Справа № 2-323 2007 рік
року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
судді Лазюк С.В.
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: об'єднана державна виконавча
служба Київського району м. Харківа про стягнення заборгованості за договором
зберігання та відшкодування моральної шкоди,
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: об'єднана
державна виконавча служба Київського району м. Харківа, в якій просить стягнути
солідарно з відповідачів суму заборгованості за договором зберіган­ня
автомобіля у розмірі 4243,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 3000,00 гривень
та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що
02 червня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір зберігання
державний номер НОМЕР_1 підтверджується квитанціями (чеками) НОМЕР_2 від
03.06.2004 року та НОМЕР_3 від 16.06.2004 року. Строк зберігання транспортного
засобу за договором становив 13 діб (з 02 по 14 червня 2004 року). Станом на
08.02.2007 року ОСОБА_2 автомобіль не забрала, в зв'язку з чим у відповідача,
відповідно до ч.3 ст.946 ЦК України, виникла заборгованість в сумі 4243,00
гривні за весь час зберігання транспортного засобу.
обґрунтування спричиненої моральної шкоди позивач посилається на те, що
відповідачі на протязі двох років ігнорують вимоги стосовно сплати
заборгованості за зберігання автомобіля. Неправомірні дії відповідачів ставлять
позивача в скрутне матеріальне становище, що змушує позивача звертатися до
знайомих з проханням позичити гроші, почуваючи при цьому почуття приниження, що
також відобразилось на взаєморозумінні та сосунках в сім'ї та з працівниками.
ОСОБА_2 надала до суду заперечення проти позову, в якому вказує, що зберігання
автомобілю було не послугою, що надавалась ОСОБА_2, а передавалося на
зберігання позивачу в рамках виконавчого провадження, а тому позивач повинен
звернутися до ВДВС Київського рауправління юстиції м. Харкова з вимогою про
відшкодування шкоди, посилаючись на п.4.15.2 та 4.15.3 Інструкції про
проведення виконавчих дій, затвердженої Міністерством юстиції України від
15.12.99 №74/5. Також заперечує проти позовних вимог, що відшкодування
спричиненої моральної шкоди.
третьої особи надав пояснення, щодо позовних вимог позивача, а саме, що
13.05.2003 року для примусового виконання до ВДВС Київського рай управління
юстиції м. Харкова надійшов виконавчий лист Московського райсуду м. Харкова №2-5809
від 08.05.2003 року про стягнення суми. 03.06.2004 року ОСОБА_2 звернулася до
власності для забезпечення стягнення за виконавчим документом. 03.06.2004 року
актом опису та арешту автомобіль арештовано та передано на відповідальне
зберігання ОСОБА_2 під підпис. 07.07.2005 року за заявою ОСОБА_2 виконавче
провадження було закінчено в зв'язку з повним погашенням боргу та знято арешт з
автомобіля. Також представник третьої особи зазначив, що ВДВС Київського рай
управління юстиції м. Харкова арештований автомобіль позивачу не передавав та
договори щодо зберігання - не укладались.
судовому засіданні позивач підтримав позов та просив позовні вимоги
задовольнити, а саме стягнути у солідарному порядку з відповідачів
заборгованість за зберігання транспортного засобу у розмірі 4243,00 гривні, як
відшкодування спричиненої моральної
шкоди   стягнути   3000,00
гривень  та  судові
витрати   пов'язані  з
справи: державне
мито у розмірі 201 гривні, витрати пов'язані з опублікуванням оголошення у
розмірі 103,29 гривень та витрати пов'язані з наданням правової допомоги у
розмірі 1200 гривень.
та представник третьої особи у судове засідання повторно не з'явилися, причини
неявки суду не повідомили, були повідомлені про слухання справи належним чином
про що свідчить повідомлення про вручення судових повісток та оголошення у
виданні «Слобідський край» від 06.02.2007р.
позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.
Суд,
вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
вимоги, щодо стягнення у солідарному порядку з відповідачів заборгова­ність за
зберігання транспортного засобу у розмірі 4243,00 гривні та судових витрат
пов'язаних з розглядом справи є обгрунтованими та підлягають задоволенню з
договору купівлі - продажу майна автомобільної стоянки від 01.10.2002р. та акту
прийому - передачі НОМЕР_4 від 01.10.2002р. СПДФО ОСОБА_1 є власником
автомобіль­ної стоянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
червня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена усна угода на зберігання
транспортного засобу.
на праві власності на ім'я ОСОБА_3, підтверджується кви­танціями (чеками)
НОМЕР_2 від 03.06.2004 року та НОМЕР_3 від 16.06.2004 року та записом у журналі
прийняття на зберігання автомобілів на автостоянку.
акту опису та арешту майна державного виконавця Літовченко О.О. відділу
державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Харкова
та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 під підпис.
власності на ім'я ОСОБА_3, до теперішнього часу знаходиться на автостоянці, яка
належить позивачу, розрахунків за зберігання автомобіля позивач з відповідачем
розрахунку, зробленому позивачем згідно прейскуранту цін, заборгованість
відповідачів за договором зберігання складає 4243 грн.
також надані суду квитанції, щодо судових витрат пов'язаних з розгля­дом
справи: державне мито - 201 грн., опублікуванням оголошення - 103,29 грн. та на­дання
правової допомоги - 1200 грн. Із наданих суду документів, суд не вбачає підстав
для стягнення суми боргу з ВДВС Київського рай управління юстиції м. Харкова,
на тій підставі, що між позивачем та третьою особою договорів на зберігання
транспортного засобу не укладалося, а відповіда­чами не було доведено, що угода
на зберігання транспортного засобу була здійснена за ви­могою третьої особи.
п.2 ч. 1 ст.937 ЦК України письмова форма договору вважається дотриманою, якщо
прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим доку­ментом,
підписаним зберігачем. Відповідно ч.1 ст.977 ЦК України, якщо зберігання
автотранспортних засобів здійс­нюється суб'єктом підприємницької діяльності,
такий договір є публічним та відповідно до п.3 ч.2 ст.977 ЦК України прийняття
автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером,
жетоном). Згідно ч.3 ст.946 ЦК України поклажодавець після закінчення строку
договору збе­рігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь
фактичний час її зберігання.
ст.948 ЦК України поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після
закінчення строку зберігання. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд також визнає, що згідно ст.23 ЦК України позивач ОСОБА_1 зазнав душевних
страждань у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 на протязі двох років ігнорує
вимоги стосовно сплати заборгованості за зберігання автомобіля пошкодженням їх
майна, є підстави відповідальності відповідача ОСОБА_2 за заподіяну моральну
шкоду, тому що у позивача з вини відповідача був порушений нормальний уклад
життя, ігнору­вання вимог позивача, щодо сплати заборгованості за зберігання
автомобіля відобразилось
ритмі. Позивач змушений докладати значних зусиль для захисту своїх прав, що
спричинило йому нервові переживання.
Суд
приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення спричиненої
моральної шкоди у солідарному порядку з відповідачів у розмірі 3000 гривень
підлягають частковому задоволенню, а саме позовні вимоги, щодо стягнення з
відповідача ОСОБА_2 спричиненої моральної шкоди у розмірі 3000 гривень
підлягають задоволенню, а вимоги, щодо стягнення спричиненої моральної шкоди з
відповідача ОСОБА_3 задо­воленню не підлягають.
підставі викладеного, ст.ст. 23, 937, 946, 948, 977, 1167 ЦК України та
керуючись ст.ст.: 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
ОСОБА_1 - задовольнити частково. Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором зберігання транспортного
засобу у розмірі 4243,00 гривні та судові витрати пов'язані з розглядом справи:
державне мито у розмірі 201 гривні, витрати пов'язані з опублікуванням
оголошення у розмірі 103,29 гривень та витрати пов'язані з наданням правової
допомоги у розмірі 1200 гривень, а всього стягнути 5747 (п'ять тисяч сімсот
сорок сім) гривень 29 копійок.
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, як відшкодування завданої моральної шкоди суму у
розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень.
задоволенні  позовних вимог ОСОБА_1,  щодо
стягнення  з ОСОБА_3 спричиненої
моральної шкоди - відмовити.
рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження в 10-ти денний строк з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом 20-ти
днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення
ухвалено й надруковане власноручно суддею Лазюк С.В. у нарадчій кімнаті.