Справа № 2-803/07
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року Оболонський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого                                                                судді Пшонка P.M.

при секретарі                                                                          Тищенко І.Л.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2006 року позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми в розмірі 530,55 гривень у якості
відшкодування понесених ним витрат на комунальні послуги за період з березня
2005р. по жовтень 2006р. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є наймачем
квартири АДРЕСА_1, в якій
були прописані чотири особи, в тому числі з жовтня 1977р. була прописана його
донька ОСОБА_2, яка з 1995р. не сплачує за житлово-комунальні послуги, а всі
витрати він ніс особисто.

Позивач вважає,
що ОСОБА_2 повинна нести усі обов'язки, які виникли з договору найму квартири АДРЕСА_1, де вона була
прописана до 02.11.2006р., в тому числі, зобов'язана відшкодувати йому 530,55 гривень за
комунальні послуги і квартплату.

В судовому
засіданні позивач повністю підтримав викладені позовні вимоги та просив позов
задовольнити.

Представник
позивача в судовому засіданні повністю підтримав викладені позовні вимоги та
просив позов задовольнити.

Відповідачка
проти позову заперечила, вважає, що раз вона в квартирі свого батька АДРЕСА_1 не проживала з 1995 року, а отже не
повинна нести витрат по комунальним платежам.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує в повному обсязі та
просить в його задоволенні відмовити.

Заслухавши
позивача, відповідача, представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, суд встановив наступне.

Згідно довідок
ЖЕКу НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від
06.12.2006р., наймачем квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_1 Членами сім'ї наймача є ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована в спірній квартирі з жовтня 1977 року і до 02.11.2006 рік.

З 23.06.1995 року ОСОБА_2 звільнила квартиру
позивача і переїхала на постійне місце проживання в квартируАДРЕСА_2 до свого чоловіка
ОСОБА_5, з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі.

За вказаною
адресою вона постійно проживає по даний час і цей факт не заперечується
позивачем та підтверджується свідченнями наданими в суді свідками: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Згідно ст. 64 Житлового
кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст.107 Житлового кодексу УРСР, у разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання в інше жиле приміщення договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Кожному, хто на
законних підставах перебуває на території України, статтею 33 Конституції
України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Оскільки,
матеріалами справи підтверджується те, що ОСОБА_2 з червня 1995року вселилася і по цей час постійно проживає
в квартиріАДРЕСА_2, а з квартири позивача вона виселилась, то відповідно
ОСОБА_2 згідно ст.107 Житлового
кодексу УРСР втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 з моменту
виселення у 1995 році.

Виїхавши на
постійне місце проживання до свого чоловіка в квартируАДРЕСА_2, відповідачка
втратила статус члена сім'ї наймача ОСОБА_1 і стала членом сім'ї наймача
квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5

Відтак, особа,
яка не є членом сім'ї наймача згідно ст.64 Житлового кодексу УРСР, не несе
обов'язків щодо сплати коштів за житлово-комунальне обслуговування і
квартплату.

Відповідно до ч.З ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Суд, дослідивши
всі обставини справи та наявні у справі докази, керуючись ст.212 ЦПК України, в
зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог позивача, прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.64, ч.2 ст.107 Житлового кодексу УРСР, Главою 7 ЦПК України, ст..ст. 10, 14, 59, 60, 169,209, 212,
213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарженняю.