Справа №
22ц-1665/2007                                                      Головуючий
у 1 інстанції - Мамедова Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15 лютого 2007
року                                                                                                             м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої - Гурової О.М., суддів - Могутової Н.Г.,
Шевченко В.Ю., при секретарі - Тимченко
Г.В., за участю - представників сторін,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 7 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1, 3-я особа на стороні позивача ліквідатор Малого
колективного підприємства „Содружество"
ОСОБА_2, до Державної податкової інспекції в м. Дзержинську, 3-я особа:
Управління державного казначейства у м. Дзержинську, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на
рішення Дзержинського міського суду від 7 грудня 2006 року, яким відмовлено у
задоволенні його позову.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати зазначене рішення, оскільки однією
з вимог позивача було визнання неправомірними дій відповідача по справі, але цю
частину позову суд не розглянув. Крім того, в жодне судове засідання не
з'являлись треті особи і суд не намагався забезпечити їх явку. Справа по суті
не розглядалась, весь час суд вивчав як факти інші рішення по банкрутству
підприємства, винесені Господарським судом Донецької області, не проводив
дослідження письмових доказів, що свідчить про неповне з'ясування обставин по
справі та ухвалення невірних висновків. Крім того, в порушення вимог ЦПК суд не
проголосив рішення 4 грудня 2006 p., а зробив це тільки 7 грудня 2006 р.

Суд
першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, виходив з того, що
позивач ОСОБА_1 із складу засновників МКП „Содружество"
виключений не був. Рішенням Господарського суду від 11.07.2003 року
відмовлено у задоволенні вимог відповідача про звернення стягнення на майно МКП
„Содружество"; укладені
за результатами перевірок акти неправомірними не визнавались; визнання ж МКП „Содружество" банкрутом
було правомірним. Суми податкового боргу, виявлені за актами перевірок від
17.05.99 р. та від 28.12.99 р.,
на які посилається позивач, не були єдиною підставою для визнання підприємства
банкрутом, що також встановлено у судовому засіданні. За будь-які незаконні дії
ліквідатора підприємства, що обирається комітетом кредиторів та призначається
господарським судом, податкові органи відповідальності не несуть. Відносно
позивача ОСОБА_1 кримінальна справа внаслідок перевірки податковим органами не
порушувалась. За таких обставин, суд не вбачав вини в діях відповідача щодо
визнання МКП „Содружество"
банкрутом та вчиненням процедури банкрутства, тому не знайшов підстав для
стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставою для
скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Суд 1-ї інстанції прийшов до висновку про те, що в діях відповідача щодо
визнання МКП „Содружество"
банкрутом та вчиненням процедури банкрутства вини не має, тому не знайшов
підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь позивача.

Апеляційний суд вважає, що викладені в судовому рішенні
підстави для відмови в задоволенні позовних вимог не ґрунтуються на законі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є одним з
засновників МКП „Содружество",
яке в 1999 році перевірялось державною податковою інспекцією м.
Дзержинська. Наслідком перевірок стало донарахування податків та фінансових
санкцій на суму 168152 грн. Рішенням Арбітражного суду Донецької області від 30
серпня 2000 р. позовні вимоги ДПІ в м. Дзержинську про стягнення донарахованої
суми були задоволені, на майно МКП накладений арешт.

В наступному майно МКП „Содружество"
у вигляді 4-х квартир у м. Євпаторія продано на торгах за заниженою ціною
131000 грн. при їх фактичній вартості 245000 грн.

При проведенні судово-бухгалтерської експертизи за зустрічним позовом МКП
„Содружество" було встановлено, що борг МКП перед бюджетом складав 13.200
грн., а інспекції перед підприємством - 44000 грн., рішенням Господарського
суду Донецької області від 11 липня 2003 р. рішення Арбітражного суду Донецької
області від 30 серпня 2000 р. було скасовано.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині
заподіяння йому матеріальної шкоди в розмірі 27.227.475 грн., ОСОБА_1 посилався
на неодержаний МКП
„Содружество" прибуток в розмірі:

- 2.900.173 грн.
за договорами;

-10.688.502 грн.
за рахунок збільшення росту прибутків за 2004 рік;

-172.800
грн. по оплаті оренди квартир в м. Євпаторії;

-1.686.000 грн. по реалізованому майну у вигляді 4-х квартир у м.
Євпаторія, основних та оборотних коштів, продукції на складах та автомобілів;

-11.760.000 грн.
в зв'язку з неможливістю роботи на енергоринку;

-20000 грн.
особистих витрат.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України „Про
господарські товариства" від 19.09.1991 року саме товариство, а не його
учасники, є власником майна, набутого в результаті підприємницької діяльності
на підставах, не заборонених законом.

Аналогічні положення викладені в п.4.4 Статуту МКП „Содружество", згідно з
якими „підприємство є власником належного йому майна, включаючи майно, передано
підприємству засновниками".

Позивачем фактично заявлені вимоги в інтересах МКП, тому
враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не був власником майна підприємства, і
відповідно його права порушені не були, підстави для задоволення заявленого
позову відсутні.

Як
вбачається з обставин справи, позивач не належить до тих суб'єктів, між якими
виникли спірні правовідносини. МКП „Содружество"
є юридичною особою, діє на підставі статуту, тому саме йому як учаснику
зазначених правовідносин належить право звернення до суду з відповідними
позовними вимогами, але ж підприємство такий позов не заявляло.

Що ж стосується вимог ОСОБА_1 стосовно відшкодування особистих витрат на
суму 20000 грн., то підстави для їх задоволення також відсутні, так як
наявність цих витрат в судовому засіданні документально не підтверджена.

Розглядаючи питання про можливість відшкодування моральної шкоди позивачеві
Апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК
України, фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка
полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; знищенням чи
пошкодженням її майна, а також у зв'язку з приниженням честі, гідності та
ділової репутації фізичної особи.

Як свідчать обставини справи, будь-яких протиправних дій відповідачем
стосовно самого ОСОБА_1 або членів його сім'ї не вчинялось (перевірки
проводились на МКП „Содружество");
його особисте майно не було знищено або пошкоджено (майно було власністю
МКП); честь, гідність та ділова репутація позивача, як фізичної особи, не
постраждали. На підставі викладеного Апеляційний суд вважає, що підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішені всі заявлені вимоги
не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з
заявою про визнання неправомірними дій відповідача до суду не звертався
(а.с.2-3, 102-103, 134-135 т.1).

Не підтверджені матеріалами справи і доводи ОСОБА_1 про відсутність в
судових засіданнях 3-х осіб. Згідно з протоколом судового засідання представник
Держказначейства був присутнім в суді 04.07.2006 p., 21.07.2006 p.; за дорученням
від ОСОБА_2 в суді 4 та 6 жовтня 2006 р. її інтереси представляв ОСОБА_3.

Що ж стосується посилань позивача на порушення судом вимог ст.218 ЦПК
України, то вони не ґрунтуються на законі.

Частиною 1 статті 218 ЦПК України передбачено, що рішення суду або його
вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового
розгляду. Судовий розгляд, згідно з ч. З ст. 208 ЦПК України, закінчується
ухваленням рішення. З протоколу судового засідання вбачається, що після виходу
суду 7 грудня 2006 р. було проголошення рішення, роз'яснені його зміст та
порядок оскарження. Також Апеляційний суд звертає увагу, що серед підстав для
скасування рішення, передбачених ст. ст. 309 та 311 ЦПК України, відсутні ті,
на які посилається позивач.

Керуючись
ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, Апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 7 грудня 2006
року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, 3-я особа на стороні
позивача ліквідатор Малого колективного підприємства „Содружество" ОСОБА_2,
до Державної податкової інспекції в м. Дзержинську, 3-я особа: Управління
державного казначейства у м. Дзержинську, про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.