АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Олексієнка
М.М.,

суддів:                     Косигіної Л.М., Жигановської
О.С.,

при секретарі судового

засідання                            Нечипоренко
І.Г.,

з участю:
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.
Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_1
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3про визнання
свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на
частину жилого будинку та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання
свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, визнання права
власності на частину жилого будинку, зміну частки його власності,

встановила:

У ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив визнати за ним право власності
на частину житлового будинку АДРЕСА_1, яку
він самостійно збудував, визнати частково недійсним свідоцтво про право на
спадщину, отримане ОСОБА_2. Вимоги ґрунтувались на тому, що зі згоди нині
покійної мами, яка була власницею домоволодіння, він самовільно прибудував дві
жилі кімнати 2-4 та 2-5, коридор 2-3, ванну 2-1, кухню 2-2, які у ІНФОРМАЦІЯ_3 році були
оформлені на маму, що дало їй можливість стати власницею 75М00 частин будинку.
Оскільки, фактично, прибудова належить йому, то рішенням виконавчого комітету
Житомирської міської ради від ІНФОРМАЦІЯ_4 року НОМЕР_1 власниці дозволялось
вказані приміщення відчужити на його користь. Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, у порядку
спадкування, власниками домоволодіння стали він та відповідачка у рівних частинах,
тобто по 75М00 часток, хоча, на переконання позивача, покійній матусі мало
належати не 75М00 ідеальних часток будинку, а 51М00, а отже вони з
відповідачкою повинні були отримати свідоцтво про право на спадщину за законом
по 51М00 часток, тобто ОСОБА_2 незаконно стала власницею 12М00 ідеальних
часток.

Справа №22-ц232                                                   Головуючий
у 1 інстанції
Гулак Н.А

Категорія 41                                                               Доповідач
- суддя Олексієнко
М.М.

2

В процесі розгляду справи позивач
вимоги уточнив, просив визнати за ним право власності на приміщення 2-1,2-2,2-3,2-4,2-5, що
складають 35,1 ідеальних
часток будинку АДРЕСА_1.

У ІНФОРМАЦІЯ_6
року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом, в якому просила теж визнати за
нею право власності на приміщення 3-1,
2-2, веранду, збудовані нею в ІНФОРМАЦІЯ_7
році, приміщення 3-5,
3-6, 3-7, зведені у ІНФОРМАЦІЯ_13
році, будинку АДРЕСА_1,
визнавши на 12X100 ідеальних
часток недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, отримане ОСОБА_1
після смерті матері.

Рішенням
Богунського районного суду м. Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_8 року в позові сторонам відмовлено,
за пропуском строків позовної давності. Суд виходив з того, що позивачі
(відповідачі) будівництво оспорюваних часток проводили при житті спадкодавця -
ОСОБА_4. У ІНФОРМАЦІЯ_3 році самовільні прибудови по рішенню виконкому від
ІНФОРМАЦІЯ_4 року НОМЕР_1 були зареєстровані за нині покійною ОСОБА_4. Про
прийняте рішення сторони знали, проте вони до ІНФОРМАЦІЯ_9 року за захистом своїх прав не
зверталась, а отже пропустили строки.

Не погоджуючись
з рішенням суду, ОСОБА_1звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати його в частині, що стосується заявлених ним позовних вимог,
постановити нове, про задоволення позову. На переконання скаржника, суд невірно
застосував матеріальне право щодо обрахування строків позовної давності, не
навів переконливих доводів свого висновку. Зокрема, суд мав керуватись ст.261
ЦК України, який набрав чинності з ІНФОРМАЦІЯ_10
року, тобто на час постановления
рішення суду, а не ст. 76
ЦК України 1963 року,
який мав законну силу на час виникнення спірних правовідносин. Про порушене
право дізнався лише в ІНФОРМАЦІЯ_11 року, коли відповідачка, отримавши
свідоцтво про право на спадщину за законом, стала власницею частини належних
йому приміщень.

Вислухавши
доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги
частково.

При ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивачів
обгрунтовані, проте вони пропустили строки позовної давності.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитись не
може.

Відповідно до
змісту ст. 112 ЦК
України 1963 року,
чинної на час виникнення правовідносин, роз'яснень, викладених в ч.2 п.5
постанови Пленуму Верховного Суду №2
від 14.05.1976 року
«Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню законодавства
про право особистої власності на жилий будинок», зроблена третіми особами
прибудова (надбудова) до належного громадянинові жилого будинку може створювати
для них право власності на його частину лише за умови, що вона може бути
самостійним об'єктом користування, мала місце згода власника будинку на
створення спільної власності, було одержано дозвіл виконавчого комітету
місцевої ради на проведення прибудови та належно затверджено її проект.

3

Як свідчать матеріали справи,
дозволу на проведення оспорюваних прибудов сторони не мали, не мали вони і
затверджених проектів.

Прибудови, які,
на переконання ОСОБА_1, належать йому, зареєстровані згідно свідоцтва про право
власності за законом та належали на праві власності ОСОБА_4., померлій
ІНФОРМАЦІЯ_12 року. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з
75100 часток жилого будинку.

Жодна із сторін,
виходячи з тих доказів, які зібрані у справі, не довела, що між ними та нині покійною
власницею була домовленість про створення спільної власності. При цьому, суд
акцентує увагу, що лише участь певної особи у будівництві не створює для неї
право власності. У справі є докази тому, що ОСОБА_1 купувались будівельні
матеріали, він, як і ОСОБА_2, приймали участь у будівництві, проте, таких
доказів недостатньо для встановлення угоди про створення спільної власності.
Свідок ОСОБА_5, який є чоловіком ОСОБА_2., в судовому засіданні (а.с.
85-зворот) пояснював, що в ІНФОРМАЦІЯ_7
році робили прибудови у батьківському будинку дружини для батьків, так як
самі мали намір отримати квартиру. Колегія суддів не може взяти до уваги, як
переконливий доказ, витяг з рішення Богунської районної ради м. Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 15), про належність
прибудов лише ОСОБА_1, як власнику. Навпаки, приміщення зареєстровані на
ОСОБА_4., якій дозволялось відчужити їх сину - ОСОБА_1

Таким чином,
оскільки сторони не довели факт угоди про створення спільної власності на
будинок, їх вимоги - безпідставні.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення суду першої
інстанції не подавала, однак колегія, керуючись ч.З ст.303 ЦПК України, не
обмежилась доводами апеляційної скарги ОСОБА_1, оскільки виявила неправильне
застосування норм матеріального права, яке наведено вище, порушення норм
процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування рішення. Тому
рішення суду слід скасувати повністю, ухваливши нове про відмову у задоволенні
позову.

На підставі
наведеного, керуючись ст. ст. 209,
303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати
рішення Богунського районного суду м. Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_1 року і ухвалити
нове рішення.

Відмовити, за
безпідставністю заявлених вимог, у задоволенні позовів ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа -ОСОБА_3 про
визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права
власності на частину жилого будинку, ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -ОСОБА_3про визнання
свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, визнання права
власності на частину жилого будинку, зміну долей власності жилого будинку.

4

Рішення   набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Справа №                                          Головуючий
у суді 1-ї інстанції

Категорія                                                                    Суддя-доповідач