Справа
№2-3/07 p.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2007 року
Ватутінський міський суд Черкаської області в складі: головуючого               Муляр B.C.

при секретарі
Мельник СВ.

з участю адвокатів
ОСОБА_3, ОСОБА_4. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Ватутіне справу за позовом ОСОБА_1
до  ОСОБА_2,   третя
особа: ОСОБА_5, про розподіл майна подружжя -

встановив:

позивач просить суд розділити між ним та відповідачкою
майно, яке було придбано ними під час шлюбу, а саме однокімнатну АДРЕСА_1 та
двокімнатну АДРЕСА_2 виділивши йому однокімнатну АДРЕСА_1, а відповідачці їх
неповнолітньому сину ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_6 двокімнатну АДРЕСА_2, виходячи
з того, що під час шлюбу з відповідачкою він за власні кошти, які накопив до
шлюбу з відповідачкою, в 1999 році придбав однокімнатну АДРЕСА_1 та двокімнатну
АДРЕСА_2. Оскільки на ОСОБА_6й час спільне життя між ним та відповідачкою не
склалося, відповідачка виганяє його з належних йому квартир на вулицю, тому він
ставить питання про розподіл квартир, щоб мати житло на яке не претендувала б
відповідачка. А також, просить стягнути з відповідачки на свою користь понесені
ним судові витрати в сумі 2700
гривень, де 600 гривень
витрати за проведення судово технічної експертизи, 100 гривень часткова
оплата державного мита та 2000
гривень вартість правової допомоги.

Відповідачка позовні вимоги позивача не визнала повністю
і просить в позові відмовити, оскільки спірні квартири вона придбала будучи в
шлюбі з позивачем за кошти, які вона з дочкою ОСОБА_6 отримали за продану в 1998 році липня
місяця 16 дня ними
за 13000 рублів
належну їм на праві сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, Російської Федерації. А оскільки, вищевказані квартири були придбані
нею для себе та своєї дочки ОСОБА_6
за їх спільні кошти то вони не можуть бути визнаними такими, що є спільним
майном подружжя, а тому і не може ставитися питання про їх розподіл між нею та
позивачем.

За отримані кошти від проданої належної їй та її дочці
квартири вона купила дві квартири. Однокімнатну квартиру, виконуючи
зобов'язання опікунської ради Кольського району Мурманської області про
гарантування збереження права її неповнолітньої дочки на житло, вона купила за 1000 гривень для
дочки ОСОБА_6, а двокімнатну
квартиру за 4000 купила
для себе. А позивач має своє власне житло в АДРЕСА_4, оскільки її мати
ОСОБА_7  заповіла на його ім'я 1/2
частину всього належного їй майна.

Третя особа ОСОБА_5
позовні вимоги позивача не визнала повністю і просить в позові відмовити,
оскільки спірні квартири її мати придбала будучи в шлюбі з позивачем за кошти,
які вони з нею отримали за продану ними в 1998
році за 13000 рублів
належну їм на праві сумісної власності квартиру, яка знаходилася в

2 АДРЕСА_5,
Російської Федерації. А оскільки вищевказані квартири були придбані матір'ю за
їх спільні кошти то вони є їх спільною сумісною власністю і не можуть бути
визнаними такими, що є спільним майном подружжя, а тому і не може ставитися
питання про їх розподіл між позивачем та відповідачкою.

Так як в 1999 році вона була неповнолітньою то мати
купляючи для неї однокімнатну АДРЕСА_1, тим самим виконуючи зобов'язання
опікунської ради Кольського району, Мурманської області про забезпечення її як
неповнолітньої житлом, оформила дану квартиру на своє ім'я. В ОСОБА_6й квартирі
в ОСОБА_6й час вона проживає з своїм чоловіком та двома неповнолітніми дітьми і
вважає, що вона має повне право на дану квартиру.

Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд
вважає, що позивачеві в позові слід відмовити, виходячи із наступного: В
судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 між
позивачем та відповідачкою було укладено шлюб від якого вони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_8  ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. Під
час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3
відповідачка купила у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 двокімнатну АДРЕСА_2 за 4000 гривень,
вартість якої на ОСОБА_6й час згідно висновку судово технічної експертизи
становить 49400 гривень
та 05 жовтня
цього ж року вона ж купила в ОСОБА_11 та ОСОБА_10 однокімнатну АДРЕСА_1 за 1000 гривень,
вартість якої на ОСОБА_6й час згідно висновку судово технічної експертизи
становить 29900 гривень,
оформивши ОСОБА_6 квартири на своє дошлюбне прізвище «ІНФОРМАЦІЯ_4», оскільки
на той час вона як бувша громадянка Росії ще не оформила всі належні документи.
Також в судовому засіданні встановлено, що вищевказані квартири придбані
відповідачкою за кошти, які вона отримала від продажу квартири яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3, Російської Федерації та належала їй і її неповнолітній
дочці ОСОБА_6 на праві сумісної власності за 13000 рублів, що згідно довідки
Ватутінського відділення «Райффайзен Банк Аваль» станом на 16 липня 1998 року
становить 4425 гривень. Продаючи дану квартиру відповідачка дала зобов'язання
опікунській раді Кольського району, Мурманської області про гарантування
збереження за її неповнолітньою дочкою права на житло. Тому відповідачка купила
двокімнатну квартиру для себе, а однокімнатну квартиру у виконання вище
зазначених гарантій купила для своєї дочки Задорожньої (ІНФОРМАЦІЯ_4) ОСОБА_6, яка в ОСОБА_6й
час і проживає із своєю сім'єю чоловіком та двома неповнолітніми дітьми в
ОСОБА_6й квартирі, а відповідачка з позивачем, який в ОСОБА_6й квартирі не
прописаний, і сином ОСОБА_8 проживають у двокімнатній квартирі.

В судовому засіданні позивач стверджував, що ОСОБА_6
квартири придбані не відповідачкою, а ним за його власні кошти, які були
накоплені ним до шлюбу з відповідачкою, одначе він не довів суду про наявність
у нього на той час відповідної суми коштів для придбання вище вказаних квартир.
Крім того позивач в позовній заяві вказує на придбання ОСОБА_6х квартир за
спільні з відповідачкою кошти, але не вказує джерело їх накоплення, в судовому
засіданні він змінив свої покази і стверджував, що квартири куплені за його
особисті кошти, одначе цього не довів, а під кінець судового засідання він
знову стверджував, що квартири придбані за їх спільні з відповідачкою кошти
представивши суду довідку про його заробіток за період з 1996 по 1999 роки з
якої вбачається, що нарахування його заробітної плати без відрахування податків
та обов'язкових платежів становить 8192 гривні, що в місяць складає не більше
170 гривень на чотирьох членів їхньої сім'ї, що вказує на неможливість
накоплення відповідних сум для придбання вищевказаних квартир. Як пояснив в
судовому засіданні позивач квартири підшукувала та проводила їх оформлення і
платила за них кошти відповідачка. Чому ОСОБА_6 квартири оформлені не на нього,
а на відповідачку позивач пояснити не зміг. Також встановлено, що всі
комунальні платежі за квартири проводила позивачка. Твердження позивача, що
квартири були придбані ним за його власні кошти спростовується також тим, що
позивач з відповідачкою та дітьми з ІНФОРМАЦІЯ_2 по час
придбання квартир

3

відповідачкою проживали в однокімнатній квартирі, яку їм
здала під найом сестра позивача і питання про придбання квартири позивачем не
ставилось, що ще раз вказує на відсутність у позивача відповідних коштів для
придбання квартири та доводить неправдивість його показів.

Доводи відповідачки про придбання нею квартир суд вважає
доведеним в судовому засіданні, оскільки як вбачається із договору
купівлі-продажу ІНФОРМАЦІЯ_5
відповідачка та її дочка продали належну їм квартиру в Мурманській області за 13000 гривень, що
відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_6
Ватутінського відділення «Райффайзен Банк Аваль» становить 4425 гривень, а
відповідно до договорів купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_7 вартість куплених відповідачкою
квартир становить 5000 гривень,
що фактично відповідає вартості проданої нею квартири, крім того відповідачка
пояснила, що частина грошей нею була зароблена до шлюбу в Російській Федерації,
які зберігалися в її матері в АДРЕСА_4, які
вона доложила при купівлі
квартир.

На ОСОБА_6й час позивач та відповідачка проживають однією
сім'єю і факту позбавлення позивача права на проживання в АДРЕСА_2 не
встановлено, крім того в суді встановлено, що позивач дійсно має /4 частину
будинковолодіння вАДРЕСА_4, яке йому заповіла покійна мати відповідачки.

З вищенаведеного вбачається, що квартири про які йде мова
відповідно до ст.. 175 СК
України належать відповідачці ОСОБА_2  та
її дочці ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності і позивач відповідно до ст..60 СК України не
довів суду, що він набув з відповідачкою як подружжя права спільної сумісної
власності на вищевказані квартири. Тому суд вважає за необхідне позивачеві в
позові про розподіл спільного майна, нажитого ним з відповідачкою під час шлюбу
у вигляді однокімнатної АДРЕСА_1, Черкаської області та двокімнатної АДРЕСА_2
слід відмовити.

Також суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у
відшкодуванні понесених ним судових витрат, та стягнути з нього 642 гривні
недоплачених ним сум державного мита при звернені до суду.

Відповідачка від відшкодування їй понесених судових
витрат відмовилась.

На підставі ст..ст.60, 61, 68, 70, 71, 175, 177 СК України та
керуючись ст.ст. 10, 60,
83, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд-

вирішив:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про
розподіл майна подружжя -
відмовити.

У відшкодуванні понесених судових витрат ОСОБА_1 -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 642
(шістсот сорок дві) гривні недоплачених сум державного мита в дохід держави
при звернені до суду.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подана до апеляційного суду Черкаської області на протязі десяти днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Черкаської області на протязі двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.