АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-996-2007р.                                                     Головуючий
позовні                                                             Токова
Доповідач в апеляційній інстанції Захарова А.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2007 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого               Храпко В.Д.

суддів                           Захарової А.Ф.,
Ювшина В.І.

при секретарі              Наконечній М.М.

з участю
адвоката       ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_2 на
ухвали Соснівського райсуду
м.Черкаси від 23 лютого 2007 року та від 14 березня 2007р.
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування
недійсним і визнання права власності на квартиру.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_2, ОСОБА_4, які підтримали
доводи апеляційної скарги, та ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_1 в її інтересах, які
заперечували на доводи апеляційної скарги, судова палата,

встановила:

В вересні 2006 року
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування
удаваним правочином та визнання його недійсним, визнання права власності на
квартиру.

Вказувала, що 14.08.2006
року між нею і відповідачкою був підписаний договір дарування, за яким нею,
позивачкою, була подарована відповідачці квартира АДРЕСА_1 з метою
здійснення за позивачкою догляду з боку відповідачки.

Посилаючись на те, що є старою людиною, інвалідом П
групи, вона фактично уклала договір-угоду довічного утримання, обов'язки за
яким відповідачка не виконувала, ОСОБА_3 просила на підставі наведеного,
ст.ст.215; 216; 235; 236
ЦК України визнати договір дарування нею квартири АДРЕСА_1 відповідачці
від 14.08.2006 року
удаваним правочином та визнати його недійсним.

Просила позивачка визнати за нею право власності на
вказану квартиру і з метою забезпечення позову накласти арешт на дану квартиру.

В січні 2007
року позивачка звернулася до суду із заявою про зміну підстав позову,
вказуючи, що звертаючись раніше до суду, помилялася щодо обставин, що мають
істотне

значення,
вказуючи, що був укладений удаваний правочин і просила визнати спірний договір
від 14.08.2006 року
недійсним.

Ухвалою
судді Соснівського райсуду
міста Черкаси від 23
лютого 2007 року
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка 14.08.2006 року
зареєстрована на ОСОБА_4.

19 березня 2007 року на
зазначену ухвалу подав апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якій просив скасувати арешт
на вказану квартиру, вказуючи, що 23.02.2007
року він придбав дану квартиру за договором купівлі-продажу у ОСОБА_4, тому
він є власником квартири АДРЕСА_1, є
добросовісним набувачем, просив залучити його до участі в справі в якості
третьої особи на стороні відповідачки з самостійними вимогами.

Вперше з заявою про залучення його до справи в якості
третьої особи ОСОБА_2 звернувся до суду 05
березня 2007 року
(ар.спр.44). Після чого суддя, в провадженні якої знаходиться справа, зробила
запит до ЧООБТІ стосовно даних про те, яка нерухомість зареєстрована за
ОСОБА_5, а яка за ОСОБА_2 (ар.спр.76) і після отримання витягу з реєстру
14.03.2007 року про те, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 суддя
Соснівського райсуду м.Черкаси 14 березня 2007 року постановила ухвалу про
накладення арешту на цю квартиру як належну ОСОБА_2 (ар.спр.91;28).

Не погоджуючись з цією ухвалою ОСОБА_2 і на неї подав
апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу як таку, що не відповідає
вимогам закону.

22 березня 2007 року ОСОБА_3
пред'явила до суду позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ним і ОСОБА_4 23.02.2007 року,
визнання за нею права власності на квартиру, відшкодування моральної шкоди з
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Просила обидва її позови, що є аналогічними,
об'єднати в одне провадження.

Обговоривши матеріали справи в межах доводів апеляційних
скарг на зазначені ухвали суду, судова палата вважає, що апеляційні скарги
ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_3, звертаючись в кінці вересня 2006 року з позовом
до суду до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 укладеного між
нею і відповідачкою 14.08.2006
року, зазначала, що фактично мала на меті угоду довічного утримання,
оскільки ОСОБА_4 обіцяла здійснювати за нею необхідний догляд, проте не
дотрималась цього, умови договору не виконує. Позивачка просила водночас
визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 і тому в забезпечення позову накласти арешт на цю
квартиру.

Відповідно до ст. 151
ЦПК України суд за заявою осіб, що приймають участь у справі, може вжити
заходи по забезпеченню позову. Згідно ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:
накладення арешту на майно чи грошові кошти, що належать відповідачу і
знаходяться у нього чи інших осіб; забороною здійснювати визначені дії;
встановленням обов'язку здійснювати визначені дії та таке інше.

Відповідно до цих положень закону, після отримання 23 лютого 2007 року довідки з
КП «ЧООБТІ» про те, що спірна квартира АДРЕСА_1
зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 14.08.2006 року
(ар.39), виходячи з того, що існують підстави припускати, що спірна квартира
може бути відчужена відповідачкою, суд цілком обґрунтовано постановив 23 лютого
2007 року ухвалу про накладення арешту на спірну квартиру, яка з 14.08.2006
року зареєстрована на ОСОБА_4

Дана ухвала відповідає обставинам справи, вимогам закону
і підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної
скарги про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири і на 23.02.2007 року був
володарем такої, - не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не заперечують на можливість
накладення судом арешту на майно відповідача в порядку ст. ст.151-152 ЦПК України для
його збереження як предмету спору до належного вирішення останнього з метою
своєчасного виконання рішення в разі задоволення позову.

Після ухвалення судом 23.02.2007
року ухвали про забезпечення позову, ОСОБА_2 звертається з рядом заяв до
суду, в яких вказує, що 23.02.07
уклав нотаріально оформлений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_4., за
яким придбав у відповідачки по справі вказану квартиру, тому просив скасувати
арешт на спірну квартиру, накладений 23.02.2007
року, допустити його до участі в справі в якості третьої особи на стороні
відповідачки з самостійними вимогами (на ар. справи 42-44 заяви ОСОБА_2
від 05.03.2007 року - дата надходження
їх до суду).

В зв'язку з цим судом був зроблений новий запит до КП
ЧООБТІ відносно власника спірної квартири, на яку претендує ОСОБА_2 вступаючи в
спір (ар.спр. 76).

Після отримання витяга з ЧООБТІ 14
березня 2007 року про
те, що квартира АДРЕСА_1
зареєстрована за ОСОБА_2 (ар.спр.91), і відповідно до заяви адвоката ОСОБА_1,
що представляє інтереси позивачки по справі, - про накладення арешту на вказану квартиру як предмет
спору між позивачкою і новою особою, враховуючи той факт, що відповідачка по
справі в період розгляду справи в суді уклала договір купівлі-продажу спірної
квартири і існують підстави припускати що до винесення рішення по справі дане
майно знову може бути відчужене, що утруднить чи зробить неможливим виконання
рішення, суд 14 березня 2007 року керуючись
ст.ст. 151-153 ЦПК України
і постановив ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 у забезпечення
позову вже до ОСОБА_2 як нового власника квартири, що є предметом спору.

22 березня 2007 року вже
пред'явлений до суду новий позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 23.02.2007 року, укладеного між відповідачами по справі.

Таким чином, і друга ухвала суду про забезпечення позову шляхом накладення
арешту на спірну квартиру, -
від 14 березня 2007 року, - відповідає
обставинам справи, вимогам закону і підстав для її зміни чи скасування та
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 -
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303; 304; 307; 312; 314 ЦПК
України, судова палата,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвали Соснівського райсуду м.Черкаси від 23 лютого і 14 березня 2007 року відхилити.

Ухвали Соснівського райсуду
м.Черкаси від 23 лютого 2007 року і 14 березня 2007 року, - залишити без
змін.

Ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку,
оскільки не перешкоджає подальшому провадженню по справі.