УХВАЛА           ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді
Берзіньш B.C.,

суддів
М'ясоєдової Т.М., Дралло І.Г., при
секретарі    Бахтагареєвій М.В. з  участю:
позивача  ОСОБА_1,  представників
позивача ОСОБА_2. ОСОБА_3 представника
відповідача та третьої особи Кваснікова М.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гурзуфської
селищної ради, третя особа ТОВ „Пріоритет" про встановлення земельного
сервітуту за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 9 жовтня
2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Гурзуфської селищної ради, третя особа ТОВ
„Пріоритет" про встановлення земельного сервітуту, посилаючись на те, що
встановлення земельного сервітуту їй необхідно для обслуговування земельної
ділянки, яка належить їй на праві власності, для проходу, проїзду на
транспортному засобі, прокладки і експлуатації ліній електропередач, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних комунікацій і водопроводу до її земельної ділянки
через земельну ділянку, що належить на
праві комунальної власності Гурзуфській селищній раді і перебуває в
оренді ТОВ „Пріоритет", яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивачка також просить встановити
сервітут для того, щоб мати можливість встановлення будівельних лісів,
складування будівельних матеріалів для будівництва і ремонту будинку на
земельній ділянці, наданій третій особі, за адресою: АДРЕСА_1, в районі раніше існуючої дороги в
колишнє БМУ-32. Позовні вимоги
мотивовані тим, що третя особа біля меж ділянки позивачки веде будівельні
роботи і в процесі цих робіт дорога, що веде до земельної ділянки позивачки,
була перегороджена, демонтується, знято асфальтове покриття. Дана дорога за
рішенням відповідача була включена в межі земельної ділянки, наданої в
користування третій особі. У зв'язку з тим, що проїзд до ділянки позивачки можливий
тільки по раніше існуючій дорозі загального користування, виникає необхідність
встановлення земельного сервітуту.

Рішенням
Ялтинського міського суду АР Крим від 9 жовтня 2006 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга
мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права,
не повно з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, не доведені обставини, які суд визнав встановленими, вважає, що не враховане
порушення її права як власника земельної ділянки, оскільки вона не має
можливості користуватися нею.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги позивача, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Справа №22ц-576/07

Згідно зі статтею 303 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді
справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Стаття 11 Цивільного
процесуального кодексу України зобов'язує суд розглянути справу в межах
заявлених вимог, а стаття 214 наведеного
кодексу - визначитись
у наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, правовідносин,
зумовлених встановленими фактами та правових норм, які регулюють ці
правовідносини.

У частині 4 статті 10 цього кодексу зазначено, що суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і
сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що позивачка частину своєї
земельної ділянки продала іншій особі, яку вона не побажала залучити до участі
у справі як співвідповідача. За таких обставин, користування частиною земельної
ділянки позивачкою можливо без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача
і третьої особи, оскільки не надано ні експертного висновку, ні технічної
зйомки можливості встановлення земельного сервітуту на земельних ділянках
відповідача і третьої особи.

Колегія суддів з такими висновками місцевого суду не
може погодитися, оскільки вважає, що вони зроблені без всебічного і повного
з'ясування обставин справи.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 100 Земельного кодексу України, власник
або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення
земельного сервітуту для обслуговування
своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю
між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням
суду.

Таким чином, закон вимагає від
позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання
своєї земельної ділянки, на якій планується провести газопостачання,
водопровід, тощо, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.
При цьому слід довести, що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити
яким-небудь іншим способом.

Відповідно до вимог статті 30 Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона доводить ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачка, звертаючись до суду з
позовною заявою, уточнивши свої вимоги, просила прийняти рішення, яким
встановити земельний сервітут для обслуговування належної їй на праві власності
земельної ділянки розміром 0,095 га у районі
АДРЕСА_1 для проходу,
проїзду на транспортному засобі, прокладки і експлуатації ліній електропередач,
зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій і водопроводу через земельну
ділянку, що належить на праві комунальної власності Гурзуфській селищній раді і
перебуває в оренді у ТОВ „Пріоритет", а також, просила встановити земельний
сервітут на право встановлення будівельних лісів, складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель і споруд на земельній ділянці, яка належить
відповідачу і знаходиться в оренді у третьої особи - ТОВ „Пріоритет" (а.с. 38).

При цьому ОСОБА_1. не зазначила конкретні умови щодо
встановлення відповідних сервітутів, а саме: розмір і місцезнаходження
земельної ділянки для проходу, проїзду, прокладки трубопроводів, тощо, строк,
на який слід встановити сервітут, плату за користування чужим майном, не надала
доказів того, що зверталася до відповідача і третьої особи з проханням
обговорити умови встановлення сервітуту, не надала відповідних договорів та
проектів щодо газопостачання, проведення водопроводу, проведення інших лінійних
комунікацій, тощо.

З наданих матеріалів справи та змісту
рішення суду першої інстанції випливає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не були розглянуті в повному обсязі, а
лише щодо встановлення земельного сервітуту для проходу, проїзду на
транспортному засобі, а в решті вимоги позивачки не були предметом розгляду в
суді першої інстанції. Нерозгляд судом
першої інстанції позовних вимог у повному обсязі, порушення норм процесуального
права, зазначені вище, є обставинами, які перешкоджають розгляду справи
судом апеляційної інстанції по суті з ухваленням нового рішення, оскільки таким
розглядом було б порушено принцип диспозитивності і рівності прав сторін.
Пунктом 5 частини
1 статті 311 ЦПК України
передбачено, що рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений ухваленням
додаткового рішення судом першої інстанції.

При розгляді справи, суд
не з'ясував чи є інші варіанти підключення газопроводу, водопроводу, тощо для
інтересів позивача, як користувача належної їй земельної ділянки, не перевірив, чи враховані при цьому варіанті
інтереси інших власників, користувачів сусідніх земельних ділянок.

Між тим з матеріалів
справи вбачається, що позивачці на підставі рішення Гурзуфської селищної ради НОМЕР_1 від 29.10.2002 року виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку розміром 0,1450 га для будівництва і обслуговування
жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
8).

Згідно договору оренди,
укладеному між Гурзуфською селищною радою і ТОВ „Пріоритет" від 23.06.2004
року, орендодавець надав
на умовах оренди земельну ділянку площею 1,4600 га ТОВ „Пріоритет" для
будівництва і обслуговування багатоквартирних, багатоповерхових жилих будинків
за адресою: АДРЕСА_1. Вказана
земельна ділянка передана ТОВ „Пріоритет'" в оренду на підставі рішення
Гурзуфської селищної ради НОМЕР_2 від
14.05.2004 року
строком на 49 років.
На наданій земельній ділянці ТОВ „Пріоритет" проводить будівельні роботи у
встановленому законом порядку (а.с. 10).

Із договору куиівлі-продажу частки
земельної ділянки від 20 липня
2005 року
вбачається, що ОСОБА_1 продала
ОСОБА_4 34/100 (0,050 га)
частки земельної ділянки, у власності ОСОБА_1 залишилося 0,095 га.

При розгляді справи судом
першої інстанції особа, яка придбала у позивачки частину земельної ділянки до участі у справі залучена не
була, а ТОВ „Пріоритет" приймало участь у справі в якості третьої
особи, в той час як воно має бути співвідповідачем, оскільки є користувачем
сусідньої земельної ділянки, на якій позивачка просить встановити сервітут.
Таким чином суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь
у справі, що відповідно до п. 4 ч.
1 ст. 311 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд.

Виходячи з наведеного і
керуючись пунктами 4. 5 частини
1 статті 311 та статтями 303, 315, 317.
319 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 9 жовтня 2006 року скасувати і направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку
до Верховного Суду України у двохмісячний строк з дня набрання нею законної сили.