Справа № 22 - 593 2007року Категорія 27
Головуюча 1 інстанції Чельник О.І. Доповідач   Чорнобривець О.С.
РІШЕННЯ Іменем України

28 лютого 2007 року                                   Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої                 Кривохижі В.І.

Суддів                         Черниш
Т.В., Чорнобривець О.С.

при секретарі              Титенко
Л.В.

за участю
адвокатів  ОСОБА_4, ОСОБА_5 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3на
рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 грудня
2006року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2005року ОСОБА_6та ОСОБА_7звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3і ОСОБА_8, комунального ремонтно-експлуатаційному підприємству № 11 про поновлення порушеного
права на житло.

Вимоги
мотивували тим, що відповідач ОСОБА_1 з 1982року є наймачем АДРЕСА_1. За цією ж адресою вони
зареєстровані та проживали в якості членів його сім'ї, як дружина та син. Без
їх згоди і відому на жилу площу квартири були прописані та вселені ОСОБА_2,
ОСОБА_3 без реєстрації вселена співмешканка ОСОБА_2 - ОСОБА_8

Вважаючи, що
реєстрація та проживання в квартири зазначених осіб проведено з порушенням вимог закону та створюють перешкоди у
користуванні житлом, просили про поновлення порушеного права, шляхом
скасування реєстрації та виселення відповідачів.

Крім того,
ОСОБА_9 зазначала, що ОСОБА_1 з 2000року вибув зі спірної квартири на інше постійне місце проживання,
просила визнати його таким, що втратив право користування житлом та скасувати
його реєстрацію за даною адресою.

Позивач ОСОБА_7,
просив поновити його реєстрацію за адресою зазначеної квартири, яку було
скасовано 28.01.2000року за заявою відповідача ОСОБА_1 на підставі вироку суду,
за яким він відбуває покарання у містах позбавлення волі.

В зустрічному
позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_9 і
ОСОБА_7. ставиться питання про визнання їх такими, що втратили право
користування житлом та скасування реєстрації ОСОБА_9 за адресою
зазначеної квартири.

В обґрунтування вимог посилалися на
те, що ОСОБА_9 з 1999року
в квартирі не проживає без поважних причин, а ОСОБА_7 за вироком суду
засуджений до довічного ув'язнення, тому правило ст. 71 ЖК України, щодо
збереження жилого приміщення, на нього не поширюється.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 29 грудня
2006року ухвалено про виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та
скасування реєстрації за адресою спірної квартири. Поновлено реєстрацію
ОСОБА_7.

В задоволені інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просять скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити вимоги зустрічного позову і відмовити позивачам в задоволені
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення
суду в частині, якою відмовлено в
задоволенні її вимог до ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким визнати відповідача
таким, що втратив право користування житлом та скасувати реєстрацію за адресою
квартири.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що скарга відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині, якою
визначено розмір судових витрат. Скарга ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Суд, задовольняючи вимоги ОСОБА_9 і
ОСОБА_6., виходів з того, що їх право на користування спірною квартирою є
доведеним, а реєстрація та вселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_8 за
адресою зазначеної квартири відбулося з порушенням встановленого законом
порядку.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_9 і
ОСОБА_7 згідно ордеру були прописані і проживали у спірної квартирі як члени
сім'ї наймача ОСОБА_1.

Матеріали справи свідчать проте, що
за заявою відповідача ОСОБА_1 до наймодавця ЖЄК № 11, позивачі ОСОБА_9 і ОСОБА_7 з 2000року були зняти з
реєстрації за адресою спірної квартири в зв'язку з їх відсутністю. Підставою
цього були судові рішення, зокрема, рішення
Кіровського районного суду М.Кіровограда від 04.10.2000 року про
визнання ОСОБА_1 безвісно відсутньою та вирок судової колегії по кримінальним
справам Кіровоградського обласного суду, якім ОСОБА_6. засуджено до позбавлення
волі.

Статтею 9 ЖК Української
РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно вимогам ст. 72 ЖК, визнання
особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її
відсутності понад шість місяців без поважних причин, провадиться в судовому
порядку.

Оскільки відповідного судового рішення стосовно позивачів
ОСОБА_9 і ОСОБА_6. не було, то зняття їх з
реєстрації за адресою спірної квартири є незаконним.

Крім того, зазначене свідчить
проте, що за позивачами зберігаються всі повноваження, що пов'язанні з
розпорядженням зазначеної жилої площею в межах, визначених законом. Зокрема,
згода на вселення інших осіб в якості членів сім'ї.

Суд, достовірно встановивши, що
вселення в квартиру відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_8 відбулося за
відсутністю згоди позивачів, дійшов обґрунтованого висновку щодо порушення
відповідачами встановленого ч.1
ст.65 ЖК порядку, скасування реєстрації та виселення.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду щодо безпідставності вимог зустрічного позову про визнання
позивачів ОСОБА_9 і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим
приміщенням внаслідок їх відсутності понад шість місяців без поважних причин.

Об'єктивно не проживання зазначених осіб в квартирі понад
встановлені строки підтверджується
згаданими судовими рішеннями, а також, стосовно ОСОБА_9, вироком Апеляційного
суду Кіровоградської області від 08.11.2004року
та її медичної карткою стаціонарного хворого обласної психіатричної лікарні.

Суд, повно з'ясувавши обставини
справи, надав їм належну оцінку, і виходячи з положень ст.71ЖК та роз'яснень
п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985року „Про деякі питання, що виникли у практиці застосування
судами Житлового Кодексу України"/ зі
змінами/, правильно визначився щодо поважності причин відсутності в
жилому приміщенні та відмовив у задоволенні вимог зустрічного позову.

Не підлягає задоволенню скарга
ОСОБА_9 щодо скасування рішення суду в частині,
якою відмовлено в задоволенні її вимог до ОСОБА_1 про визнання його таким, що
втратив право користування спірним жилим приміщенням в зв'язку з вибуттям в
інше жиле приміщення. Суд відмовив в задоволенні вимог за їх недоведеністю.
Докази, які б спростовували висновки суду, відсутні.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції, вирішуючи справу по суті заявлених вимог, ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду,
тому підстав для його скасування немає.

Разом з тим, колегія суддів вважає можливим задовольнити
вимоги апеляційної скарги відповідачів, що не пов'язані з вимогами позову.
Виходячи з положень ст.ст.84,88 ЦПК, зменшити розмір витрат, визначений судом
першої інстанції на правову допомогу, та стягнути на користь ОСОБА_9 з
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3та ОСОБА_8 по 150 грн. з кожного.
В зазначений частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись
ст.303,307, 308, 313-316
ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 29 грудня
2006року змінити в частині, якою визначено розмір судових витрат на правову
допомогу в сумі 2000грн.. Стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3і
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9судові витрати за надану правову допомогу по 150 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двох місяців.