ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“14” червня 2007 року                        Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого, судді
третьої особи, яка не заявляє самостійних
заочно розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_2 і
Бахчисарайського відділу реєстрації актів цивільного стану про визнання
Позивачка звернулася до Ялтинського міського суду Автономної Республіки
Крим з зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства
і просить суд:
батьківство ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1, зобов'язавши Бахчисарайський Відділ
реєстрації актів цивільного стану зареєструвати батьківство відповідача та
видати нове свідоцтво про народження.
вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач є батьком ОСОБА_1, протягом тривалого
часу він проживав однієї сім'єю з її матір'ю, брав участь у її вихованні, що
підтверджується показаннями свідків і особистою кореспонденцією, а також самим
фактом запису її по батькові. Проте її батьком він не записаний. Місце
знаходження відповідача їй невідоме.
до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог,
ОСОБА_2 пояснила суду, що є матір'ю позивачки, яку народила від ОСОБА_3 Шлюб з
відповідачем не було зареєстровано, оскільки він вчинив суспільно небезпечне
діяння у 1983 році, про що їй стало відомо лише навесні 1984 року вже після
Відділу реєстрації актів цивільного стану у судове засідання не прибув, просив
суд вирішити справу на власний розсуд.
також у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду
повідомлений належним чином у відповідності до статті 74 ч. 9 ЦПК України.
За таких обставин, враховуючи, що позивачка не заперечувала проти вирішення
справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідача, суд
постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 169 ч.
4, 224-227 ЦПК України.
У судовому засіданні за клопотанням представника позивачки були допитані
свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5.
Суд, керуючись положеннями статті 10 ЦПК України, роз'яснив позивачці, її
представнику, який до речі є спеціалістом в галузі права, обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються в обґрунтування позовних вимог.
Представником позивачки було надано письмове клопотання про
призначення  судово-генетичної
експертизи, проте при вирішенні питання про призначення такої експертизи
позивачка та її представник від її проведення і оплати відмовилися,  наголошуючи на достатності пред'явлених суду
доказів, можливості проведення експертизи в разі висновку суду про
необґрунтованість позову в апеляційній інстанції.
наслідки відмови від клопотання про призначення судово-генетичної експертизи
судом були роз'яснені.
позивачку, пояснення третьої особи, заочно з'ясувавши обставини справи та
дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на
вимогах закону і підлягає задоволенню з таких підстав.
вбачається зі Свідоцтва про народження НОМЕР_1, ОСОБА_1 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якої записана ОСОБА_2, а батьком ОСОБА_6, причому запис
про батька був зроблений за вказівкою матері позивачки.
до статті 128 ч. 2 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства
є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на
засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть
участь у справі.
вважає своїм батьком відповідача ОСОБА_3, посилаючись на те, що її походження
від ОСОБА_3 підтверджується поясненнями її матері, показаннями свідків,
письмовими доказами.
відповідності до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України” від 12 червня 1998 року № 116
зазначено, що підставою встановлення батьківства може бути не сам факт біологічного
походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері
й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до
народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що
достовірно підтверджують визнання особою батьківства.
показань свідків вбачається, що відповідач вважав позивачку ОСОБА_1 своєю
дочкою, ОСОБА_3 і мати ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах.
таким доказам суд не може дати належної оцінки, зважаючи на наступне.
Ухвали Ялтинського міського суду за 1984 рік щодо ОСОБА_3 були застосовані
примусові заходи медичного характеру за вчинення 10 грудня 1983 року
суспільно-небезпечного діяння за ст. 94 КК УРСР. З тексту зазначеної ухвали і
окремої ухвали суду випливає, що ОСОБА_3 являвся психічно хворою особою, до
нього неодноразово застосовувались медичні заходи примусового характеру. Про
вчинення ним суспільно-небезпечного діяння 10 грудня 1983 року стало відомо
того ж дня декільком свідкам, у тому числі матері позивачки ОСОБА_2, яка
мешкала по сусідству. Тому  суд не має
підстав обґрунтовано припустити, що ОСОБА_3 не було затримано у встановленому
на той час кримінально-процесуальним законом порядку в найкоротший термін з
моменту вчинення вбивства, як на це вказує ОСОБА_2 Отже, народжена ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_1 не може походити від особи, затриманої майже за місяць до ймовірного
доводи залученої до участі у справі третьої особи ОСОБА_2 у цьому зв'язку є
неприйнятними, оскільки пояснення сторін та третіх осіб за змістом статей 57,
62 ЦПК України доказами не вважаються. Крім того, її пояснення стосовно того,
що вона дізналася про вчинення відповідачем вбивства лише навесні 1984 року,
суперечать її ж показанням в якості свідка у зазначеній справі про застосування
примусових заходів медичного характеру, що характеризує її позицію  як неправдиву у цілому.
суду особиста кореспонденція також не містить відомостей про походження ОСОБА_1
від відповідача, оскільки невідомий автор листів лише намагається з'ясувати
подробиці життя певних осіб за місцем їх проживання, не вказує на обставини
спільного проживання з матір'ю позивачки, ведення ними спільного господарства
до народження останньої тощо.
надані докази у сукупності, суд також зазначає, що відповідач є психічно хворою
людиною, що підтверджується судовими актами і не оспорюється позивачкою і
третьою особою ОСОБА_2, а тому неможна вважати адекватними будь-які його дії,
що можуть тлумачитися як визнання батьківства.
проживання відповідача позивачці і третій особі невідоме, що не може не
викликати сумнівів, зважаючи на відповідні пояснення щодо ведення спільного
господарства і виховання дочки протягом тривалого часу. Як вбачається з довідки
Ялтинського міського психоневрологічного диспансеру від 20 квітня 2007 року,
ОСОБА_3 вибув з міста Ялта у 1995 році.
чином, підстави для визнання батьківства відсутні, а саму цивільну справу слід
розглядати лише як штучно ініційований спір з метою набуття права на майно, що
належало померлої матері відповідача.
таких обставин, заочно розглянувши справу, залучивши до участі у справі
осіб,  на права або обов'язки яких може
вплинути рішення в справі, ретельним чином дослідивши і оцінивши надані докази,
перевіривши обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість
у справах про визнання батьківства витрати на інформаційно-технічне
забезпечення покладаються на сторони після їх розгляду, з позивачки належить
стягнути суму таких витрат.
викладеного і керуючись ст. 128 Сімейного кодексу України, 5, 10, 11, 15, 60,
61, 81, 158 ч. 1, 179, 209, 212-215, 224-227 Цивільного процесуального кодексу
України, суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_2 і Бахчисарайського відділу реєстрації
актів цивільного стану про визнання батьківства - відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в  розмірі сім гривень п'ятдесят
письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, в
порядку, передбаченому ст. ст. 228, 232 ЦПК України.
що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які від посилається, мають істотне значення для
правильного вирішення справи.
апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача заочне рішення  може бути переглянуто після розгляду заяви
про перегляд заочного рішення судом першої інстанції.
рішення суду може бути також оскаржено позивачем у загальному апеляційному
порядку до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський
міський суд шляхом подачі в десятиденний
строк з наступного дня після його проголошення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або
в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -