Справа № 2-569/2007 рік
РІШЕННЯ

іменем України

З квітня
2007 року
Зміївський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді
Нестерцової Н.В.

секретаря
ОнацькоїВ.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2007 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

У позові він вказав, що на підставі договору дарування йому належить
трикімнатна квартира АДРЕСА_1

ОСОБА_2
зареєстрована проживаючою в даній квартирі з 1992 року.

З моменту реєстрації відповідач проживала в квартирі до 27.08.1993 року, потім
вийшла заміж і постійно проживає за адресою чоловіка:АДРЕСА_2

Позивач вказав, що неодноразово просив знятись з реєстрації, однак ОСОБА_2
відмовлялась це зробити в добровільному порядку.

Посилаючись на ч.2 ст. 107 ЖК України, ОСОБА_1. просить визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування жилим приміщенням з 27.08.1993 року у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце
проживання.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, посилаючись
на обставини, викладені у ньому.

Представник позивача ОСОБА_3. просила задовольнити позов і пояснила, що
ОСОБА_2 є племінницею її померлого 20
років тому чоловіка.

Вона з дитинства
виховувала ОСОБА_2

Після закінчення школи, ОСОБА_2 жила у своєї матері за межами України,
повернувшись, попросила зареєструвати її у вказаній квартирі для подальшого
влаштування на роботу, однак через рік вийшла заміж і з того часу проживає у
будинку свого чоловіка.

ОСОБА_3. пояснила, що особистих речей, іншого майна, належного ОСОБА_2 в
квартирі не має. За адресою: АДРЕСА_1 відповідач не проживає.

Представник позивача стверджувала те, що діти ОСОБА_2 не зареєстровані
проживаючими в квартирі АДРЕСА_1, ніколи
там не проживали.

За весь час реєстрації представником позивача сплачувались комунальні
послуги, ОСОБА_2 жодного разу не відшкодувала ці витрати.

Відповідач, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила у
зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність на
підставі наявних у справі доказів, постановив заочне рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення позивача, його
представника, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про
задоволення позову

2

частково.

Встановлено, що ОСОБА_1. є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується ксерокопією договору дарування та витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно./а.с.8,9/

У даній квартирі зареєстровані проживаючими ОСОБА_3., ОСОБА_2, ОСОБА_1., що
підтверджується довідкою КП "Зміївське". /а.с.7/

Вказана квартира належала у рівних частках ОСОБА_3. та ОСОБА_4. станом на
липень 1993 року. На
підставі договору дарування від 7.02.2001
року ОСОБА_2 подарувала Уг частину квартири ОСОБА_3., що підтверджується
довідкою директора КП "Зміївське БИ" (ах. 28)

З серпня 1993
року ОСОБА_2 не проживає АДРЕСА_1.

Суд приходить до висновку, що фактично ОСОБА_2 розпорядилась належною їй
власністю, коли подарувала частину в квартирі ОСОБА_3.

Той факт, що ОСОБА_2 з 1993
року не проживала у вищезазначеній квартирі, в 2001 році подарувала
належну їй частку, дає суду підстави прийти до висновку про те, що відповідач
не потребує цього жилого приміщення.

Однак, при вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратила
таке право не з 1993 року,
коли вибула на інше постійне місце проживання, а з 2001 року коли
розпорядилась своїм майном.

ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника Лисака ВЛ., будь-яких угод щодо
користування квартирою укладено не було, її реєстрація в квартирі обмежує право
власності позивача.

З огляду на це, суд задовольняє позов частково, оскільки ОСОБА_2 втратила
право користування жилим приміщенням не з 1993
року, а з 7 лютого 2001 року.

Керуючись ст.ст. 319,
321 ЦК України, ст. 107,150,163
ЖК України, ст.ст. 10,
11, 60,169,209,212-215,224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1.
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за
адресою:АДРЕСА_1
з 7.02.2001 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом 10
днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржене судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений законом, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання його копії.