У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 листопада 2007 року                                                                  м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Балюка М.І.,
Григор'євої Л.І., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємця (далі - ПП) ОСОБА_2, товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) “Інтерагротранс”, виробничого підприємства (далі
- ВП) “Надежда” про визнання договору купівлі-продажу недійсним та звернення
стягнення на майно; за позовом ВП “Надежда” до ОСОБА_1, ПП ОСОБА_2, ТОВ
“Інтерагротранс”, ТОВ “Партнер-2000” про визнання права власності на майновий
комплекс та усунення перешкод у користуванні майном,

в
с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1,
звернувшись до суду з указаним позовом, зазначав, що 17 червня 2002 року між
АКБ “Східно-Європейський банк” та ПП ОСОБА_2 був укладений договір кредиту на
суму 35000 грн., в забезпечення виконання якого сторони уклали договір застави.
Предметом договору застави є комплект автомобільної газозаправної станції
модульного типу АГЗС-М 100 в м. Кременчуці по вул. Набережна л-та Дніпрова, №
31-А. Оскільки ПП ОСОБА_2 зобов'язання
за кредитним договором виконані не були, то заборгованість перед банком була
погашена ним, позивачем, і до нього перейшли права кредитора, в тому числі і по
договору застави. Однак 4 березня 2004 року ПП ОСОБА_2 продав заставлене майно
без його згоди ТОВ
“Інтерагротранс”.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1
просив визнати вказаний договір купівлі-продажу недійсним та звернути стягнення
на майно.

У серпні 2006 року ВП “Надежда”
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ПП ОСОБА_2, ТОВ “Інтерагротранс”, ТОВ
“Партнер-2000” про визнання права власності на спірний майновий комплекс АГЗС
та усунення перешкод у користуванні ним, оскільки комплекс АГЗС підприємство
придбало з прилюдних торгів по реалізації майна боржника - ТОВ “Інтерагротранс”
і є добросовісним набувачем. Крім того, на даний момент газозаправочною
станцією користується ТОВ “Партнер-2000”, хоча договір оренди з товариством
розірвано            8 серпня 2006 року.

Рішенням Крюківського
районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 червня
2007 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, позов ВП “Надежда” задоволено.
Визнано за ВП “Надежда” право власності на спірний майновий комплекс АГЗС і
зобов'язано “Партнер-2000” не чинити
перешкод ВП “Надежда” в користуванні майновим комплексом АГЗС шляхом його
звільнення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові
рішення скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської області від              14 червня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М. Барсукова

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва