Справа №
Головуючий у 1 інстанції
Курбанова Н.М. Доповідач Баркова
УХВАЛА

Іменем України

21 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі: головуючого Песоцької Л.І. суддів Козлова О.М., Баркової Л.Л., при
секретарі Горбань К.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азоветаль" про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1. на рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 грудня 2006 року

встановила:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 грудня 2006 року в
задоволені позову ОСОБА_1. про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач просить рішення суду скасувати і задовольнити його вимоги,
посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, які
неповно з"ясовані, порушено норми матеріального і процесуального
права.

Заслухавши суддю
доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1,
який підтримав доводи скарги і просив її задовольнити, представників
відповідача Кирилову
СВ., Колобухову СВ., які
просили про залишення рішення без зміни, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
положень ст.308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Розглядаючи
вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, суд повно, всебічно і
об"єктивно перевірив доводи позивача про його звільнення, заперечення
відповідача і правильно застосувавши норми матеріального і процесуального
права, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що звільнення позивача
здійснено правильно, з додержанням необхідним умов для розірвання трудового
договору у зв"язку з ліквідацією в структурі управління ВАТ „МК
„Азоветаль" контрольно-ревізійного відділу, скороченням чисельності і
штату.

2

Висновки суду
підтверджується матеріалами справи, із якої вбачається, що на підставі наказу
ВАТ „МК „Азовсталь" №55
від 13 квітня 2006 року „Про зміни
в структурі комбінату" ліквідовано контрольно-ревізійний відділ з 15 штатними
одиницями./а.с.62т.1/

На виконання
наказу всі працівники, у тому числі і позивач, 30 травня 2006
року письмово попереджувались про звільнення 10 серпня 2006
року у зв"язку з ліквідацією відділу на підставі п.1 ст.40 КЗпТ
України ./а.с.64-67т.1/

Наказом від 10 серпня 2006 року №116 позивач
звільнений з підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України. /а.с.9т. 1 /

Як
роз"яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року №9 „Про практику
розгляду судами трудових спорів", при реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце,
якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами
в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Заперечення
позивача ОСОБА_1 проти того, що на підприємстві ліквідації структурного
підрозділу не відбулося, оскільки замість ліквідованого контрольно-ревізійного
відділу створено відділ контролю та аналізу операцій з тими ж функціями,
задачами та цілями і персональний штат працівників залишився попередній є
безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи та штатними
розписами зазначених відділів, /а.с. 63-66т.1/

Посилання
позивача на те, що він мав переважне право на залишення на роботі у

створеному
відділі не відповідають вимогам закону, оскільки в процесі працевлаштування

осіб,
які підлягають звільненню у зв"язку із змінами в організації виробництва і
праці, на

вакантні
посади і робочі місця, не діють правила про перевагу на залишення на роботі,

встановлені
ст.42 Кодексу законів про працю.

Як встановлено
судом, ОСОБА_1. має вишу юридичну освіту. У зв"язку з відсутністю на
підприємстві вакантної посади за відповідною професією, позивачу були
запропоновані інші вакантні місця від яких він або відмовився,
/а.с.88,94-95т.1/, або ці вакантні місця були скорочені на підставі наказу від 4 серпня 2006 року №110 /а.с.121т.1/,
або на вакантні місці проходили стажировку
інші кандидати /а.с.39т.1/, чи проводились оформлення інших працівників
/а.с.44,54,55,122,177,178т.1/, або позивач не відповідав кваліфікаційним
вимогам вакантній посаді. /а.с.38,52,56т.1/

Тому посилання
позивача на те, що звільнення його незаконне, оскільки він не був
працевлаштований на вакантні посади начальника служби та менеджера
матеріально-технічного забезпечення, замісника начальника ЦО і ПБ по КХП та
стивідора є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Посилання
позивача на те, що звільнення є незаконним, оскільки відповідач не отримав
попередню згоду профспілкового комітету є неспроможними, оскільки не
відповідають вимогам закону.

Згідно з
положеннями ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав,
передбачених пунктом 1 ст.40
цього Кодексу / крім
випадку ліквідації підприємства, установи, організації/, може бути проведено
лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник. Профспілковий орган повідомляє власника
або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі

з

в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску
цього строку вважається ,
що він дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення профспілкового органу про ненадання згоди на
розірвання трудового договору має бути обґрунтованим.

Як вбачається з
протоколу засідання профспілкового комітету управління ВАТ „МК „Азовсталь"
№45 від 8 серпня 2006 року, рішення
про відмову дати згоду на звільнення позивача за п.1ст.40 КЗпП України не
містить обґрунтування фактичним обставинам працевлаштування
позивача./а.с.74-75т. 1/

Запропонування
профспілковим комітетом до 10
серпня 2006 року
прийняти заходи до працевлаштування позивача відповідачем виконано, але позивач
відмовився від всіх вакансій. /а.с.88т.1/

Рішення за
поданням про звільнення позивача на другому засіданні профспілкового комітету 10 серпня 2006 року прийнято не
було. /а.с.76-77т.1/

З урахуванням
встановленого, норм матеріального і процесуального закону, роз"яснень
Пленуму Верховного Суду колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову
ОСОБА_1 в позові
про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу і
відшкодування моральної шкоди   є
правильним,   підстав для його скасування
не має.

Інші доводи апеляційної скарги не
приводять судову колегію до висновку про порушення або неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального права, які є підставами до скасування або
зміни оскаржуваного судового рішення.

Тому,   з
урахуванням викладеного і, колегія суддів

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, 307, 308 ЦПК України

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 грудня 2006 року про відмову
в задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена протягом двох місяців з
дня набрання законної .сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.

Головуючий

Судді: