АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
Категорія №
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 січня 2007 року
м. Кривий Ріг

Колегія
суддів   судової   палати
у   цивільних   справах
Апеляційного   суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого -
судді ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,

суддів -
БАРИЛЬСЬКОЇ АЛ.,
СОКОЛАН Н.О.,

при секретарі -
КОБЗЄВІЙ К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі на рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі (далі -
Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням
здоров'я на виробництві.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від
10 травня 2006 року позов
ОСОБА_1. задоволено частково, на його користь стягнуто 45000 грн.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про
скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог через неповноту
встановлення обставин, що мають значення для справи, і порушення судом норм
матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку скаржника, суд
керувався нормою закону, який не поширюється на дані правовідносини, неповно
встановив обставини, які мають значення для справи, не звернув уваги на   відсутність
доказів   моральної   шкоди,
необгрунтовано  відмовив    у
задоволенні клопотань щодо притягнення до участі в справі посадових
осіб, з вини яких позивач втратив працездатність, представника МСЕК, та про
проведення експертизи МСЕК щодо наявності моральних страждань у позивача.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що позивач
ОСОБА_1 працював водієм автомобіля на Криворізькому трамвайно-тролейбусному
підприємстві «Криворіжелектротранс» з 21
січня 1998 року по 26 жовтня 2004 року.,05 липня 2004 року при
виконанні трудових обов'язків позивач отримав травму п'яти правої стопи, про що
складений акт за формою ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно висновку МСЕК від 27.10.2004
року позивачеві встановлено стійку втрату професійної працездатності в
розмірі 65%. При
переогляді 27.10.2005р. ступінь втрати працездатності підтверджена безстроково
та позивача визнано інвалідом 2
групи. Постановою відповідача від 15.11.2004
року НОМЕР_1, позивачеві було призначено одноразову допомогу та щомісячні
страхові виплати.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку
про відшкодування позивачеві моральної шкоди, заподіяної професійним
захворюванням.

Цей висновок суду відповідає також Рішенню
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року № 1-рп/2004
(справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування).

Проте, висновок суду щодо розміру моральної шкоди, на
думку колегії суддів, не відповідає обставинам справи, оскільки, вирішуючи
спір, суд першої інстанції дещо завищив розмір моральної шкоди.

Беручи до уваги вимоги пункту 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4, із змінами і
доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», враховуючи, що Законом України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку та виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не встановлено
обмежень щодо розміру моральної шкоди в разі встановлення потерпілому стійкої
втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання або
трудового каліцтва, а також з огляду на характер та обсяг моральних страждань
позивача, колегія суддів вважає, що відповідною компенсацією моральних
страждань позивача є сума 26000
грн.

Доводи відповідача про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог через призупинення дії окремих норм Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
та виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності» на 2006 рік є
безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли в 2005 році, за
чинності зазначених норм цього Закону.

Доводи відповідача щодо висновку МСЕК необгрунтовані,
оскільки п. З ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування   від
нещасного   випадку   та
виробництві   та   професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» встановлено, що такий висновок є обов'язковим для осіб,
яким не встановлено стійку втрату професійної працездатності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду
необхідно змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди до 26000 грн.

Керуючись ст.ст. 303,
307, п. З ч. 1 ст. 309,
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2006 року змінити, зменшивши
суму моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1, до 26000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.

СУДДІ: