суді 1 інстанції
Криницький Л.В.                    Справа № 22ц617
Жигановська О.С.                                                    Категорія
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21.03.2007
року     Апеляційний суд Житомирської
області в складі:

головуючої                    Жигановської
О.С.

суддів                             Косигіної
Л.М., Олексієнко М.М.

при секретарі                 Хоменко
Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства „Камелот" про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою приватного підприємства „Камелот" на рішення
Володарсько-Волинського районного суду від 12.01.2007 року

встановив:

25.09.2006 року ОСОБА_1
звернулась до суду з названим позовом. Зазначила, що 11.07.2005 року була
прийнята на роботу в ПП „Камелот"
на посаду бухгалтера. Наказом директора підприємства НОМЕР_1 від 30.05.2006 року її
звільнено з роботи за систематичні прогули без поважних причин, тобто на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Рахує дане звільнення незаконним, оскільки
вважала, що згідно поданої нею заяви та за погодженням з дирекцією підприємства
їй була надана чергова щорічна відпустка.

Посилаючись на
те, що звільнення є незаконним, проведено з порушенням вимог ст.ст.47, 149 КЗпП України,
будь-яких прогулів вона не вчиняла, оскільки перебувала у відпустці, позивачка
просила задовольнити позовні вимоги: поновити її на посаді бухгалтера
приватного підприємства „Камелот";
стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30.05.2006 року по
день поновлення на роботі,
а також 10000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Володарсько-Волинського районного суду від 12.01.2007 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Позивачку
поновлено на роботі на посаді бухгалтера приватного підприємства „Камелот" та стягнуто
з відповідача на її користь 1902
грн. 25 коп.
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також 3000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати згадане рішення і постановити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Апелянт зазначає, що суд неповно
з'ясував обставини справи, невірно дослідив та оцінив докази, порушив норми
процесуального і матеріального права.

Розглянувши
справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до
висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивачка згідно наказу НОМЕР_2
від 11.07.2005 року
працювала на посаді бухгалтера приватного підприємства „Камелот" (а.с.5). Наказом
директора даного підприємства НОМЕР_1
від 30.05.2006 року її
звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за систематичні прогули
без поважних причин (а.с.6).

Відповідно до
п.4 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган може розірвати
трудовий договір з працівником у разі вчинення ним прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних
причин.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка з 03.05.2006 року
перестала виходити на роботу, тобто вчинила прогул, в зв'язку з чим і відбулось
її звільнення 30.05.2006
року.

2

Посилання позивачки на те, що вона
була відсутня в цей період на роботі на
законних підставах -
перебування в оплачуваній щорічній відпустці, спростовуються матеріалами
справи. ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження наявності наказу про надання
їй відпустки з 03.05.2006
року та нарахування відпускних коштів, факту відсутності на роботі в період
з 03.05.2006 року по 30.05.2006 року не
оспорювала. Слід зазначити, що згідно наказу НОМЕР_2 від 02.12.2005
року саме на позивачку було покладено обов'язки завідуючої відділом кадрів,
що передбачає ведення нею книги наказів.

Як роз»яснено в
п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на
роботі протягом усього робочого дня, зокрема, самовільне використання без
погодження з власником або уповноваженим ним органом днів чергової відпустки.

Проте, як
випливає з матеріалів справи, на час звільнення ОСОБА_1 з роботи вона була
вагітною (а.с.42,53,54). А згідно вимог ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення
вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Враховуючи
наведене, суд 1 інстанції
дійшов правильного висновку, що звільнення позивачки проведено з порушенням
норм трудового законодавства. Такий висновок суду є правильним і ґрунтується на
повно встановлених і досліджених обставинах справи, узгоджується з вимогами
ст.40 п.4, ч.3 ст.184,232
КЗпП України.

Однак, вирішуючи
похідні позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд 1 інстанції
припустився помилки. Безперечною є та обставина, що ОСОБА_1 допустила тривалий
прогул і саме це стало причиною для її звільнення, яке визнано судом незаконним
лише з формальних підстав -
недотримання роботодавцем вимог ч.3 ст.184 КЗпП України. Таким чином,
позивачка своєю поведінкою спровокувала ситуацію, що призвела до її звільнення
і як наслідок - позбавила
її можливості отримувати заробітну плату. За таких обставин, на думку
апеляційного суду, відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної
шкоди на користь ОСОБА_1 В даному випадку поновлення позивачки на роботі,
виплата їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу є достатнім
поновленням її порушених прав та відшкодуванням будь-якої моральної шкоди.

Рішення в
названій частині підлягає скасуванню в порядку п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового - про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди.

Керуючись   ст.ст. 209,
218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України,
апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну скаргу приватного підприємства „Камелот" задовольнити
частково.

Скасувати
рішення Володарсько-Волинського районного суду від 12.01.2007 року в частині
вирішення спору щодо відшкодування моральної шкоди і ухвалити нове рішення.

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позову до приватного підприємства „Камелот" про відшкодування
моральної шкоди. В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.