Справа № 22-362 2007Р.                         Головуючий
у першій інстанції Баранець A.M.
Категорія   2,5                                            Доповідач Черниш Т.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

28 березня
2007року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді  Кривохижі В.І., суддів  Черниш
Т.В.,

Чорнобривець
О.С., при секретарі    Тітенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Світловодського міськрайонного суду від 6
травня 2006 року,

встановила:

30 серпня 2005 року
ОСОБА_1звернувся з позовом до ОСОБА_2про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 жовтня 1972 року.

ОСОБА_2 4 листопада 2005р.
пред»явила до ОСОБА_1
позов про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1,
та його розділ в натурі. Позовні вимоги мотивувала тим, що в зазначеному
будинку, який належав ОСОБА_3, поселились з відповідачем після одруження і
проживають до цього часу. ОСОБА_3 та його дружина померли в 80-х роках. За період
проживання в шлюбі цінність будинку з надвірними будівлями істотно збільшилась
внаслідок їх з чоловіком спільних трудових та грошових затрат, тому вона має
право на половину вказаного об»єкта нерухомого
майна. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється визнати за нею право власності
на частину зазначеного будинку, просила задовольнити заявлені вимоги.

Світловодський
міськрайонний суд рішенням від 6
травня 2006 року
постановив про розірвання шлюбу між сторонами та поділ АДРЕСА_1

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставив питання про скасування рішення суду першої інстанції в
частині розділу майна з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначав, зокрема, що
суд безпідставно розділив будинок, який є його, ОСОБА_1, приватною
власністю, не врахував, що позивачка не довела свого права на цей будинок, не
надала доказів на підтвердження доводів про істотне збільшення цінності
спірного будинку в період їх шлюбу. Просив рішення скасувати і ухвалити нове,
яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції відповідач та його представник доводи
апеляційної скарги повністю підтримали. Позивач їх заперечувала.

Перевіривши за
матеріалами справи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції
в межах, визначених ст. 303
ЦПК України, заслухавши пояснення сторін,

колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи позов ОСОБА_2, суд вважав встановленим, що ремонт спірного будинку, спорудження надвірних будівель
здійснювались в результаті спільної праці подружжя
під час шлюбу та за їх спільні грошові кошти, тому кожен з них має право на
виділ в натурі частки в житловому будинку.

Однак такий висновок не можна визнати достатньо обгрунтованим, оскільки суд
не в повній мірі з»ясував обставини, на які сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно даних довідок, виданих виконкомом Глинської сільської ради, житловий
АДРЕСА_1належав ОСОБА_3(дідові відповідача) на підставі договору купівлі -продажу від 19 квітня 1968 року і після його смерті в 1984 році не переоформлявся (а.с.36). В
цьому будинку ОСОБА_1 проживає з 1971 року, а ОСОБА_2-з 1972 року. В 1972 році сторони зареєстрували
шлюб. Ці обставини підтверджуються відповідними доказами і сторонами не
заперечувались. Як вбачається з тексту позовної заяви, ОСОБА_2 вимогу про поділ будинку пов»язувала з визнанням свого права на його
частку, тому суду слід було з»ясувати правові підстави
виникнення права власності сторін на спірний будинок, зареєстрований на ім»я ОСОБА_3., оскільки відповідно до норм чинного сімейного та цивільного законодавства України жилий
будинок може бути предметом поділу, якщо він є об»єктом
спільної часткової або спільної сумісної власності. Проте в рішенні відсутній
висновок про визнання будинку спільною власністю сторін. Це питання не було
належним чином досліджено.

Постановляючи про поділ зазначеного будинку, суд не врахував роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених, зокрема, в
п. 7
постанови від 4 жовтня 1991р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності громадян на
жилий будинок»( з наступними змінами). Переписавши в резолютивній частині рішення лише зміст запропонованого судовою
будівельно-технічною експертизою варіанту розділу 1У-Г, суд не зазначив, яка
відокремлена (ізольована після переобладнання)
частина будинку конкретно виділяється кожному з сторін, яку частку в будинку вона складає, дійсну вартість будинку та
належної до виділу кожної з його частин, розмір витрат, необхідних для
переобладнання і перепланування за варіантом
розділу та розподіл таких витрат між сторонами. Такі дані відсутні і у висновку
судової будівельно-технічної експертизи, оскільки
при її призначенні за ухвалою від 1 лютого 2006 року суд перед експертом не поставив питання про їх
визначення.. Судом не дотримано і вимог ст. 152 ЖК України щодо необхідності дозволу виконкому сільської ради на переобладнання будинку. Залишилось поза увагою
питання про надання пожежною та санітарною інспекцією
висновків про допустимість пов»язаних з поділом переобладнань.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 2 листопада 2005 року суд на підставі ст. 126 ЦПК України об»єднав в одне провадження з позовними
заявами ОСОБА_1 і ОСОБА_2, позовні заяви їх повнолітніх дітей- ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на
частки в спірному будинку та виділ їх в натурі(а.с.12). 17 квітня 2006 року від них надійшли до суду заяви про закриття справи за їх позовами(а.с.40,41)
Ці заяви суд долучив до справи, що зафіксовано в протоколі судового
засідання від 17 квітня 2006 р.(а.с.52), однак питання про прийняття відмов від позову і про закриття з цих підстав провадження у
справі за

правилами
ст. 205 ЦПК України не вирішував. На порушення вимог ст.ст. 213, 314 ЦПК України
позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як свідчать дані протоколу судових засідань,
не розглядались, рішення по них не постановлено.

За таких
обставин ухвалене в справі рішення суду першої інстанції в частині, що
оскаржується, не можна визнати законним і обгрунтованим. Допущені процесуальні
порушення відповідно до п. 5
ч. 1 ст. 311 ЦПК України є
безумовною підставою для його скасування і передачі справи на новий розгляд.

При новому
розгляді справи суду слід усунути зазначені недоліки, повно і всебічно
з»ясувати обставини справи, характер спірних правовідносин, правові підстави
позову, перевірити доводи та заперечення сторін, дати належну оцінку наданим
ними доказам. Для визначення даних, необхідних для вирішення відповідно до
наданих доказів і доведеності позовних вимог спору про поділ жилого будинку,
доцільно обміркувати питання про призначення додаткової будівельно-технічної
експертизи, проведення і висновки якої відповідали б вимогам Закону України
«Про судову експертизу», ст.ст. 143-150
ЦПК України. Суду варто звернути увагу на правові позиції, викладені в
постановах Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»
(від 4 жовтня 1991 р. №7 зі змінами), «Про
судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності»
(від 22 грудня
1995р. №2 зі
змінами).

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 303,
307, п.5 ч.1 ст.311,
ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 травня 2006 року в частині щодо поділу будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, скасувати. Цивільну справу повернути на новий розгляд
до суду першої інстанції іншим складом суду

Рішення суду в
частині розірвання шлюбу між сторонами залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили до Верховного Суду України.