Категорія № 40 1                                       Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

21
березня 2007 року    колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
-                                      судді
Неклеси В.І.

суддів; -   Митрофанової Л.В., Братіщєвої Л.А.

при секретарі -
Бондаренко І.В. за участю; позивача ОСОБА_1; представників Відкритого
акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»- ОСОБА_2» ОСОБА_3.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу від 02 червня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на
роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» далі ВАТ
«Північний ГЗК» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної
заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що працював
майстром в кар'єрі Гірничо-транспортного цеху №2 ВАТ "Північний ГЗК"
та звільнений згідно наказу №114-К від 26.05.2005 року за п.3 ст.40 КЗнП
України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, так як звільнення працівника за
п.3 ст.40 КЗпП України допускається лише за наявності вини.

У наказі відповідач як на підставу його звільнення, посилається
лише на припущення його вини та наказ не містить юридичної оцінки тим
обставинам, відносно яких визначали його вину.

Тому, позивач вважаючи звільнення незаконним, просив суд
скасувати наказ №114-К від 26.05.2005 року про його звільнення за п.3 ст.40
КЗпП України, поновити на займаній посаді та стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від
02 червня 2006 року в позові ОСОБА_1 до ВАТ «Північний ГЗК» про поновлення на
роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу
відмовлено.

2

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та постановления
нового рішення по суті позовних вимог з тих підстав» що суд першої інстанціїї
при ухваленні рішення не з'ясував обставин які стали підставою для його
звільнення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає» що скарга задоволенню не підлягає за
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦГЖ
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом першої
інстанцій встановлено, що позивач працював у відповідача ВАТ "Північний
ГЗК" майстром в кар'єрі Гірничо-транспортного цеху №2 ВАТ "Північний
ГЗК" та звільнений згідно наказу №И4-К від 26.05.2005 року за п.3 ст.40
КЗпП України. Підставою для звільнення позивача були ті обставини, що він маючи
не погашені часом та не зняті до виповнення встановленого річного строку два
дисциплінарних стягнення згідно наказу по ВАТ "Північний ГЗК" №1212
від 03.12.2004 року та №4 від 04.01.2005 року, які ним не оскаржені, допустив
порушення вимог "Посадової інструкції майстра в кар'єрі
гірничо-транспортного цеху №2 ВАТ "Північний ГЗК". Зокрема» ОСОБА_1
працюючи в нічну зміну з 19-30 год. До
07.30 год. з 17.05.
на 18.05.2005 року здійснив приписку сіма ходок технологічного автотранспорту
ГТЦ-2 на ДФ-2, що підтверджується доказами, які згідно вимог ст. 10,60 ЦПК
України надав суду відповідач.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в позові суд першої Інстанціїї дійшов правильного висновку про те, що
при звільнені позивача за п.3 ст.40 КЗпП України, відповідач дотримався вимог
трудового законодавства.

Крім того, на думку колегії суддів, згідно роз'яснень
даних у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992
року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" із змінами та
доповненнями ухвалюючи рішення суд першої інстанції з'ясував, в чому конкретно
проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП України, чи додержані
власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1,148,149 КЗПП
України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи
не закінчився для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини за яких вчинено проступок,
і попередня робота працівника.

3

Тому, колегія суддів вважає, що
вирішуючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 стосовно того, що суд при ухваленні рішення не
перевірив обставин які стали підставою для його звільнення, не обґрунтовані та
спростовуються матеріалами справи та висновками суду першої інстанції.

За таких
обставин колегія судців, вважає, що судом по справі ухвалено законне та
вмотивоване рішення, а доводи скарги є безпідставними та спростовуються
висновками суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія
судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.