УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 травня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом
ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Красноармійську про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що в 1981 році з ним
стався нещасний випадок на виробництві і за висновком МСЕК від 21 грудня 2004
року йому було вперше встановлено 20% втрати працездатності у зв'язку з
трудовим каліцтвом; ушкодженням здоров'я йому заподіяна моральна шкода.

Позивач просив стягнути
з відповідача 76000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду від 1 листопада 2006 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2006 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення і  справу передати на новий розгляд, посилаючись
на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив із того, що позивач був травмований 27 травня 1981 року, тобто до 1
квітня 2001 року - набрання чинності Законом України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, тому норми
зазначеного закону на спірні правовідносини не поширюються.

Проте з такими висновками суду
цілком погодитись не можна з наступних підстав.

Положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” в редакції, що діяла до 1 січня             2006 року, передбачали обов'язок
Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30,
34, 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі
виплати за моральну шкоду,  виникає в
особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше
висновком МСЕК.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався
на те, що стійка втрата працездатності  у
зв'язку з трудовим каліцтвом була встановлена йому вперше висновком МСЕК від 21
грудня 2004 року.

Суд у порушення вимог ст. ст.
214, 215 ЦПК України такі доводи позивача не перевірив, на  відповідні положення закону уваги не звернув,
у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду від 1 листопада 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Донецької області від 21 грудня 2006 року скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:                                                                               Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін