УХВАЛА                                      ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2007 року                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                Пнівчук О.В.

суддів                         Бідочко Н.П., Беркій О.Ю.

секретаря                   Пожар Р.В.

адвоката                     ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду від 24.11.2006 року,-

встановила:

Рішенням Галицького районного суду від 24.11.2006 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету Галицької міської ради,
Галицького районного відділу земельних ресурсів про визнання недійсними рішення
виконавчого комітету Галицької міської ради від 27.02.1996 року в частині надання дозволу ОСОБА_6 на будівництво
житлового будинку, про визнання протиправними та скасування рішень Галицької
міської ради від 06.10.2005
року в частині про передачу у власність земельних ділянок співвласникам жилого
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 від 05.07.2005
р. про передачу ОСОБА_6 в приватну власність земельної ділянки площею 0,873 на вул.
С.Бандери для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських
будівель і споруд, про визнання недійсним виданого ОСОБА_6 державного акту від 24.01.2006 року на право
приватної власності на землю площею 0,0873
га, про визнання недійсним виданого ОСОБА_5 державного акту від 24.01.2006 р. на право
приватної власності на землю площею 0,0880
га, про розподіл прибудинкової земельної ділянки між співвласниками жилого
будинкуАДРЕСА_1.

Відмовлено також в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про
визнання недійсним рішення Галицької міської ради від 06.10.2005 року в частині
передачі ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0880
га, у спільну сумісну власність ОСОБА_7х земельної ділянки площею 0,1217 га про
зобов"язання Галицьку міську раду провести розподіл прибудинкової
території площею 0,2106 га
АДРЕСА_1 у відповідності до розміру і вартості квартир за їх мешканцями.

На дане рішення ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом
норм матеріального та процесуального права.

Справа №22-ц-131/2007 р.                                      Головуючий
у І інстанції Юсип І.М.

Доповідач
Пнівчук О.В.

Апелянти зазначили
зокрема, що судом розглянуто позов за нормами ЦПК, в той час як даний спір
повинен розглядатися за нормами Кодексу адміністративного судочинства.

Рішенням суду
відмовлено в позові ОСОБА_5,
однак ухвали про об"єднання її позовних вимог із первісним позовом не
виносилось, а позовні вимоги не були предметом судового розгляду.

Судом, на думку
апелянтів, дано невірну оцінку рішенню виконкому Галицької міської ради від 27.02.1995 року, оскільки
рішення підтверджує, що ОСОБА_6 побудувала жилий будинок за рахунок
подвір"я її батька на земельній ділянці прибудинкової території житлового
будинку АДРЕСА_1
загальною площею 0,2833 га,
використавши право власників квартири НОМЕР_1
та її користувачів на виділення частини земельної ділянки із спільного
землекористування.

Суд першої
інстанції прийшов до безпідставного висновку про те, що в судовому засіданні не
доведено факту, що при видачі державних актів не було погоджено меж земельних
ділянок із позивачами ОСОБА_7ми.

Суд
необгрунтовано відхилив доводи позивачів щодо належності до житлового будинку АДРЕСА_1 прибудинкової
території пл. 0,2833 га якою
спільно протягом десятиліть користувалися власники кватир НОМЕР_2 та НОМЕР_1.

При видачі
державних актів на право власності на землю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не враховано
нормального користування їхнім спільним будинком і гаражами, здійснення догляду
за ними, можливість проходу та проїзду з вул. Львівської на подвір"я до
квартири та гаражів.

Судом не взято
до уваги, те, що встановлення ще одного заїзду з вул. Галицької неможливе через
різкий перепад висоти прибудинкової території і тротуаром вулиці Львівської.

Крім того,
відсутність документів на господарські споруди не спростовує факту постійного
користування подвір"ям.

Судом не
застосовано норми ЗК України, що регулюють порядок передачі у приватну
власність земельних ділянок.

Посилаючись на викладені обставини, апелянти просили
рішення суду скасувати.

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7х,
суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачами не доведено, що
оспорюваними ними рішеннями порушено їхні права законних землекористувачів.

Судом
встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проживають в двохквартирному будинку по
АДРЕСА_1.

Відповідно до
викопіровки із схематичого плану кварталу НОМЕР_3 від 15.09.1976 року за
будинковолодінням АДРЕСА_1, рахувалася
земельна ділянка площею 0,2833
га (ас. 94).

Жодною із
сторін, ні ОСОБА_7 ні ОСОБА_5 не представлено суду доказів того, що Галицькою
міською радою приймалися рішення про надання їм земельних ділянок, за вказаною
адресою, у користування. Між сторонами склався певний порядок користування
земельною ділянкою.

Відповідно
до рішення виконавчого комітету Галицької міської ради від 27.02.1996 року ОСОБА_6
дозволено побудувати жилий будинок та господарську будівлю за рахунок
подвір"я її батька (а.с. 13).
Із плану відводу земельної ділянки під будівництво житлового будинку від 24.04.1997 року (а.с. 197) вбачається, що
ОСОБА_6 виділено земельну ділянку шириною 2,5
м. за рахунок земельної ділянки ЗОНІ НОМЕР_1
що межує із присадибною ділянкою ОСОБА_6

При
вирішенні питання про передачу земельних ділянок у власність між сторонами
виник спір.

Оскільки
сторони не дійшли згоди про поділ земельної ділянки, то рішенням Галицької
міської ради від 05.07.2005
року ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку площею 0,0873 га для
будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та рішенням
сесії Галицької міської ради від 06.10.2005
року ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,0889 га, та ОСОБА_7 у
спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1217 га (а.с. 16).

Постановляючи
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання
незаконними рішень про дачу дозволу ОСОБА_6 на будівництво індивідуального
житлового будинку, про передачу у власність земельної ділянки та визнання
недійсним державного акту на право власності на землю, суд першої інстанції
правильно виходив із того, що земельна ділянка виділена та передана у власність
ОСОБА_6 у встановленому законом порядку, зазначена земельна ділянка не межує із
земельною ділянкою позивачів ОСОБА_7, а тому жодним чином права ОСОБА_7 не
порушено.

Що стосується рішення Галицької міської ради від 06.10.2005 року про
передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_7, то міською радою
фатично проведено реальний розподіл земельної ділянки між співвласниками
будинку. При визначенні варіанту розподілу враховано порядок землекористування,
що склався між сторонами протягом тривалого часу, можливість облаштування
окремих заїздів та обслуговування господарських споруд.

Так, у власність ОСОБА_7 передано земельну ділянку яка
перебувала в їх користуванні за вийнятком земельної ділянки, що служила
спільним заїздом для обох сторін, при цьому враховано, можливість користування
ізольованими земельними ділянками та можливість облаштування ОСОБА_7 окремого
заїзду з вул. Львівської, що підтверджується актом від 07.07.2006 р. (а.с. 130).

Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції вважає, що
при прийнятті даного рішення не порушено законних прав ОСОБА_7 як
землекористувачів.

Доводи викладені в апеляційній інстанції не спростовують
правильність висновків рішення суду першої інстанції, а тому підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Галицького районного суду від 24.11.2006
року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу
набрання законної сили.