Справа 22 ц- 52 2007 року                                        Головуючий
Категорія - 19                                                                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

6 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г. судців Кочегарової Л.М., Козлова О.М. при секретарі    Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні   в місті   Маріуполі
справу   за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в Іллічівськом районі М.Маріуполя ( далі управління
ПФУ В Іллічівськом районі М.Маріуполя)
про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною скаргою
позивачки   на рішення Іллічівського
районного суду М.Маріуполя від 7
грудня  2006 року,-

встановила:

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 7 грудня 2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді
неотриманого заробітку за час в розмірі 884
грв, судових витрат в розмірі 300
грв. та моральної шкоди в розмірі 30000
грв. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і повернути
справу на новий розгляд, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно
з"ясував фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для
правильного вирішення справи і постановив рішення з порушенням норм
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, яка підтримала апеляційну
скаргу, заперечення проти апеляційної скарги представників управління ПФУ в
Іллічівськом районі м.Маріуполя, перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала у
дитячому садку НОМЕР_1 Маріупольського міського управління освіти.

31.03.2004 року
вона звернулася до управління ПФУ в Іллічівськом районі м.Маріуполя з заявою
про надання пенсії за вислугою років

1.04.2004 року
ОСОБА_1 звільнилася з дитячого комбінату НОМЕР_1 з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 за
власним бажанням, за ст.38 КЗпП України (а.с. 6-Ю, 11).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення неотриманої
заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, позивачка посилалася на те,
що з вини управління ПФУ в Іллічівськом районі м.Маріуполя вона не працювала і
не отримувала заробітну плату з 1.04.2004
року до 11.03. 2005 року у
зв"язку з чим сім"я знаходилася у скрутному матеріальному становищу,
що завдавало їй моральних страждань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що
факт неналежного виконання працівником управління ПФУ в Іллічівському районі
м.Маріуполя ОСОБА_2 своїх службових обов'язків знайшов своє підтвердження, але
допущені ОСОБА_2 порушення вимог закону та посадової інструкції не перебувають
у прямому причинному зв"язку з тим, що позивачка звільнилася з дитячого
комбінату НОМЕР_1 міського

2

управління
освіти і на протязі з березня 2004
по березень 2005 року
ніде не працювала, оскільки звільнилася вона за власним бажанням. Підстав для
відшкодування моральної шкоди управлінням ПФУ в Іллічівському районі
м.Маріуполя відповідно до оскаржуваного рішення немає, оскільки обов"язок
її відшкодування може бути покладений лише на особу, винні дії якої порушили
права позивачки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи справу повно,
всебічно і об"єктивно перевірив доводи сторін, встановленим фактам і
доказам дав правильну оцінку і дійшов до обгрунтованого висновку про те, що
управління ПФУ в Іллічівськом районі м.Маріуполя не може нести відповідальність
перед ОСОБА_1 за втрату нею заробітку, оскільки позивачка звільнилася з місця
роботи за власним бажанням. Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам
справи і вимогам закону.

Зокрема, відповідно до ст.1172 ЦК
України юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов"язків. У
відповідності зі ст.1166 ЦК України обов'язковою умовою деліктної
відповідальності є причинно - наслідковий зв"язок між протиправними діями
і завданою шкодою.

Неправомірність дій працівників управління ПФУ в Іллічівськом районі
м.Маріуполя не знаходиться у прямому причинно - наслідковому зв"язку із
спричиненням позивачці матеріальної і моральної шкоди. Крім того, як вбачається
з пояснень представника управління ПФУ в Іллічівськом районі м.Маріуполя на час
звернення до управління з заявою про призначення пенсії позивачка не мала права
на отримання пенсії за вислугою років внаслідок недостатнього стажу. Тому
позовні вимоги ОСОБА_1 колегія суддів вважає необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність
висновків суду. Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом
розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на висновки суду позивачкою
не надано.

Оскільки рішення суду постановлено у відповідності з вимогами матеріального
і з додержанням процесуального права, підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
303,307, 308 , 313-314 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила: Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення
Іллічівського районного суду   м.
Маріуполя Донецької області   від   7
грудня 2006 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання
чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.