Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 листопада 2007 року                                                                         м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з цивільних справ

апеляційного суду Хмельницької області

в складі :  головуючого
- судді   Самчука П.П.

суддів :  Рищука П.К.,
Юзюка О.М.

при секретарі Степчук І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-1602 за
апеляційними скаргами ОСОБА_1і військової частини А 2502 м. Старокостянтинів
Хмельницької області на рішення Старокостянтинівського районного суду від 20
липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до військової частини А 2502 м.
Старокостянтинів про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 22 січня 2007 року звернулась в суд з позовом,
вказавши, що влітку 2006 року їй стало відомо про те, що всі працівники
їдальні, де вона працювала, повинні звільнитися з роботи та працевлаштуватися
до приватного підприємця, який виграв тендер на здійснення робіт по їдальні та
організації харчування військовослужбовців, без гарантії збереження заробітку,
постійної роботи. Вказувала, що погоджувалася на роботу на тій же посаді при
умові законного переведення, в чому їй було відмовлено. 20 жовтня 2006 року її
було попереджено про вивільнення з роботи по скороченню з 29.12.2006 року, а
29.12.2006 року - звільнено з роботи, тому просила поновити її на роботі
виробником напівфабрикатів льотно-технічної їдальні військової частини А 2502
м.Старокостянтинів та стягнути середній заробіток за вимушений прогул за період
недопущення до роботи та звільнення з 30.12.2006 року і до моменту поновлення
на роботі, за період відсторонення від роботи 948 грн.     46 коп., доплату за медаль - 342 грн.57
коп.(разом 1291 грн. 03 коп.) та щомісячно по 685 грн. 15 коп. починаючи з
30.12.2006 р. і до поновлення на роботі.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 20 липня
2007 року позов задоволено частково.

Стягнуто з в/ч А 2502 м. Старокостянтинів на користь ОСОБА_1
1661 грн. 03 коп. недонарахованої заробітної плати за період з 13.08.2006 року
по 29.12.2006 року, без врахування податків та інших обов'язкових платежів до
бюджету.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 означене рішення суду вважає
незаконним, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким поновити її на
роботі виробником напівфабрикатів в льотно-технічній їдальні в/ч А 2502 м.
Старокостянтинів, стягнути з в/ч А 2502 середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30.12.2006 р., а також 342 грн.57 коп. як винагороду до 15-річчя
Збройних Сил України. Вважає, що її звільнення проведено без дотримання вимог
чинного трудового законодавства як адміністрацією, так і профкомом, а також не
враховано її бажання про переведення на роботу до іншого власника їдальні.

В апеляційній скарзі військова частина А 2502 зазначене
рішення суду просить скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог, врахувати, що за весь час перебування позивачки на
посаді їй жодного разу не було змінено систему оплати праці, а виплата премії є
правом, а не обов'язком командира військової частини. В зв'язку з цим він видав
відповідні накази, які судом не прийняті до уваги, а також судом при вирішенні
спору допущені порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга
військової частини А 2502 - задоволенню з наступних підстав.

Головуючий у
першій інстанції - Блонський В.К.
Справа № 22ц - 1602

Доповідач - Самчук П.П.
Категорія 39, 40

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26 липня 2004 року працювала
виробником харчових напівфабрикатів військової частини А 2502. 11 липня 2006
року між Міністерством Оборони України та сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю „Деркачі” укладено договір про закупівлю послуг з
організації харчування особового складу в/ч А 2502. В зв'язку з цим 18
працівників їдальні, в тому числі і позивачка, 20 жовтня 2006 року були
письмово повідомлені про майбутнє скорочення їх посад. 18 грудня того ж року
профком дав згоду на їх звільнення, а 29 грудня 2006 року командиром військової
частини видано наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України
та виплату вихідної допомоги.

Врахувавши наведені обставини, відсутність вакантних посад та
неподання позивачкою заяви про переведення на роботу до переможця тендеру, інші
наявні у справі докази, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що звільнення
її з роботи проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства і
підстав для поновлення на роботі немає.

Доводи апеляційної скарги позивачки не спростовують вказаних
висновків суду і містять посилання на обставини, які з достатньою повнотою
досліджені і оцінені судом першої інстанції.

Разом з тим, вирішуючи іншу частину позову, суд неправильно
застосував норми матеріального права, зокрема ст.21 КЗпП України і помилково
вважав, що процентна надбавка за підтримання боєготовності та премія є
обов'язковою складовою заробітної плати ОСОБА_1 Тому рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню на підставі п.4 ст. 309 ЦПК України з постановленням нового
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, з 13 серпня 2006 року
ОСОБА_1 не виконувала своїх посадових обов'язків в зв'язку з тим, що з вказаної
дати підприємство „Деркачі” стало надавати послуги по харчуванню особового
складу військової частини. Нарахування з січня по серпень становили премії і надбавка
за підтримання постійної бойової готовності, які виплачувались згідно
щомісячних наказів командира військової частини. Із змісту цих наказів
вбачається, що приймались вони на підставі Постанови Кабінету Міністрів України
від 18 травня 2001 року № 541, пунктом 1 якої Міністерству оборони України
надано право встановлювати доплату в розмірі до 50 відсотків посадового окладу
працівникам Збройних Сил за підтримку постійної бойової готовності військ і
виплати проводити в межах загальних асигнувань, передбачених у державному
бюджеті на грошове утримання. Отже, командир військової частини А 2502
скористався наданим йому правом і, починаючи з вересня 2006 року, не виплачував
працівникам офіцерської їдальні не лише означену надбавку, а й премію за
листопад - грудень в зв'язку з невиконанням роботи за своїми посадовими
обов'язками.

Для визнання таких дій відповідача незаконними і застосування
до даних правовідносин  вимог ч.3 ст. 32
КЗпП України правових підстав немає та враховуючи, що ОСОБА_1 не надала, а суд
не здобув доказів на підтвердження того, що оспорювана нею надбавка і премія
являлись складовою її заробітної плати, у задоволенні позову в цій частині слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а апеляційну скаргу
військової частини А 2502 м. Старокостянтинів задоволити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 20 липня
2007 року в частині стягнення з в/ч А 2502 на користь ОСОБА_1 1661 грн. 03 коп.
недонарахованої заробітної плати за період з 13.08.2006 р. по 29.12.2006 року
скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_1відмовити в
позові до в/ч А 2502 про стягнення недонарахованої заробітної плати за період з
1308.2006 року по 29.12.2006 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий   /підпис/

Судді              /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду                             П.П. Самчук