Справа №22-2338/07
Доповідач -    Зінов'єва А.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2007
р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                        Бугрим Л.М.

суддів:                                                         Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:                                                                     Стефановій
І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки (далі Фонд) на рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 27 грудня 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Центрально-Міському районі м. Горлівки про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 27 грудня 2006 року було
частково задоволено позов ОСОБА_1.,
пред'явлений до Фонду про відшкодування моральної шкоди: на її користь з
відповідача було стягнуто грошову компенсацію у розмірі 9000 грн.

Не погодившись з
рішенням суду Фонд приніс апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду
скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним
обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просили постановити
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування
доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що позивачем не надано
доказів спричинення йому моральної шкоди, визначення факту наявності якої
входить до компетенції МСЕК. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет
України на 2006 р."
дію норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", які передбачають відшкодування
моральної шкоди зупинено. Також вважають, що згідно вимог ст. 233 КЗПП України
позивачем порушено строки, передбачені для звернення до суду за захистом
порушеного права, а відповідно до вимог ст. 237-1 КЗПП України, відшкодування моральної шкоди повинно
проводитися підприємством.

Представник
відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав і просив її
задовольнити у повному обсязі.

Позивачка проти
апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити. А рішення суду залишити
без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку і обгрунтовано дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Згідно зібраним
доказам, позивачка з вересня 2004
р. по серпень 2005 р.
знаходилася у трудових відносинах з приватним підприємством
„Дінікс-Компані", де займала посаду головного

2

бухгалтера. 17 лютого 2005 р. при виконанні своїх
службових обов'язків, з нею стався нещасний випадок, вона отримала тілесні
ушкодження, в результаті яких, на підставі висновку МСЕК від 22 лютого 2006 р., їй вперше було
встановлено 30% втрати
професійної працездатності безстроково і третю групу інвалідності.

Відповідно до
вимог ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності", при настанні страхового випадку Фонд соціального
страхування зобов'язаний у встановленому законом порядку сплатити грошову
компенсацію за моральну шкоду при наявності факту її заподіяння.

Виходячи з
наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1.
В результаті нещасного випадку позивачка отримала оскольчатий перелом лівої
лучевої кісті. Виходячи з викладених обставин, суд обґрунтовано дійшов
висновку, що позивачка дійсно іспитувала і продовжує іспитувати фізичні та
моральні страждання, які потягли за собою певні наслідки і на теперішній час
вона змушена додавати зусиль для влаштування свого життя та побуту. Суд
правильно визначив розмір грошової компенсації, який встановлено в межах
діючого законодавства, з урахуванням фактичних обставин справи, з додержанням
принципів розумності та достатності.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги доводи Фонду про те, що позивачкою не надано доказів
спричинення їй моральної шкоди, яка у даному випадку повинна бути підтверджена
висновком МСЕК. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка
встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної
шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення
МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної шкоди передбачається у
випадку відсутності вищевказаних доказів.

Не можуть бути
прийнятими також до уваги посилання Фонду на Закон України „Про Державний
бюджет України на 2006
р.", яким призупинено дію норм Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", які передбачають відшкодування моральної шкоди
застрахованим та членам їх сімей, оскільки право на отримання компенсації у
рахунок відшкодування моральної шкоди у позивачки виникло в 2005 р., а Закон
зворотної сили не має.

Апеляційний суд
також не може прийняти до уваги посилання відповідача на порушення строків
звернення до суду, передбачених ст. 233
КЗПП України, оскільки правовідносини є тривалими і дана норма закону на
них не розповсюджується. Крім того, в трудових правовідносинах з Фондом позивач
не знаходився.

Щодо посилань
Фонду на ст. 237-1 КЗПП
України, то вони безпідставні. Нещасний випадок з позивачкою стався в період
дії Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", яким обов'язок відшкодування моральної шкоди
покладено саме на Фонди.

Таким чином,
рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його
скасування немає, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304,
307 ч.І п.1-308, 313,
314 ч.І п.1, 315 ЦПК
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в
Центрально-Міському районі м. Горлівки відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 27 грудня 2006 року залишити
без зміни.

3

Ухвала суду набирає законної сили з
дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
чинності.

Головуючий:

Судді: