(111)                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року лютого
28 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді: Неклеси В.І.

суддів:
Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В. при секретарі: Бадалян Н.О. розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на
рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 грудня 2006 року
по справі за позовом  ОСОБА_1  до
ВАТ  „Інгулецький  гірничо-збагачувальний комбінат" про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Особи, які беруть участь у справі: позивач - ОСОБА_1

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу
від 29 грудня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

ОСОБА_1 поновлена на роботі на посаді ведучого інженера інжинірингового
центру ВАТ „Інгулецький ГЗК".

Стягнуто з ВАТ „Інгулецький ГЗК" на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 46632 грн. за мінусом податку з доходів
фізичних осіб.

Стягнуто з ВАТ „Інгулецький ГЗК" на користь держави судовий збір в
сумі 466 грн. 32 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у
розмірі 30 грн.

На підставі п.4 ч.І ст.367 ЦПК України рішення суду про поновлення на
роботі допущено до негайного виконання.

На підставі п.2ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення
заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ „Інгулецький ГЗК" просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних
вимог, так як суд невірно дав оцінку встановленим обставинам і необгрунтовано
дійшов висновку, що ОСОБА_1 була незаконно звільнена за п.4ст.40 КЗпП України.
Суд не взяв до уваги пояснення свідків та не врахував, що прогул є тяжким
дисциплінарним проступком: і за це передбачено законом звільнення за скоєння
одноразового прогулу - відсутність на роботі більше трьох години протягом
робочого дня.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних
вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини по справі, дав їм належну оцінку і,
відповідно до вимог процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов
висновку про задоволення позовних вимог про поновлення на роботі та про
стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з відповідача на
користь позивача.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд не
врахував скоєння позивачкою тяжкого дисциплінарного проступку - прогулу -
відсутності на роботі протягом робочого дня без поважних причин, не дав вірної
оцінки діям позивачки та не прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які були допитані у відповідності до вимог ст. 180 ЦПК України,

спростовуються
встановленими обставинами, матеріалами справи та висновками суду першої
інстанції.

Висновок суду про те, що відповідач при звільненні
позивачки не виконав вимоги ст. 149 КЗпП України і не врахував, що звільнення з
роботи за прогул є крайньою мірою та не взяв до уваги, що ОСОБА_1 була відсутня
на роботі у свій день народження, подала заяву про надання відпустки своєму
безпосередньому керівнику та має на своєму утриманні сестру - інваліда другої
групи та племінника, навчається, є обґрунтованим.

Разом з тим, суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог про
стягнення середньої заробітної плати невірно встановив одноденний розмір
середньої заробітної плати, кількість днів вимушеного прогулу та незаконно
обчислив суму заробітної плати, яка підлягає стягненню за мінусом податку з
доходів фізичних осіб, а тому, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню
згідно вимог п.4ч.1ст.309 ЦПК України з постановлениям
нового рішення за позовними вимогами про стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Згідно довідки про заробітну плату від 13 червня 2005 року (а.с. 29 т.1),
позивачу була виплачена заробітна плата за квітень 2005 року 2718 грн. 98 гоп.,
за травень 2005 року - 2925 грн. 34 коп., а за два місяці перед звільненням
заробітна плата була виплачена в сумі 5644 грн. 32 коп.

Як вбачається з табелів виходу на роботу позивачка працювала в квітні 2005
року - 21 день, в травні 2005 року - 19 днів, а за два місяці - 40 робочих днів
(т. 1 а.с. 39,63).

Виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №
100 з подальшими змінами, одноденний середній заробіток позивача буде становити
141 грн. 11 коп. із наступного розрахунку: (5644 грн. 32 коп.: 40 робочих
днів).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка не працювала з 15 липня 2005
року по 28 березня 2006 року і з 7 липня 2006 року по 29 грудня 2006 року
включно, тобто 305 робочих днів.

Таким чином, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу буде
становити в сумі 43038 грн. 55 коп. (141 грн.Пкоп. 305 робочих днів), яка і
підлягає стягненню з відповідача.

В іншій частині
рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.
303,307,п.4 ч.І ст.309,313,316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"
задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 грудня 2006
року в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати
та постановити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ВАТ „Інгулецький ГЗК" заробітної
плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з ВАТ „Інгулецький ГЗК" на користь ОСОБА_1
середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 липня 2005 року по 28
березня 2006 року та з 07 липня 2006 року по 29 грудня 2006 року (305 робочих днів)
в сумі 43038 грн. 55 коп. (305 робочих днів * 141 грн. 11 коп.).

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.