суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:
Головуючого - Яреми А.Г.,
Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державної податкової
інспекції у м. Ялті, відділу Державної виконавчої служби Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим про визнання
права власності на частку в майні та звільнення її з-під арешту,
в с т а н о в и л а :
У червні 2005 року ОСОБА_1
звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що її чоловіка
ОСОБА_2 вироком Алуштинського міського суду від 29 грудня 2004 року визнано
винним та засуджено на вчинення злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.4, 15, 190
ч.4, 189 ч.2 КК України, до 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього
особистого майна, також постановлено стягнути з
нього в доход держави 195430 грн. На виконання вироку відділом державної
виконавчої служби описане майно, яке є її та ОСОБА_2 спільною сумісною
власністю, тому її частка майна не може бути конфіскована, крім того її частка
повинна бути збільшена з урахуванням інтересів їх неповнолітнього сина.
визнати за нею право власності на дві кімнати трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
на 60%  грошового вкладу в банківській
установі, на ½ частину земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1, і виключити зазначене майно з акту опису.
Рішенням Ялтинського
міського суду від 9 листопада 2005 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 23 січня 2007 року рішення суду першої
інстанції скасоване та постановлене нове рішення про часткове задоволення  позову: за ОСОБА_1 визнано право   власності на ½   частину квартири,     ½ частину
грошових коштів, що знаходяться на транзитному рахунку Ялтинської філії АКБ
“Укрсоцбанк”, а також постановлено звільнити зазначене майно з-під арешту; в
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Автономної Республіки Крим просить скасувати рішення апеляційного
суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Державна податкова інспекція у м.
Ялті подала заяву про приєднання до касаційної скарги прокурора.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 1992 року по
20 серпня 1999 року та з 30 квітня 2001 року по даний час. 30 травня 1997 року
ОСОБА_2 уклав з ЗАТ “Морстрой” договір про пайову участь в будівництві житла і 1
жовтня 1998 року на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1. 18 листопада 2002 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу
придбав 14750 шт. простих іменних акцій
ЗАТ “Гліцинія-2001”. 10 липня 2003 року він продав ці акції за 784400
грн. 11 липня          2003 року ОСОБА_2
уклав з АКБ “Укрсоцбанк” договір на відкриття та ведення поточного рахунку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив із того, що квартира
та кошти на транзитному рахунку є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2,
і позивачка має право як на ½ частину квартири, так і на ½ частину коштів на рахунку.

Проте з такими висновками
апеляційного суду цілком погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно ст. 22 КШС України, чинного на час набуття
подружжям майна, майно, нажите  подружжям
за  час  шлюбу,
є  його   спільною сумісною  власністю.
Кожен  з подружжя має рівні права
володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних
причин не мав самостійного заробітку.

Частинами 1, 3 статті 73 СК
України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що за
зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено
лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної
власності подружжя, яка виділена йому в натурі. При
відшкодуванні шкоди, завданої злочином одного
з подружжя, стягнення може бути накладено на
майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це
майно було придбане на кошти, здобуті злочинним шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону
України “Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй,  а
не боржникові,  може  звернутися
до  суду  з
позовом  про визнання
права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

За змістом вищезазначених норм, при
вирішенні позову одного з подружжя про
виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній
власності подружжя, необхідно враховувати, що відповідно до статей 60, 70 СК
України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю
і у випадку поділу його їх  частки
визнаються рівними. Майно, набуте кожним з подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні шлюбу, може бути визнане
власністю кожного з них. Розмір часток подружжя у спільному майні і яке
конкретно майно має бути йому
виділено, визначається з врахуванням всього набутого майна, включаючи
і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за
виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом з цим
на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало
опису, так і майно, що не підлягало опису.

В
тих  випадках,  коли
предметом позову є частка в спільній сумісній власності на  неподільну річ, питання  про виключення цієї речі з опису (при
відсутності іншого спільного майна) вирішується
відповідно до ст. 55 Закону "Про власність" і роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України, даних у п.7 постанови від 22 грудня 1995 року
№ 20  "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної власності". При цьому з урахуванням
конкретних обставин можливо виключити річ з акту
опису і стягнути з позивача в доход держави чи
на  користь організації грошову
компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити річ
в опису, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію або
організацію виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Заперечуючи проти позову,
відповідачі, крім іншого, посилались на те, що вироком Алуштинського міського
суду від 29 грудня 2004 року встановлено факт набуття     ОСОБА_2 коштів злочинним шляхом, тому з
огляду на положення ст. 73 СК України на майно, придбане за такі кошти, арешт
накладено обґрунтовано; крім того, відсутні належні докази того, що вказане
позивачкою майно має ознаки спільної сумісної власності її та ОСОБА_2

Апеляційний
суд у порушення положень ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України зазначені заперечення
відповідачів у достатньому обсязі не перевірив, належним чином не з'ясував
джерела набуття  ОСОБА_2 майна, щодо
якого заявлено позов. не визначився із тим, чи має це майно ознаки спільної
сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Крім того, суд не встановив та не
зазначив у рішенні конкретну суму коштів на транзитному рахунку в Ялтинської філії АКБ
“Укрсоцбанк”, а також не з'ясував всього
обсягу набутого подружжям ОСОБА_2 майна, включаючи
і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за
виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації.

З урахуванням наведеного, додатковому
з'ясуванню підлягають також обставини щодо подільності чи неподільності речей,
частка в спільній сумісній власності на які є
предметом позову, так як від з'ясування зазначених обставин залежить можливість
вирішення питання про виключення речі з акта опису і стягнення з позивачки в
доход  держави грошової компенсації за
частку, що припадає боржнику, або залишення речі в опису із покладенням на
відповідну державну податкову інспекцію обов'язку виплатити позивачці відповідну
частину вартості речі.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу заступника
прокурора Автономної Республіки Крим та
Державної податкової інспекції у м. Ялта задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 23 січня 2007
року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін