Справа
№ 2-320/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
червня 2007 р.
Індустріальний районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі:   головуючого судді: Слюсар Л.П.

при секретарі :  Олексенко М.В.

за участю адвокатів :   Леонтьєвої С.О.,  Костогриз О.В.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську

цивільну
справу за позовом     ОСОБА_1 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, треті особи:  ОСОБА_3,

Відділ
громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ

ДМУ
УМВС України в Дніпропетровській області
про визнання права користування

жилим
приміщенням і реєстрації по місцю проживання,
зустрічну позовну заяву

ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,

ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні власністю

шляхом
виселення, суд -

ВСТАНОВИВ:

В
листопаді 2006 року позивачка  звернулася
із позовною заявою до

відповідачів   ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті

особи:   ОСОБА_3,
відділ громадянства, імміграції та реєстрації

фізичних
осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області

про
визнання права користування жилим приміщенням і реєстрації по місцю

проживання.  В
своїй позовній заяві і в ході судового засідання позивачка

посилалася
на те, що  із 1993 року  вона разом із матір'ю ОСОБА_3 проживає в
квартирі АДРЕСА_1.  В указану квартиру
вона вселилася як член сім'ї власника

ОСОБА_1
так, як її матір вийшла заміж за відповідача ОСОБА_1

Квартира
трикімнатна.  При вселенні їй була
виділена для постійного проживання

кімната  площею 12,8 кв.м.  В ній знаходяться її особисті речі,
комп'ютер, яким

користується
тільки вона та меблі: диван, два столи, книжна шафа, шафа для

білизни
і інше.      13 листопада 2006 року вона
звернулася до відповідача

ОСОБА_1  з письмовою заявою з проханням зареєструвати
її за місцем

постійного
проживання. Однак відповідач відмовив їй. Свою відмову  мотивував

тим,
що позивачка не має право на житлову площу і скоро квартира буде продана.

Просила
визнати за нею право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1  та зобов'язати Відділ громадянства,

імміграції
та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в

Дніпропетровській
області   зареєструвати її за місцем
проживання в квартирі

АДРЕСА_1.
В задоволені зустрічної

позовної
заяви просила відмовити.

Представник
позивача просив позов задовольнити. В зустрічній позовній заяві

відмовити.
Суду вказав на те, що   ОСОБА_1  не довів суду, яким же чином

відповідачі  впливають
на право розпорядження спірною квартирою.  Також не

зрозуміло,
як його сину ОСОБА_2 перешкоджають відповідачки користуватися

власністю,
оскільки останній проживає в м. Києві.
Представник вважає, що

позивачами
по зустрічному позову не вірно застосовані норми матеріального

права.

В
судовому засіданні відповідач  ОСОБА_1,
який відповідно до доручення є

представником
і ОСОБА_2  позовні вимоги не визнав.
Подали  зустрічну

позовну
заяву   до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про

усунення
перешкод в користуванні власністю шляхом виселення. В обґрунтування

своїх
позовних вимог  в позовній заяві і в ході
судового засідання ОСОБА_1

посилався
на те, що  із 1993 року  він ОСОБА_1 підтримував статеві

стосунки
із ОСОБА_3,  яка періодично проживала в
нього зі своєю дочкою ОСОБА_1 13 січня 1999 року він зареєстрував шлюб із  ОСОБА_3
і з того часу

відповідачі
стали проживати в належній йому  і його
сину  ОСОБА_2 на праві

власності  квартирі АДРЕСА_1. З літа 2005

року   стосунки із
ОСОБА_3 погіршилися, в результаті чого стали неприязнені

відносини,
а в березні 2006 року шлюбні відносини були припинені.  Відповідачка

ОСОБА_3
стала виживати його із квартири і в березні 2006 року він  вимушений

був
піти із  спірної квартири. Відповідно до
рішення суду від 13 грудня 2006

року
шлюб розірвано.  Таким чином відповідачка
ОСОБА_3 з того часу уже не

тільки
фактично, але й юридично не є членом
його сім'ї , як і її донька ОСОБА_1
Відповідачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 в якій
ОСОБА_1 була

зареєстрована  до листопада 2006 року,  із з якої добровільно знялася

реєстрації,  щоб отримати її в спірній квартирі.  Просив усунути перешкоди в

користуванні
власністю шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3 і

ОСОБА_1із
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Третя
особа  ОСОБА_3 по основному позову і
відповідачка по зустрічному

позову  просила суд задовольнити позов ОСОБА_1і
відмовити в зустрічному

позові.
Суду пояснила, що  її донька вселилася в
спірну квартиру, як член сім'

ї.  Квартира, яка належить доньці і їй на праві
власності за згодою  Лисенко О.

В.
здавалася в оренду і кошти використовувалися на потреби сім'ї.

Представник  третьої особи
Відділу громадянства, імміграції та реєстрації

фізичних
осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області

в
судове засідання не з'явився. В зв'язку з завантаженням на роботі просили

розглядати
справу без їх представника.

Суд,
вислухавши сторони, представників,
адвокатів,   свідків, дослідивши

матеріали
справи, вважає, що позов
ОСОБА_1задоволенню не підлягає,

зустрічна
позовна заява ОСОБА_1 і ОСОБА_2
задоволенню не підлягає

з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що  відповідно до ордеру від
20.10.1987 року  виданого

виконавчим
комітетом  Індустріальної районної ради
м. Дніпропетровська  НОМЕР_1

серія
01  ОСОБА_2  було надано квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї
із 4 осіб, а саме:  на ОСОБА_1 -

основний
квартиронаймач, жінку  - ОСОБА_4, сина -
ОСОБА_5 і сина -

ОСОБА_2  Відповідно
до свідоцтва про право власності на житло від

08.09.1997
року  виданого Виконкомом міської ради
народних депутатів, згідно до

розпорядження  від 08 вересня 1997 року № 3/2739-97  квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2.
Відповідно до технічного паспорту

виданого
30.08.2006 року  ОСОБА_2 належить ?
частина

квартири
АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 належить ? частина

квартири
АДРЕСА_1.

Як
показав в судовому засіданні   ОСОБА_1
його перша дружина померла, а

син
ОСОБА_5 одружився і знявся із реєстрації .
Після смерті дружини

ОСОБА_1  став
підтримувати відносини  із  ОСОБА_3
13 січня 1999 року

між
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб і
ОСОБА_3 разом зі

своєю
донькою стали проживати в належній йому на праві власності квартирі.

Однак
були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 і питання щодо

реєстрації
в спірній квартирі не  ставилося.

Суд
не може прийняти до уваги  твердження
відповідача  ОСОБА_1 про те, що

позивачка
разом із матір'ю вселилася в спірну квартиру в 1999 році  після

реєстрації
шлюбу її матері з ним, оскільки це спростовується як показаннями

свідків  ОСОБА_6 , ОСОБА_7,   ОСОБА_8, про те, що

ОСОБА_1
разом із матір'ю стали проживати в спірній квартирі

з
1993 року так і довідкою  Комунального
закладу освіти СШ №135 від 05.09.2006

року
№234 ( а.с.10).

Так
свідок  ОСОБА_7  сусідка позивачки  по б.121 по вул. Донецьке шосе,

розповіла
про те, що  коли ОСОБА_1 було 7 років
вона разом з матір'ю

переїхали
в АДРЕСА_1.   В перший клас

Анастасія
йшла уже з спірної квартири. В квартирі
по вул.. Донецьке шосе

проживають
квартиранти.

Свідок ОСОБА_8, сусід по б. 18 по пр. Миру
,  розповів про те, що

через
рік-два після смерті першої дружини відповідача, в   спірній квартирі

стала
проживати   ОСОБА_3 разом з донькою.

Свідок ОСОБА_6 , сусідка по б.121  по
вул. Донецьке шосе, розповіла

про
те, що знає ОСОБА_3 з 1990 року  з
моменту заселення.  Проживали на

одному
поверсі. Вказала, що через 2-3 роки ОСОБА_3 виїхала  із квартири № 137  до

свого
чоловіка.  В даний час в квартирі живуть
квартиранти.  Бичко Анастасія

пішла
в перший клас уже зі спірної квартири.

Отже,
як встановлено в судовому засіданні позивачка вселилася в спірну квартиру

до  її приватизації відповідачами і проживає в
даний час після приватизації

спірної
квартири.

Згідно
до ст. 64 ЖК України  до членів сім'ї
наймача належить дружина наймача,

їх
діти і батьки.

Відповідно до ст. 65 ЖК України особи, що
вселилися в  жиле приміщення як член

сім'ї
наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування

приміщенням,
якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'

ї,
які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування

приміщенням.

Проживаючи
в спірній квартирі ОСОБА_3 і ОСОБА_1

приватизували  кв.АДРЕСА_1 Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло,  виданого
виконкомом

міської
Ради народних депутатів від 13 січня 1994 року
згідно до розпорядження

№
3/124-94 ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на праві власності

належить
квартира АДРЕСА_1Квартира двокімнатна.

Згідно до п.9 постанови  Пленуму Верховного Суду  від 12.04.1985 року №2  «

Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування  судами Житлового Кодексу

України»
, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які

вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотримано встановленого порядку

при
їх вселенні, зокрема чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї

наймача,  прописані вони в даному жилому приміщенні, чи
було це приміщення

постійним
місцем  їх проживання, чи вели вони з
наймачем спільне господарство,

тривалість
часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами,

наймачем  і членами сім'ї, що проживають з ним, певний
порядок користування

жилим
приміщенням.

Відповідно до
ст. 156 ЖК України  члени сім'ї
власника квартир, які

проживають
разом з ним у квартирі, що йому належить,
користуються  жилим

приміщенням
нарівні з власником  квартири, якщо при
їх вселені не було іншої

угоди
про порядок користування  цим приміщення.

За згоди власника  квартири член його сім'ї вправі вселяти в
займане ними жиле

приміщення
інших членів сім'ї.

Оскільки
при вселенні в спірну квартиру
ОСОБА_1вселилася зі згоди наймача

та
членів його сім'ї, це приміщення було її постійним місцем проживання,  був

визначений
певний порядок користування жилим приміщенням однак вона  залишилася

зареєстрована
в належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1,  відповідачі заперечували щодо реєстрації її в

спірній
квартирі, то  суд не  вбачає законних підстав для задоволення
позовної

вимоги
ОСОБА_1

В зустрічній позовній заяві  ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять усунути

перешкоди
в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого жилого

приміщення  посилаючись на правові підстави в
обґрунтування своїх вимог  на ст.

ст.
317,319, 386, 391 ЦК України, однак виселення без надання іншого житлового

приміщення
передбачено ст. ст. 116, 157 ЖК України.

Відповідно
до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985

року    « Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування  судами

Житлового
Кодексу України»  зі змінами,   при розгляді спорів, що не

врегульовані
житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного

законодавства.

В
судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2  добровільно

виїхали
із квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2

виїхав
у зв'язку з навчанням у м. Києві.
ОСОБА_1  не проживає в спірній

квартирі
у зв'язку з неприязненими відносинами із колишньою дружиною  ОСОБА_3, шлюб
з якою розірвано 13.12.2006 року.
Позивачі мають доступ в спірну

квартиру,
замки не змінювалися.   Яких-небудь
фізичних перешкод в здійснені

права
власності зі сторони ОСОБА_3 і ОСОБА_1не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України  припинення сімейних відносин з

власником
квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Оцінюючи
всі докази по справі суд не вбачає законних підстав для задоволення

зустрічної
позовної заяви.

Керуючись : ст. 47 Конституції
України, п. п.5,9  Постанови Пленуму

Верховного
суду України №2 від 12.04.1985 року    «
Про деякі питання, що

виникли
в практиці застосування  судами Житлового
Кодексу України»  зі змінами,

ст.
ст. 64, 65,  ст. 156 ЖК України , ст.
310,317,319,386,391  ЦК України, ст.

ст.
11, 15, 31,60,80, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ
:

В
задоволені позову   ОСОБА_1-  відмовити.

В
зустрічній позовній заяві   ОСОБА_2,  ОСОБА_2
- відмовити.

Рішення може  бути оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської

області
через Індустріальний районний суд, шляхом подачі у 10-ти денний строк,

з
дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і подання після

цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги, або без подання заяви про

апеляційне
оскарження, шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з

дня
проголошення рішення.

Суддя:

Л.П.Слюсар