У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 липня  2007 року                                                  м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Григор'євої Л.І.,                  Данчука В.Г., Гуменюка В.І.,                    Косенка В.Й.,  -

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції (далі-ДПІ) Московського
району                м. Харкова, треті особи: Московський районний відділ запису актів
громадянського стану м. Харкова, відділ опіки та піклування Московського
районного відділу освіти м. Харкова, ОСОБА_4 про встановлення батьківства та
визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

У квітні 1999 року ОСОБА_1. звернулась
з зазначеним позовом посилаючись на те, що її донька ОСОБА_5. перебувала у
фактичному шлюбі з ОСОБА_6 з 1988 року. Від спільного проживання у них
народилося двоє дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження. Всі разом вони проживали у квартирі АДРЕСА_1 у м. Харкові. В даній
квартирі був прописаний лише ОСОБА_6. ОСОБА_5. з двома неповнолітніми дітьми
була прописана за іншою адресою. Рішенням Московського РВК м. Харкова від 17
березня 1998 року ОСОБА_1. була визнана опікуном над неповнолітніми онуками
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ОСОБА_6. є власником спірної квартири, згідно свідоцтва про
право власності від 17 грудня 1998 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5. та ОСОБА_6.
загинули. ОСОБА_1. просила визнати ОСОБА_6. батьком неповнолітніх ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, а також визнати за неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності
на квартиру №АДРЕСА_1 у м. Харкові.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням
Московського районного суду м. Харкова від         13 жовтня 2003 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2004 року рішення
Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2003 року скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_6
батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Зобов'язано Московський районний відділ запису актів громадянського стану
м. Харкова внести відповідні зміни у актові записи про народження ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Визнано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним право власності по ½ частині квартири №АДРЕСА_1 у
м. Харкові, зареєстрованої за ОСОБА_4, витребувавши квартиру з її незаконного
володіння.

У
касаційних скаргах ОСОБА_4, Державна податкова інспекція у Московському районі
м. Харкова просять скасувати ухвалене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1.
суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_6. за життя визнавав
неповнолітніх дітей ОСОБА_5. своїми рідними, утримував їх, а з ОСОБА_5. вони
вели спільне господарство до народження дітей та після їх народження, проживав
разом з ними у своїй квартирі, виховував їх, піклувався про них.

Проте з
такими висновками суду погодитись не можливо.

Відповідно до статті 53 КпШС України
(1969 року) у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при
відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в
судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини,
особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після
досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере
до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Проте, на час пред'явлення позову
ОСОБА_6. не було у живих, а тому не можна було ставити питання про встановлення
батьківства.

Згідно пункту 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України “Про судову практику в справах про встановлення фактів,
що мають юридичне значення” в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком
дитини, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства, і вирішує їх з
урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС України (1969 року).

З матеріалів кримінальної справи №
2798108 порушеної за фактом умисного вбивства громадянки ОСОБА_5. та показів
свідка ОСОБА_1. вбачається, що ОСОБА_6. заперечував і не хотів прописувати
неповнолітніх дітей ОСОБА_5. у свою квартиру. (а.с. 64).

Крім того, згідно рішення Московського
районного суду м. Харкова від 20 лютого 1998 року ОСОБА_5. була позбавлена
батьківських прав по відношенню до  трьох
неповнолітніх дітей. Неповнолітні діти проживали з бабусею ОСОБА_1, яка була
призначена їх опікуном на підставі рішення Московського РВК м. Харкова від 17
березня 1998 року.

Судом, при розгляді питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5. по
відношенню до її трьох неповнолітніх дітей, було встановлено, що квартира, в
якій проживала остання зі співмешканцем ОСОБА_6, знаходиться в антисанітарному
стані, відсутні спальні місця для дітей, продукти харчування.

Довідкою Московського РАГСу м. Харкова підтверджено, що батько
неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 записаний зі слів матері.

Не можна погодитись і з рішенням апеляційного суду в частині визнання за
неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності по ½
частині квартири №АДРЕСА_1 у м. Харкові та витребуванням
квартири з незаконного володіння ОСОБА_4, оскільки існує рішення Московського
районного суду м. Харкова від 08 квітня 2002 року про визнання договору
купівлі-продажу квартири №АДРЕСА_1 у м. Харкові, укладеного 28 грудня 2000 року
на Харківській товарній біржі між ОДПІ Московського району                м. Харкова та ОСОБА_4, дійсним.

Суд апеляційної інстанції не врахував наявності такого рішення.

Згідно статті 145 ЦК України (1963 року) якщо майно за плату придбане у
особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен
був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від
набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно
було передано власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло
з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Тобто, витребовуючи майно з чужого незаконного володіння, суд апеляційної
інстанції не врахував вимог, передбачених статтею 145 ЦК УРСР (1963 року).

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи, рішення суду першої та апеляційної інстанції не
можуть залишатися в силі і підлягають скасуванню, а справа  направленню на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Державної податкової
інспекції у Московському районі м. Харкова задовольнити частково.

Рішення Московського
районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2003 року  та рішення апеляційного суду Харківської області
від 11 лютого 2004 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко