в 1 інстанції Шум Л.І.
Категорія 21 (_2_)                                               Доповідач
УХВАЛА
Іменем   України

16 травня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду

Дніпропетровської області в складі:

головуючого:     Неклеси В.І.

суддів                 Митрофанової
Л.В., Братіщевої Л.А.

при секретарі       Бондарь
Ю.А.

за участю:
представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат", відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006
року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат" (далі ВАТ «КЗРК»), відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі ( далі - Фонд
соціального страхування) про відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилався на те, що тривалий час працював прохідником 4 розряду
на шахті Октябрська ВО «Кривбасруда»,
правонаступником якого став ВАТ «КЗРК». 16.03.1991 року під час виконання
трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, про що складено акт форми
Н-1 від 18.03.1991 року. Внаслідок травми позивач втратив професійну
працездатність, висновком МСЕК з 16.10.1991 року йому встановлено 60 % втрати
професійної працездатності,  при
наступних переоглядах ступінь втрати працездатності змінювався: з 01.11.1996
року встановлено 50 %, з 01.11.1997 року - 40 %, з 01.11.1998 року - 30 %, з
01.11.2000-25. %, який не змінювався при наступних переоглядах. У зв'язку з
частковою втратою працездатності позивачу відповідачем провадились виплати
відшкодування втраченого заробітку з розрахунку середнього заробітку по
професії позивача за період січень-квітень 1992 року та ступеня втрати
працездатності. Проте з 01.01.1996 року ВАТ «КЗРК» стало неправильно
нараховувати йому виплати у відшкодування шкоди, не застосовуючи коефіцієнти
підвищення посадових та тарифних ставок по підприємству з 01.01.1996 року по
червень 2000 року, тому просив поновити йому строк позовної давності та
стягнути з ВАТ «КЗРК» заборгованість по щомісячним платежам за період з
01.01.1996 року по 01.04.2001 року в сумі 6752,36 грн. та компенсаційні виплати
в сумі 4611,75 грн., з Фонду соціального страхування - недоплату по щомісячним
платежам за період з 01.04.2001 року по 01.11.2006 року в розмірі 12 294,71
грн., та щомісячно з 01.11.2006 року стягувати страхові виплати по 413,21 грн.
до зміни обставин, що тягнуть перерахунок виплат.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2006 року частково
задоволено позов ОСОБА_2, з ВАТ «КЗРК» стягнуто заборгованість по

щомісячним
платежам за період з 01.01.1996 року по 01.04.2001 року в сумі 6752,36 грн. та
компенсаційні виплати в сумі 4611,75 грн., з Фонду соціального страхування
-недоплату по щомісячним платежам за період з 01.04.2001 року по 01.11.2006
року в розмірі 12 294,71 грн., та щомісячно з 01.11.2006 року стягувати страхові
виплати по 413,21 грн. до зміни обставин, що тягнуть перерахунок виплат.

В апеляційній скарзі ВАТ «КЗРК» ставить питання про
скасування рішення суду в частині стягнення коштів з ВАТ «КЗРК» і направлення
справи на новий розгляд в суд першої інстанції, оскільки судом не досліджено
питання фактичного підвищення тарифних
ставок і окладів по підприємству, судом не надана правова оцінка економічному застосуванню
коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і окладів на підприємстві за період з
червня 1994 року по червень 2000 року, неправомірно стягнена компенсація та
судом не застосовано строк позовної давності в три роки.

Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі ОСОБА_1 просила апеляційну
скаргу ВАТ «КЗРК» задовольнити, скасувати рішення суду та направити
справу на новий розгляд.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ВАТ "КЗРК" підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час працював
прохідником 4 розряду на шахті Октябрська ВО
«Кривбасруда», правонаступником якого став ВАТ «КЗРК». 16.03.1991 року
під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, про що складено акт форми Н-1 від 18.03.1991 року.
Внаслідок травми позивач втратив професійну працездатність, висновком
МСЕК з 16.10.1991 року йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності,
при наступних переоглядах ступінь втрати працездатності змінювався: з
01.11.1996 року встановлено 50 %, з 01.11.1997 року - 40 %, з 01.11.1998 року -
30 %, з 01.11.2000 - 25 %, який не змінювався при наступних переоглядах.

У зв'язку з частковою втратою працездатності позивачу
відповідачем провадились виплати відшкодування втраченого заробітку з
розрахунку середнього заробітку по професії позивача за період січень-квітень
1992 року та ступеня втрати працездатності. Проте
відповідачем не завжди коректувався розмір щомісячних виплат на коефіцієнти підвищення
тарифних ставок, та на коефіцієнти підвищення сум відшкодування збитку.

Задовольняючи в повному обсязі вимоги позивача в
межах, які перевищують строк позовної давності в три роки, суд першої інстанції
виходив із того, що перебіг строку позовної давності починається з дня
виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення її права (ст. 76 ЦК України в
редакції 1963р.).

На думку колегії
суддів, такий висновок суду є невірним .

Суд першої інстанції не звернув увагу на норми ст. 71 ЦК України в
редакції 1963 року, з урахуванням правила
п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року та роз'яснення, викладені в п.п. 1, 1-1, 1-2, 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року ( з подальшими
змінами), «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», згідно з якими загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого
права ( позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки. У
випадках, коли вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних
платежів, раніше визначених судом або роботодавцем ( у тому числі й у разі
неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при задоволені позову, кошти
стягуються за час, що не перевищує трьох років, які передували моменту
звернення особи до суду.

Відповідно до
Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-Х1У "Про
загальнообов'язкове   державне   соціальне
страхування   від   нещасного
випадку   на

виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особам, які потерпіли на виробництві
до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з моменту передачі відповідними
підприємствами в установленому порядку документів, що
підтверджують право цих працівників на такі послуги.

Однак, суд не звернув уваги на це
правило і поновив позивачу строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом та стягнув з ВАТ
«КЗРК» заборгованість по відшкодуванню
втраченого заробітку за період починаючи з 01.01.1996 року по
01.04.2001 року.

Оскільки цей недолік не був і не міг
бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, згідно вимог п.5
ч.1 ст. 311 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення
суду в частині стягнення сум у відшкодування шкоди з ВАТ «КЗРК»
ухвалене з порушенням вимог матеріального і процесуального права і в цій частині підлягає скасуванню, та в цій частині
справу направити на новий розгляд до того
ж суду іншим складом. В іншій частині рішення залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат" задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу
від 29 листопада 2006 року в частині стягнення з відкритого
акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" суми у відшкодування шкоди скасувати та в цій частині справу
направити на новий розгляд до того ж суду іншим
складом. В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.