Справа № 22ц-1624/2007                                Головуючий у 1 інстанції Андреев П.Ф.
Категорія 21                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня
2007 року
Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Краснощокової Н.С., суддів Ігнатової Л.Є.,
Маширо О.П., при секретарі Проляпа О.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування   від
нещасних   випадків   на
виробництві   та   професійних захворювань   України
в   м.   Добропілля
на   рішення   Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 4 грудня 2006 року по справі
за позовом   ОСОБА_1до   відділення
виконавчої дирекції   Фонду   соціального
страхування   від   нещасних   випадків
на виробництві  та професійних
захворювань України    в м. Добропілля
про відшкодування моральної шкоди

встановив:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля звернулося до
Апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області від 4
грудня 2006 року,
яким позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково і з відповідача на його
користь у відшкодування моральної шкоди стягнуто 15 000 грн. В апеляційній скарзі відділення ФСС у м. Добропілля
оспорює обгрунтованість зазначеного судового рішення і ставить питання про його
скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову, оскільки є
відсутнім висновок МСЕК про спричинення позивачеві такої шкоди, а сам позивав
не надав суду доказів заподіяння йому моральних страждань внаслідок ушкодження
здоров'я на виробництві.

Крім цього, за
зупиненням дії статті закону, що регламентує право позивача на відшкодування
моральної шкоди, у суду не було підстав для задоволення вказаного позову, тим
більше, що позивач пропустив строк на звернення з позовом до суду і відділення
ФСС не є належним відповідачем по справі.

2

В судове
засідання апеляційного суду сторони не з явилися. Про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином. Позивач ОСОБА_1. надав суду заяву про
розгляд справи у його відсутність.

Судом
першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні

обставини.

07.11. 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з
вказаним позовом до відповідача і зазначав, що працював в підземних умовах на
шахті „Новодонецька" Д П „Добропіллявугілля". Під час виконання
трудових обов'язків 10.11.2003
року з ним стався нещасний випадок, в наслідок якого він отримав тілесні
ушкодження.

Висновком МСЕК
від 05.04. 2006 року
внаслідок трудового каліцтва, яке сталося 10.11.2003
року в нього встановлено 50%
втрати працездатності та він визнаний інвалідом 3 групи.

За таких
обставин, ушкодженням здоров'я та стійкою втратою внаслідок втрати
працездатності йому спричинено моральну шкоду, оскільки він змушений внаслідок
хвороби додавати багато зусиль для організації свого життя.

Тому він просив
суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь у
відшкодування моральної шкоди 70
000 грн.

Рішенням
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2006 року позов
задоволено частково і на користь ОСОБА_1. з відповідача стягнуто у
відшкодування моральної шкоди 15
000грн.

Суд дійшов
висновку, що викладені позивачем обставини обгрунтовано наданими ним довідками
та іншими відповідними матеріалами (а.с. 9-24
) і тому знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

При розгляді
цієї справи судом було встановлено, що внаслідок трудового каліцтва позивачеві
було завдано стійку втрату працездатності і визнано інвалідом.

За вказаних
обставин, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку щодо спричинення
позивачеві внаслідок трудового каліцтва моральних страждань.

При вирішенні
питання щодо розміру спричиненої моральної шкоди судом враховано тяжкість
трудового каліцтва та характер спричинених ним моральних страждань, їх
тривалість, неможливість відновлення стану здоров'я та змушеність позивача
постійно додавати зусиль для організації свого життя.

Конституційним
Судом України в п. 4.1 рішення № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року визначено,
що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють
йому моральні та фізичні страждання.

У випадку втрати
потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж
заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

3

У той же час, суд при вирішенні
цього спору визначив
розмір відшкодування шкоди значно меншим ніж встановлений в ст. 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
гранічним для осіб, у яких не встановлено стійку втрату працездатності.

За таких
обставин, немає підстав вважати, що визначаючи розмір відшкодування позивачеві
моральної шкоди суд не врахував межі достаньості та справедливості.

Та обставина, що
позивачеві виплачено певну суму одноразової допомоги та сплачуються
відповідачем щомісячні суми у відшкодування шкоди, спричиненої здоров'ю, не
впливають на правильність правових висновків суду, оскільки не мають жодного
відношення до відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому втратою
працездатності.

Крім цього,
апеляційний суд вважає, що зупинення на час розгляду справи дії спеціальної
норми закону, яка визначає лише порядок відшкодування позивачеві моральної
шкоди, всупереч доводам апеляційної скарги, не є підставою для відмови в
задоволенні позову і тому не впливає на правильність визначених правових
висновків суду.

Право позивача
на відшкодування моральної шкоди виникло в нього ще до зупинення дії вказаної
норми закону в 2003 році і
регламентовано ст. 1167
ЦК України, що на час розгляду справи є чинною в повному обсязі.

До того ж згідно
з п. З ст. 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", висновок МСЕК про встановлення наявності чи відсутності
спричинення моральної шкоди особам, у яких встановлено стійку втрату
працездатності внаслідок шкідливих умов праці, не є обов'язковим, оскільки
спричинення моральної шкоди в таких випадках є очевидним.

Тому не можна
визнати спроможним і довод
апеляційної скарги щодо відсутності по цій справі взагалі доказів
спричинення позивачеві моральної шкоди стійким ушкодженням здоров'я на
виробництві внаслідок шкідливих умов праці.

Не грунтуються
на вимогах чинного законодавства доводи скарги щодо притягнення судом
неналежного відповідача.

Відповідно до
вимог ст. ст. 1167, 1187
ЦК України дійсно шкода, завдана джерелом підвищенної небезпеки, до яких
віднесено і копальні, відшкодовується особою, яка на відповідні правовій
підставі володіє цим джерелом.

Разом з цим,
відповідно до вимог вказаного Закону державою встановлено спеціальний порядок
щодо відшкодування шкоди, завданої здоров'ю потерпілого умовами виробництва - через відділення
ФСС України.

Оскільки
апеляційним судом не встановлено порушень або неправильного застосування судом
першої інстанції при розгляді цієї справи

4

норм матеріального чи процесуального права та
неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення
апеляційної скарги і скасування або зміни судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК
України апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Добропілля відхилити.

Рішення
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.