26 вересня 2007 року                                                                                              м. Київ
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
головуючого             Гнатенка А.В.,
суддів:                       Косенка В.Й.,                     Барсукової
Берднік І.С.,                        Гуменюка В.І.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про вселення та визнання майна спільним
майном подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про розірвання договору
найму, позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,
за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Ладижинського міського суду Вінницької
області від 4 грудня 2006 року та рішення апеляційного суду Вінницької області
від 7 лютого 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2006 року ОСОБА_1
звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_2 про вселення та визнання майна спільним майном подружжя.
У серпні 2006 року ОСОБА_2
звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору найму,
позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації.
Рішенням Ладижинського міського
суду Вінницької області від 4 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Постановлено зобов'язатиОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вселенні
та в користуванні АДРЕСА_1. У іншій частині позову відмовлено. Стягнуто
зіОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 650 грн. за надання юридичної допомоги та 30 грн.
судових витрат. У задоволенні позовуОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 7 лютого 2007 року рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 4 грудня 2006 року в частині зобов'язанняОСОБА_2 не
чинити перешкод ОСОБА_1 у вселенні та в користуванні АДРЕСА_1, стягнення
зіОСОБА_2 на користь              ОСОБА_1
650 грн. за надання юридичної допомоги та 30 грн. судових витрат та відмови в
задоволенні позовуОСОБА_2 скасовано. Постановлено позов ОСОБА_1 залишити без
задоволення. ПозовОСОБА_2 задоволено та постановлено договір найму АДРЕСА_1,
укладений 12 червня 1987 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, розірвати. Зобов'язати паспортний стіл Ладижинського
МВМ УМВС України у Вінницькій області знати з реєстрації ОСОБА_1 у АДРЕСА_1.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 837 грн. 50 коп. У іншій частині рішення
залишено без зміни.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала до
Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи в частині
рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_1
та про задоволення позовуОСОБА_2, апеляційний суд виходив із вимог п. 2 ч. 1
ст. 57 Сімейного кодексу України,                        ст. 150 та ч. 3 ст. 168
ЖК України.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного,
всебічного та об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, прав та
обов'язків сторін у даних правовідносинах, неправильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права.

Згідно, ст. 814 ЦК України у разі зміни власника
житла,  переданого у найм, до нового
власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до вимог ст.
156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх
права користування займаним приміщенням.

Із матеріалів справи
вбачається, що сторони у справі з 1980 року перебували в зареєстрованому шлюбі,
який розірвано 21 лютого 2006 року (а.с. 7). У період шлюбу сторони проживали в
АДРЕСА_1 що належав матеріОСОБА_2 - ОСОБА_3., який остання йому подарувала на
підставі договору дарування від 10 серпня 2005 року. Згідно з витягом із
домової книги (а.с. 22-24) ОСОБА_1 посилилася та була прописана за
вищезазначеною адресою як член сім'ї власника будинку.

Тому, апеляційний суд
помилково застосував ч. 3 ст. 168 ЖК УРСР, оскільки договір найму жилого
приміщення за правилами ст. ст. 821, 822 ЦК України із ОСОБА_1 не укладався.

Оскільки обставини справи
встановлені судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, то
рішення апеляційного суду не може залишатися в силі.

Разом із тим судом першої інстанції
повно й всебічно встановлені обставини справи, а рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із
законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення апеляційної інстанції
та залишає в силі рішення суду першої інстанції.

При викладених обставинах рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції -
залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 339,
345  ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Вінницької області від 7 лютого 2007 року скасувати.

Рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 4 грудня
2006 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

І.С.
Берднік

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк