Справа № 22ц-877/2007                                   Головуючий
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня   2007 року
м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі:

головуючого - судді   СМАГЛЮК Р.І.

суддів                         ЛИТВИНЕНКО
І.В.,БОБРОВОЇ І.О.

при
секретарі              Вареник О.М.

з участю
ОСОБА_1, представників Семенівської ЦРЛ ОСОБА_2. та Карузіної A.M.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Семенівської центральної районної лікарні Чернігівської області на рішення
Семенівського районного суду Чернігівської області від 6 квітня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Семенівської центральної районної лікарні про
поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернулась з позовом до Семенівскої ЦРЛ про поновлення на роботі на посаді
ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на те, що її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України
проведено з порушенням ст.43 Конституції України, яка гарантує право на працю,
ст.ст. 10, 13, 15 КЗпП України, ст.49-4 Закону України „Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності", які вимагають від роботодавця завчасного
узгодження питання скорочення штату працівників при ліквідації, реорганізації,
зміні форм власності або часткового зупинення виробництва, з профспілковим
комітетом, внесення змін з цього питання до колективного договору. Також позивачка
обґрунтовувала незаконність свого звільнення тим, що не було ніякої економічної
необхідності проводити скорочення штату лікарні, згоду на звільнення
профспілковий комітет дав під тиском головного лікаря, з яким у неї склались
неприязнені стосунки.

Рішенням суду
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Суд поновив ОСОБА_1. на роботі на посаді
ІНФОРМАЦІЯ_1 Семенівської центральної районної лікарні Чернігівської області з
05.02.2007 р. та стягнув з Семенівської центральної районної лікарні на користь
ОСОБА_1 1212 грн.20 коп. за час вимушеного прогулу.

В апеляційній
скарзі Семенівська центральна районна лікарня просить скасувати рішення суду
першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального і
процесуального права і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

2

Апелянт в
апеляційній скарзі вказує на те, що суд при розгляді справи виходив не з того,
чи були допущені порушення норм КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 за
скороченням штату, а вдався до аналізу економічної необхідності скорочення
штату, хоча в компетенцію суду це не входить, так як питання необхідності
скорочення належить до компетенції тільки адміністрації лікарні. Судом також не
враховано, що позивачці у 2000
році надавалась змога пройти курси підвищення кваліфікації медичних
працівників за державний кошт, але вона пройшовши курс не здала залікових
іспитів, і тому не отримала сертифікат ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, відсутність у
матеріалах справи даних про штатні одиниці до скорочення та після призвели до
ухвалення рішення без повного з'ясування дійсних обставин справи.

В судовому
засіданні представники Семенівської центральної районної лікарні підтримав
апеляційну скаргу, а позивачка ОСОБА_1.
апеляційної скарги не визнала.

Заслухавши
доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга піддягає
задоволенню виходячи з наступного .

Як вбачається з
матеріалів справи, відповідно до наказу від 3.10.1980 р. ОСОБА_1. прийнята на
роботу в якості ІНФОРМАЦІЯ_1 в структурний підрозділ-стоматологічної
поліклініки Семенівської районної центральної лікарні. Наказом Семенівської
центральної районної лікарні № НОМЕР_1 було скорочено дві посади ІНФОРМАЦІЯ_1 і
ОСОБА_1. була попереджена про звільнення з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04 лютого 2007
року у зв'язку із скороченням штатів з економічних причин відповідно до п. 1
ст. 40 КЗпП України (а.с. 107).

04.01.2007 року
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2. звернувся з поданням до профкому і профком надав згоду на
звільнення ОСОБА_1 за скороченням штатів з 04.02.2007 року ( а.с.22, 49),
оскільки ОСОБА_1. мала найнижчу кваліфікацію та продуктивність праці, що
підтверджується відсутністю у неї підтвердження другої категорії після 1991
року (а.с. 32, 33, 34) та низьким навантаженням (а.с. 55-56, 123-129,
202-226,), в той час коли інші лікар-стоматологи мали вищу кваліфікацію,
підтверджену відповідним образом (а.с. 148-168), та більшу завантаженість.

Згідно до
довідки (а.с. 106) через
відсутність вакантних посад, інша робота позивачці не пропонувалась.

Наказом № НОМЕР_2. Семенівської
центральної райлікарні позивачка була звільнена з посади згідно до п.1 ст. 40 КЗпП України
внаслідок скорочення штатів з 5
лютого 2007р. (а.с. 19)

За штатним
розписом до та після скорочення штату вбачається, що число штатних одиниць
ІНФОРМАЦІЯ_1 скоротилось з 6
до 4 одиниць.

Зважаючи на
наведене, підстави вважати звільнення позивачки незаконним відсутні, оскільки в
установі дійсно пройшло скорочення штату, підтверджене наказом та штатним
розписом, позивачка попереджалась завчасно про скорочення, згоду на її
звільнення дав профком з урахуванням положень ст.42 КЗпП України, їй не
пропонувалась інша робота через відсутність вільних посад,

3

тобто
відповідачем під час звільнення були дотримані вимоги КЗпП України, а тому
позов не може бути задоволений.

В своєму рішенні
суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 згідно
наказу від 02.02.2007 р. було
проведено з порушенням ст. 22
Закону України „ Про
професійні спілки, їх права та гарантії", так як не було дотримано умов
про попередження не менше як за три місяці роботодавцем профспілкового комітету
про наступне звільнення працівників з причин економічного характеру. Проте ці
висновки не стосуються питання дотримання законності при звільненні ОСОБА_1, а
стосуються відносин між роботодавцем та профспілкою, яка не вбачає у цьому
порушення своїх прав і не оспорює цього.

Крім того, суд
першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відсутність належних
підстав на скорочення штатів лікарів стоматологів, а тому апеляційний суд
погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що до компетенції суду не
входить аналіз економічного обґрунтування необхідності скорочення штату, про що
наголошувалось в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року „Про
практику розгляду судами трудових спорів" та не передбачено діючим КЗпП
України.

Посилання
позивачки на тиск з боку головного лікаря на членів профкому при дачі згоди на
звільнення, не підтверджено доказами, а присутність головного лікаря при
голосуванні, яке проводилось таємно, не може розцінюватись як грубе порушення
норм діючого законодавства.

Доводи ОСОБА_1
про протидію головного лікаря підвищенню її кваліфікації є також
безпідставними, не доведеними належними доказами, тому що ще у 2000 році позивачка
була на курсах підвищення кваліфікації, але з власної волі не склала іспити і
не отримала сертифікату ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального
права і його висновки не відповідають дійсним обставинам справи, а тому воно
підлягає скасуванню. Підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах
заявлених вимог відсутні.

Керуючись ст. 40 ч.1 п.1,
ст.ст.42, 43 , 49-2, КЗпП
України, ст.ст. 303,
307, 309 п.3,4, ст. 314,
316, 319, 325 ЦПК України ,
апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Семенівської центральної районної лікарні Чернігівської області   задовольнити.

Рішення Семенівського
районного суду Чернігівської області від 6
квітня 2007 року
скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позову до Семенівської ЦРЛ про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення набирає
чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.