Справа № 22-ц-319/2007р.
Головуючий 1 інст. Садовський
Доповідач Ларєнок В.І.
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

8 лютого 2007
року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого    -    судді Міненкової И.О.

суддів                 ,-               Ларенка В.І.,
Гальянової І.Г.,

при секретарі   -                Набока О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова
від 7 листопада 2006 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Парус» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Управління
комунального майна та приватизації Харківської міської ради - про звільнення
самостійно зайнятого приміщення, про усунення перешкод на право користування орендованим майном та про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Парус»,
Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради - про визнання права власності та визнання
договору аренди недійсним,

встановила:

13 січня 2006 року позивач -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Парус» звернулось до суду з позовом, в
якому просило усунути перешкоди в користуванні не житловою одноповерховою
будівлею площею 46 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1, та стягнути з
відповідачів вартість матеріальних збитків в сумі 1 807 грн. і моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував
тим, що відповідачі самовільно, без будь-яких правових підстав зайняли не
житлове приміщення, яке орендує позивач відповідно до договору оренди НОМЕР_1,
укладеного між Управлінням Комунального майна та приватизації Харківської
міської ради та ТОВ «Парус», - і чинять перешкоди в користуванні орендованим
майном, що спричинило матеріальні збитки у вигляді сплаченої суми орендних платежів у
розмірі 1 807 грн. В лютому 2006 року позивач свої вимоги уточнив, додатково
просив висилити
відповідачів із приміщення і стягнути судові витрати.

1 березня 2006 року ОСОБА_1 подав
зустрічний позов, в якому просив визнати за ним право власності на не житлову будівлю, а договір
оренди НОМЕР_1 недійсним, посилався на те, що в 2004 році ним за власною
ініціативою та за власні кошти було здійснено відбудову на місці розташування
колишніх сараїв нежитлового приміщення, яким він використовується по цей час.

Ухвалою суду
від 7 листопада 2006 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Парус,
Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради про визнання права
власності та визнання договору оренди недійсним залишено без розгляду.

2

Заочним рішенням від 7 листопада
2006 року позов ТОВ «Парус» задоволено частково. Суд прийняв рішення усунути
перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю «Парус»
орендованим майном, виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 із не житлового
приміщення, стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Парус» матеріальні збитки в сумі 1 807 грн.,яка
виражається в тому, що ТОВ «Парус» з 22.11.2004 року
сплачувало орендуну плату, а не користувалось орендованим майном, витрати на юридичну допомогу в сумі 1 500 грн., судовий
збір в сумі 51 грн.. В задоволенні позову ТОВ «Парус» про
відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою суду від 13 грудня 2006 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення Київського районного суду м. Харкова від 7.11.206 року залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із таким рішенням районного суду, в апеляційної скарзі
відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення
та ухвалу від 7.11.2006 року та направити справу до суду першої інстанції на
новий розгляд. Він вказує, що в 2004 році за власною ініціативою та за власні кошти здійснював відбудову на місці розташування
колишніх сараїв нежитлового приміщення та
використовується їм по цей час. Вважає, що згідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме
майно може бути за рішенням суду визнане за ним. Неявку в судове
засідання 7 листопада 2006 року вважає поважною, тому, що хворів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у
відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія вважає апеляційну скаргу обґрунтованою
і такою, що підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, вона розглянута без участі відповідача
ОСОБА_1. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що він не з»явився в
судове засідання та не повідомив про причини неявки без
поважних причин, а докази, на які він посилається, не мають істотного значення для вирішення справи. Однак, такі
висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що відповідач не
з»явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і доказі, на які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 не з»явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки - з поважних причин і доказі, на які він посилається (
показання свідків, які можуть підтвердити стан будівлі і факт ії відбудови
ОСОБА_1) - мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вони не
були відомі суду при ухваленні заочного рішення. Як вбачається з довідки міської поліклініки №21, ОСОБА_1 в період з
06.11.2006 року по 08.11.2006 року знаходився на лікуванні у
стоматолога-хірурга з діагнозом перитоніт (а.с.108), а тому судова колегія вважає, що це поважна причина неявки в судове
засідання. Відсутність у довідці дати ії видачі та
номеру, не мають значення для вирішення причини неявки поважною.

Доказі, на які ОСОБА_1 посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Він вказує на те, що він сам зайняв
приміщення та багато років ним використовувався. Однак суд першої
інстанції не надав цій обставині належної оцінки та стягнув в солідарному порядку гроші з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. Суд як на доказі посилається на текст
зустрічної позовної заяві ОСОБА_1 (а.с.44-45), тоді як цій позов ухвалою від 7
листопада 2006 року залишив без розгляду, тобто не мав ніякої підстави для посилання
на позовну заяву як на доказі.

Суд фактично зустрічний позов не
розглянув.

Таким чином судова колегія вважає, що суд першої інстанції заяву ОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення залишив без задоволення безпідставно.

3

Розглянув позов ТОВ «Парус» про виселення із не житлового приміщення та
залишив без розгляду зустрічний позов ОСОБА_1
про визнання права власності на це не житлове приміщення, суд порушив права ОСОБА_1 на судовий захист. Зустрічній позов
ОСОБА_1 зв'язаний з позовом ТОВ «Парус» і він повинен бути розглянутий спільно.

Згідно до п.5 ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо суд
розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений
ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

За таких обставин судова колегія вважає, що ухвала та рішення Київського
районного суду підлягає скасуванню.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.5
ч.1 ст.311, 313- 315,317,319 ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.. Ухвалу Київського районного суду
м.Харкова від 7 листопада 2006 року про залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 та заочне рішення Київського
районного суду м.Харкова від 7 листопада 2006 року - скасувати та
направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку на протязі
двох місяців з дня ії проголошення безпосередньо до Верховного Суду
України.