частини
будинковолодіння, а рішення узгоджувальної комісії не відповідає визначеному
законом порядку розгляду земельних спорів, порушило її позивачки права щодо
участі у розгляді земельного спору та не відповідає обставинам справи.

Тому просила визнати незаконним та
скасувати рішення Бородянської селищної ради від 13 липня 2006 року в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,22 га, що є у
приватній спільній власності, визнати недійсними та скасувати акт про
встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від
9 вересня 2006 року, Державні акти на право власності на вказану земельну
ділянку від 22 березня 2007 року, які були видані ОСОБА_2

ОСОБА_2 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1та просила зобов»язати ОСОБА_1 не чинити їй
перешкод в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою біля
будинку АДРЕСА_2- не пересувати свій паркан на її ділянку і дотримуватись
правил добросусідства, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь за ремонт паркану 300
грн. та на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. в зв»язку з тим, що 9
вересня 2007 року ОСОБА_1 незаконно демонтувала частину її паркану та зайняла
частину належної їй ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_4 свій позов підтримали, викладене підтвердили, зустрічний
позов не визнали, пояснили, що позивачкою дійсно було знесено частину паркану
відповідачки з наміром встановити замість нього інший паркан і при цьому межу
між земельними ділянками на протязі біля 6 м було зміщено вглиб ділянки ОСОБА_2
на 0,5 м, оскільки даний паркан було встановлено неправильно, з захопленням
частини ділянки позивачки, хоча визнали, що на час набуття позивачкою права
власності на частину будинку цей паркан вже стояв і саме в межах, визначених ним,
проводилась приватизація земельних ділянок сторін.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_5 позов ОСОБА_1 не визнали, зустрічний позов підтримали, вважали, що
наданням спірної земельної ділянки ОСОБА_2 будь-які права ОСОБА_1 порушені не
були, оскільки вона користується земельною ділянкою в тому ж розмірі та в тих
же межах, що були передані їй у власність. Знесений позивачкою паркан нею відповідачкою\
було відновлено і порушення землекористування усунено.

Представник Бородянської селищної ради
Шевченко Н.О. вважала, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а зустрічний
позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки земельна ділянка розміром 0,15 га
була надана ОСОБА_1 відповідно до поданої нею заяви, на користування ділянкою
більшого розміру вона права не мала. ОСОБА_2 земельна ділянка була надана
правомірно, порушення меж землекористування при обстеженні ділянки комісією
виконкому встановлено не було, а так як ОСОБА_2 звернулась до ради із заявою
про те, що ОСОБА_1 відмовляється погодити межі, то вони межі були погоджені
селищною радою.

Бородянський районний відділ земельних
ресурсів свого представника в судове засідання не направив, про час та місце
розгляду справи був належним чином повідомлений.

Вислухавши пояснення позивачки та її
представника ОСОБА_4, відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5,
представника Бородянської селищної ради Шевченко Н.О., дослідивши письмові
докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1задоволенню не підлягає, а
зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від 31 серпня 1999 року позивачка
ОСОБА_1отримала у спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 23 частини
жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться
АДРЕСА_1 а.с.6.

7 грудня 1999 року ОСОБА_1звернулася до
Бородянської селищної ради із заявою про надання дозволу на приватизацію
земельної ділянки біля вказаного будинку розміром 0,15 га а.с.53 і рішенням
Бородянської селищної ради від 27 січня 2000 року їй позивачці було надано
дозвіл на оформлення вказаної земельної ділянки у зазначеному розмірі у
приватну власність а.с.52.

На підставі вказаного рішення
Бородянським районним відділом Київської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» було
виготовлено технічну документацію, погоджено та встановлено в натурі межі
земельної ділянки, та 8 травня 2001 року видано позивачці Державний акт на
право власності на дану земельну ділянку а.с.68-70,55.

Рішенням Бородянської селищної ради від
13 липня 2006 року на підставі заяви ОСОБА_2 їй було надано у приватну
власність земельну ділянку розміром 0,22 га за тією ж адресою АДРЕСА_1, в тому
числі : для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель
- 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,07 га а.с.13.

9 серпня 2006 року ОСОБА_2 звернулася
до Бородянської селищної ради із заявою та просила підписати акт про
встановлення межі земельної ділянки, оскільки її сусідка ОСОБА_1не підписує
даний акт а.с.50 і узгоджувальна комісія з земельних питань виконкому
Бородянської селищної ради на своєму засіданні 6 вересня 2006 року, розглянувши
вказану заяву, вирішила надати дозвіл голові узгоджувальної комісії ОСОБА_6 підписати
акт погодження меж замість ОСОБА_1, так як при виїзді на місце розташування
земельної ділянки ОСОБА_2 було встановлено, що земельні ділянки сторін в
прибудинковій території огороджені парканом, а городи розділені твердою межею,
земельна ділянка ОСОБА_1приватизована і вона безпідставно відмовляється
підписати акт погодження меж а.с.11.

22 березня 2007 року на підставі
вищезазначеного рішення Бородянської селищної ради від 13 липня 2006 року та
акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної
ділянки, який за ОСОБА_1 було підписано представником селищної ради ОСОБА_6,
ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку
розміром 0,15 га за вищезазначеною адресою для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських споруд та Державний акт на право власності на
земельну ділянку розміром 0,0467 га для ведення особистого селянського
господарства а.с.10,12,56 .

9 вересня 2007 року ОСОБА_1самовільно
та без згоди на це ОСОБА_2 демонтувала частину паркану, який належав ОСОБА_2,
та перемістила межу між їх земельними ділянками вглиб ділянки ОСОБА_2 приблизно
на 0,5 м на протязі біля шести метрів, зайнявши таким чином частину ділянки
відповідачки, що визнається сторонами.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
ОСОБА_1 посилається на те, що оскільки їй належить на праві власності 23
частини будинку АДРЕСА_1, а відповідачці ОСОБА_2 - 13 його частина, то вона
позивачка на підставі ч.4 ст.120 ЗК України має право на 23 частини і
земельної ділянки біля будинку, розмір якої становить 0,37 га.

Однак, відповідно до ст.30 ЗК України
1990 року, який діяв на час отримання ОСОБА_1
31 серпня 1999 року у власність вказані 23 частини будинку, при
переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об»єктами переходить
право власності або право користування земельною ділянкою, але лише у розмірах,
передбачених ст.67 цього Кодексу, тобто, в даному випадку для будівництва та
обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - не більше 0,15
га.

Як встановлено судом, земельну ділянку
таким же розміром 0,15 га на підставі заяви самої позивачки їй і було надано
селищною радою та в такому ж розмірі нею приватизовано. При цьому приватизація
вказаної земельної ділянки була здійснена в межах, які вже склались на той час
з іншим співвласником будинку і в цих же межах позивачка користується цією
ділянкою досьогодні, що підтвердила як сама позивачка в судовому засіданні та
що було встановлено узгоджувальною комісією з земельних питань виконкому
Бородянської селищної ради а.с.11,51. Про надання їй інших земельних ділянок
позивачка із заявами до селищної ради не зверталась, що визнала вона та
представник селищної ради в судовому засіданні.

За таких обставин суд вважає, що
наданням земельної ділянки біля будинку ОСОБА_2 будь-які права позивачки не
порушуються, оспорюване рішення селищною радою винесене правомірно, в межах
своєї компетенції і підстав для його скасування не вбачається, а тому в цій
частині в позові ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Зважаючи на вищевикладене, суд також
вважає правомірними і такими, що не порушують прав та інтересів позивачки
оскаржуваний акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі
земельної ділянки від 9 вересня 2006 року та Державні акти на право власності
ОСОБА_2 на цю земельну ділянку, а тому і в цій частині в позові ОСОБА_1
необхідно відмовити.

При цьому суд не приймає до уваги акт
обстеження земельної ділянки від 1 листопада 2007 року про невідповідність
фактичних розмірів земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх Державним актам
а.с.54, оскільки вказаним актом обстеження не встановлено які ж саме
невідповідності виявлені комісією. Будь-яких інших доказів щодо цього суду не
надано.

Також суд не приймає до уваги посилання
позивачки на користування земельною ділянкою більшого розміру, ніж було їй
передано у власність, так як без відповідного надання цієї ділянки користування
нею є самовільним і не створює будь-яких правових наслідків для позивачки.

Що ж до зустрічного позову ОСОБА_2, то
суд вважає, що діями ОСОБА_1 по знесенню паркану відповідачці була завдана
моральна шкода, яка виразилась в
душевних стражданнях з приводу пошкодження її майна та створення
перешкод в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою.
Однак, визначений позивачкою розмір даної шкоди суд вважає завищеним, таким, що
не відповідає характеру  заподіяних
збитків, оскільки вказані порушення були нетривалими, паркан та межі
землекористування відразу були відновлені, а тому визнає за необхідне стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої їй моральної шкоди 460
грн., що відповідає мінімальному розміру заробітної плати.

В частині стягнення з ОСОБА_1 коштів за
ремонт паркану суд вважає за необхідне в позові ОСОБА_2 відмовити, так як нею
не надано суду будь-яких доказів на підтвердження понесених в зв»язку з цим
витрат.

Також не підлягають до задоволення і
вимоги ОСОБА_2 в частині зобов»язання ОСОБА_1не чинити їй перешкод в
користуванні належною на праві власності земельною ділянкою, оскільки, як
встановлено судом, на даний час будь-яких перешкод в здійсненні ОСОБА_2 свого
права власності на земельну ділянку ОСОБА_1не створює.

Керуючись ст.30,67 ЗК України 1990
року, ст.116,118,120,121,152,155,158,159 ЗК України, ст.23,317,319,386,391,1167
ЦК України, ст.10,11,209,212-215,218  ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Бородянської
селищної ради, Бородянського районного відділу земельних ресурсів, ОСОБА_2 про
визнання недійсними рішення Бородянської селищної ради, акту про встановлення
на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, державних актів
на право власності на земельну ділянку

відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - Бородянська селищна рада, про усунення перешкод в користуванні
власністю та відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
на відшкодування завданої їй моральної шкоди 460 чотириста шістдесят гривень.

В іншій частині в позові відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження до Апеляційного суду Київської області
через Бородянський районний суд Київської області.

Головуюча-суддя                                                                              Міланіч А.М.