У Х В А Л А

Іменем  України

18 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,      Балюка М.І.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу
ОСОБА_3, Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової
установи “Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву”,
Шевченківська районна державна адміністрація Львівської міської ради про
визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права спільної
сумісної власності на квартиру, за
касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 27 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 10 вересня 2007 року,

встановила:

У листопаді 2005 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що її сім'я з трьох осіб (вона,
чоловік та донька), потребуючи поліпшення житлових умов, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України від 29 травня 2001 року № 584,                                 10 липня 2001
року уклала кредитну угоду № 102 з Львівським регіональним відділенням
Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, та 10 липня 2001
року від імені своєї сім'ї уклала тристоронній договір № 102 про дольову участь
у будівництві житла з Львівським регіональним відділенням Державного фонду
сприяння молодіжному житловому будівництву та Управлінням капітального
будівництва департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської
міської ради. Зазначала, що на підставі розпорядження Шевченківської районної
державної адміністрації Львівської міської ради від 16 жовтня 2002 року              № 1229 отримала свідоцтво про право
власності на квартиру № АДРЕСА_1, та 12 листопада 2003 року уклала договір
дарування, за яким подарувала вказану квартиру чоловіку - ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що не мала права розпоряджатися спірною квартирою,
оскільки укладала договір на будівництво від імені всіх членів сім'ї, у т.ч.
малолітньої доньки, просила визнати спірний договір дарування недійсним.
Доповнивши позовні вимоги, просила також визнати за нею, відповідачем та їхньою
малолітньою донькою право спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від                         27 квітня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 вересня
2007 року, в задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі           ОСОБА_1.
просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2007 року,
ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2007 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись
на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи вбачається, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права
та передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для їх обов'язкового скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від                               27 квітня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від              10 вересня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І. Балюк