ГАГАРІНСЬКИЙ   РАЙОННИЙ СУД м.
м. Севастополь, вул. Вакуленчука, З
І інстанція    код суду 27-02
справа
№
справа №2-658/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

06 лютого 2007 року                                          Гагарінський   районний суд м. Севастополя

у складі: головуючого - судді:      Куімова М.В.

при
секретарі:      Саксоновій А.І.,
розглянувши  у  відкритому судовому засіданні  в
М.Севастополі  цивільну  справу
за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості з додаткових вимог, що випливають з договору
позики та відшкодування моральної  шкоди,
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості з додаткових вимог, що випливають з договору позики та
відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивовані тим, що 25 травня 2002 року між
сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого, відповідачу було
передано 11.000 гривень
зі строком повернення грошів до 25
липня 2002 року.
Проте, відповідач від повернення грошей ухилився, у зв'язку з чим, рішенням
Гагарінського районного суду м. Севастополя від 22 квітня 2004 року вказана
сума була стягнута з відповідача. 21
лютого 2006 року
відповідач ОСОБА_2 поштовим переказом погасив частку боргу в сумі 1.000 гривень. Просить
стягнути з відповідача, за період з 26
липня 2002 року по 10 квітня 2006 року, проценти
за договором позики у розмірі облікової ставки НБУ, в сумі 2.117,58 гривень, 3% річних за
прострочення повернення позики -
1219,31 гривень; інфляційні витрати з липня 2002 року по лютий 2006 року -4605,89 гривень та у
відшкодування моральної шкоди стягнути 7942,78
гривень.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача -ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що
позивачкою пропущений строк позовної давності.

Суд. заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи,
дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 1046
Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму   позики).   Згідно
із  ч.2 ст.625   Цивільного
Кодексу  України,  боржник.

який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 проценти
річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або
законом. Відповідно до ч.І ст. 1048
Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від
позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено законом або
договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

У судовому засіданні встановлено, що між позивачкою
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 виникли відносини, що пов'язані з позикою
грошових коштів, відповідно до яких, 25 травня 2002 року відповідачем були
отримані у борг грошові кошти у сумі 11.000 гривень; при цьому відповідач
зобов'язався повернути гроші у строк до 25 липня 2002 року. У встановлений
строк відповідач борг не повернув, у зв'язку з чим, рішенням Гагарінського
районного суду м. Севастополя від 22
квітня 2004 року
вказана грошова була стягнута з відповідача. 06 липня 2006
року відповідачем ОСОБА_2 сума боргу була сплачена у повному обсязі, що
підтверджується постановою ДВС Ленінського району м. Севастополя від 10 липня 2006 року та не
оспорюється сторонами.

Суд дійшов висновку, що грошове зобов'язання було
виконано відповідачем належним чином лише 06
липня 2006 року, у
зв'язку з чим вимоги позивачки про стягнення процентів до 10 квітня 2006 року включно суд
знаходить обгрунтованими. Суд також погоджується з розміром процентів та
інфляційних витрат, що. за думкою позивача, підлягають сплаті з відповідача:
проценти по облікової ставки НБУ - 2.117,58 гривень, 3% річних за прострочення
виконання зобов'язання - 1219,31 гривень та інфляційні витрати за договором
позики - 4605.89 гривень, а разом 7942 гривні 78 копійок.

Разом з тим, вимоги позивачки про стягнення з відповідача
моральної шкоди в сумі 7.942.78 гривень, у зв'язку з несвоєчасним виконанням
грошового зобов'язання, суд находить безпідставними, оскільки відшкодування
моральної шкоди у цьому випадку не передбачено діючим цивільним законодавством.

Згідно зі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно до суми
задоволених позовних вимог, сплачене державне мито в сумі 79 гривень 42 копійки
та витрати з інформаційно-технічного розгляду цивільної справи в сумі 30
гривень.

Керуючись ст.ст.257, 264, 625, 1048, 1050 Цивільного
Кодексу України, ст.ст.214, 216 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963
року), ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільно процесуального Кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги   задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму процентів у розмірі 2.117,58 гривень, 3% річних за
прострочення виконання зобов'язання -
1219,31 гривень та інфляційні витрати за договором позики - 4605, 89 гривень, а
разом   7942 гривні 78
копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого державного мита в
сумі 79 гривень 42 копійки та
витрати з інформаційно-технічного розгляду цивільної справи в сумі 30 гривень, а
разом   109 гривень   42 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку
до Апеляційного суду м. Севастополя через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку   ч.4 ст.295 ЦПК України.