АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22-779                                                                              Головуючий
інстанції: Лисенко Л. І.
Суддя-доповідач: Бондар В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
березня 2007 року                                                                                              м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого
:   Бондара В.О.

Суддів:                Бабак A.M.

Прокопенка О.Л.

При секретарі: Бабенко Т.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства „Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання №9" (далі - КП „ВРЕЖО № 9)на
рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до КП „ВРЕЖО № 9" м. Запоріжжя, Запорізького
міськвиконкому, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

12 травня 2004 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до КП „ВРЕЖО №
9", Запорізького міськвиконкому, третя особа: ОСОБА_3. про визнання права
користування житловим приміщенням.

В позові зазначала, що у кімнаті площею 18 кв.м. у
двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 проживав і був прописаний ОСОБА_3. У зв'язку з тим,
що він був похилого віку, хворів, потребував допомоги, вона як родичка у 2002
році, на його прохання оселилася до нього, стала проживати разом однією сім'єю,
доглядати за ним, утримувати матеріально. У березня 2004 року ОСОБА_3. вирішив
прописати, її у свою кімнату, написав заяву про реєстрацію, однак звернутися до
ЖЕД-42 не зміг, тому що потрапив у лікарню, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Зазначаючи, що вона була членом сім'ї наймача, просила визнати за нею право
користування житловим приміщенням.

Справа
розглядалася судом неодноразово.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2006 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1. право користування житловим приміщенням у
кімнаті площею 18 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі КП „ВРЕЖО № 9" зазначає, що
рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Вислухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно до ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає

рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1., районний суд
виходив з того, що в 2002 році у зв'язку з необхідністю догляду за ОСОБА_3., який проживав і
був прописаний у квартирі АДРЕСА_1, до нього вселилася ОСОБА_1., яка більше двох
років проживала у його кімнаті та здійснювала за ним догляд. У лютому 2004 року
ОСОБА_3. була
написана заява з проханням зареєструвати ОСОБА_1. у його кімнаті, однак у
зв'язку з хворобою заява до ЖЕД не була подана.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та відповідачем не заперечується,
що у зв'язку з тим, що ОСОБА_3.
був похилого віку, хворів, потребував допомоги, позивач ОСОБА_1. з 2002
року, на його прохання оселилася до нього, стала проживати разом з ним.

Крім того, обставина вселення позивачки на спірну жилу
площу та її спільне проживання з наймачем встановлена ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 31 березня 2006 року (т. 1, а. с. 170-172).

За змістом ст. 65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого
приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим
приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею
жилому приміщенні.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1. приватизованого житла не має,
проте зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2(т. 1, а. с. 45).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01
листопада 1996 року №9 „Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя",наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж
для відмови їй у цьому.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачка забезпечена житловою
площею за адресою реєстрації не може бути підставою для скасування правильного
по суті і справедливого рішення суду, оскільки встановлено, що вона вселилась
на спірну жилу площу і проживала на ній більше двох років, як член сім'ї
наймача.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 307,308,313,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 9" відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2006 року по
цій справі залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.