Справа №2012
Головуючий у 1 інстанції Тюрін М.М.
РІШЕННЯ

Іменем
України

10 квітня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого
судді Зубової Л.М. суддів Лук'янової С.В., Барсукової О.І.

при секретарі
Іванові В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського
суду Донецької області від 18 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа Виробниче ремонтно-житлове управління міста Дзержинська
про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
позивачки, відповідача і його представника, перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд

встановив:

У серпні 2006 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, в
обґрунтування якого вказала, що у провадження суду знаходиться позов
відповідача ОСОБА_1 до неї про зміну умов договору житлового найму квартири
АДРЕСА_1. Відповідач - її чоловік, з яким вона перебуває у шлюбі з 1991 року і
має доньку ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. 14 січня 2004 року їй і членам її
сім'ї надана спірна квартира АДРЕСА_1, яка складається із чотирьох кімнат; вона
є наймачем квартири. Квартира була у поганому стані, тому вони вселилися у
спірну квартиру лише у лютому 2005 року, оскільки підприємство робило в
квартирі ремонт. Відношення з відповідачем погіршувалися. У вересні 2005 року
відповідач пішов до іншої жінки і став проживати за адресою: АДРЕСА_2. З
вересня 2005 року вони з відповідачем не проживають, не ведуть спільне господарство,
матеріальну допомогу на дитину відповідач не надає. У вересні 2005 року, коли
відповідач уходив із сім'ї, він забрав із квартири свої особисті речі, а також
частку спільного майна, придбаного під час шлюбу. Відповідач не оплачує
комунальні послуги. Свій позов про зміну умов договору найму спірного жилого
приміщення відповідач подав до суду у травні 2006 року, тобто після того як
сплинуло шість місяців з того дня, коли він перестав жити у спірній квартирі.
Тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною
квартирою (а.с.4).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 грудня 2006
року відповідач визнаний таким, що втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Цим рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру від 14
січня 2004 року надана позивачці на сім'ю з двох осіб: її чоловіка і доньку. На
час розгляду справи вказані особи прописані у спірній квартирі. Свідок ОСОБА_3
пояснила, що відповідач у спірній квартирі не проживає біля року; свідок
ОСОБА_4пояснила, що не бачила відповідача біля будинку, в якому розташована
спірна квартира, приблизно півтора року. Згідно акту від 6 вересня 2006 року
відповідач проживає в АДРЕСА_2. Відповідачем не надані докази того, що він
вимушений був піти із спірної квартири. Виходячи із засад змагальності, суд
прийшов до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад шість
місяців без поважних причин, і тому позов підлягає задоволенню (а.с.106-107).

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 18 грудня 2006 року і
ухвалення нового рішення, оскільки рішення є незаконним і необгрунтованим.
Протокол судового засідання є неповним і неправильним. Його зауваження на
протокол судового засідання не розглянуті, оскільки він не отримав відповіді із
міського суду. Суд обґрунтував рішення поясненнями позивачки про те, що у
спірній квартирі він не проживає з вересня 2005 року. Але він надав докази
того, що не проживає в спірній квартирі з червня 2006 року Таким доказом є
довідка швидкої допомоги про те, що 4 жовтня 2005 року йому викликали швидку
допомогу на адресу спірної квартири з приводу ножового поранення, яке йому
спричинила позивачка - його колишня дружина. Тому кожного разу, коли позивачка
вчиняла скандал, він уходив до своїх батьків. Він проживав у спірній квартири
до червня 2006 року поки позивачка не забрала його документи на машину. У
травні 2006 року він звертався в суд з позовом про розподіл особового рахунку,
але його позов до теперішнього часу не розглянутий. Надана позивачкою довідка
про його не проживання у спірній квартирі, надана вуличним комітетом, не
відповідає дійсності, оскільки такого вуличного комітету немає (а.с.130-131).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач і його представник
повністю підтримали доводи апеляційної скарги; позивачка не визнала апеляційну
скаргу і просила залишити без змін рішення суду першої інстанції; третя особа
не з'явилася в судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлена
належним чином, що підтверджується відповідною розпискою.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення
суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про
відмову у задоволенні позову через наступне.

Згідно п.3 ч.І ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1
на підставі ордеру від 14 січня 2004 року була надана позивачці на сім'ю, до
складу якої входили: позивачка, відповідач і їх неповнолітня донька; на час
розгляду справи всі ці особи зареєстровані у спірній квартирі. Ці обставини
підтверджуються і матеріалами справи і поясненнями сторін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка пояснила, що відповідач
пішов із спірної квартири у серпні 2005 року, а у травні 2006 року - подав
позов про розподіл особового рахунку на спірну квартиру; у жовтні 2005 року
вона спричиняла відповідачу поранення стаканом, а після цього викликала швидку
допомогу для відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що у спірній
квартирі він не проживає з червня 2006 року, оскільки позивачка подала позов
про розірвання шлюбу; між ними склалися неприязні відносини; у жовтні 2005 року
він уходив із спірної

квартири до своїх батьків, оскільки позивачка спричинила йому поранення, а
потім знову повернувся у спірну квартиру; іншого житла він не має; у червні
2006 року він звернувся в суд з позовом про розподіл особового рахунку на
спірну квартиру, провадження у цій справі зупинено до розгляду позову про
визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від
12 квітня 185 року №2 (з відповідними змінами) у справах про визнання наймача
або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені
строки; у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Суд першої інстанції не встановив, що відповідач у спірній квартирі не
проживає понад шість місяців без поважної причини. Допитані в суді першої
інстанції свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4підтвердили лише факт, що відповідач не
проживає у спірній квартирі понад шість місяців, а не причину його не
проживання у спірній квартирі. Не підтверджує причини не проживання відповідача
в спірній квартирі і акт від 6 вересня 2006 року (а.с.40); цей акт констатує
лише факт проживання відповідача разом з ОСОБА_5

Пояснення ж сторін свідчать про наявність між ними неприязних відносин,
внаслідок яких у жовтні 2005 року позивачка спричинила відповідачу поранення
(а.с.98), а у червні 2006 року - звернулася з позовом про розірвання шлюбу.
Пояснення сторін також свідчать про те, що відповідач не втратив інтересу до
спірної квартири, оскільки у травні 2006 року відповідач звернувся в суд з
позовом про визнання порядку користування спірною квартирою. Позивачка із
зазначеним позовом звернулася в суд лише у серпні 2006 року (а.с.4), тобто
через кілька місяців після позову відповідача.

Позивачкою не надані належні докази у підтвердження наявності у відповідача
права на користування іншим житлом.

Відповідно вимогам ст.. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК
України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази
надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.; доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сукупність наданих сторонами і досліджених судом доказів свідчить про те,
що відповідач у спірній квартирі не проживає з поважної причини, оскільки між
сторонами склалися неприязні відносини, які іноді закінчувалися навіть
спричиненням відповідачу позивачкою ушкоджень.

Враховуючи викладене у сукупності, апеляційний суд вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки відповідач не
проживав у спірній квартирі з поважної причини і тому не може бути визнаний
таким, що втратив право користування спірною квартирою. Тому апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції від 18 грудня
2006 року - скасування з ухваленням у справі нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.І п.2, 309 ч.І п.3, 313, 316, 317 ЦПК України,
апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 грудня 2006
року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про
визнання таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням: квартирою
АДРЕСА_1 Донецької області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене
у касаційному порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення.