АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 березня 2007
року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

Головуючого -
Парандюк Т.С. Суддів - Ткач О.І., Бахметової В.Х. при секретарі Любчик Л. з
участю представника ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Тернопільського міськрайсуду від 17 січня 2007 року в справі
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Позивач зазначив, що 16 серпня 2006 року було укладено договір з приватним
підприємцем ОСОБА_2на виконання ремонтних робіт: монтаж гіпсокартону, вагонки та облицювання
плиткою. Сума договору становила 2400 грн , із яких 800 грн було оплачено в
момент укладення договору. Згідно даного договору передбачалось виконати роботи
з матеріалу замовника в строк до 10 вересня 2006 року, а в разі несвоєчасного
завершення робіт передбачено пеню в розмірі одного відсотка.

В зазначений термін відповідач не виконав замовлення. Станом на 27 жовтня
2006 року було змонтовано лише гіпсокартон та демонтовано плитку у приміщеннях
ванни та туалету.У зв'язку з неякісним монтажем плитки, договір було розірвано.
Відповідач частково відшкодував збитки, а також зобов'язався відшкодувати
вартість знищених матеріалів на суму 1406,15 грн, але дане зобов'язання не
виконав.

Поскільки було неякісно покладено плитку, то змушений був
укласти договір з іншим працівником. У зв'язку з неповерненям коштів
відповідачем за

Справа №
22а-279                                        Головуючий
у 1 -й інстанції - Подлісна І.М.

Категорія
- 43                                                Доповідач
- Ткач О.І.

знищений матеріал, а також відсутністю плитки,
новий працівник не зміг в узгоджений термін завершити роботи, а відповідно
зірвав домовленість з іншим замовником, якому сплатив 805 грн. пені. Тому і
дану суму просив стягнути з відповідача.

У зв'язку з несвоєчасним та неякісним виконанням замовленнями, незручностями
з пошуку іншого працівника, а також тривалості роботи просив компенсувати
моральні стрждання в сумі 7000 грн. оскільки було порушено нормальний спосіб
життя його та сім'ї, мали місце незручності в організації побуту, що спричиняло
дискомфорт.

Крім цього, відповідачем, в порушення вимог Закону "Про захист прав
споживачів", неправильно було зазначено відсоток пені за несвоєчасне
виконання робіт, що дають йому підстави визнати даний пункт договору недійсним,
оскільки він обмежує його право як споживача.

Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 17 січня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: стягнено з ОСОБА_2 в користь позивача 1406,15 грн
матеріальних збитків та 136,37 грн понесених судових витрат.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати в частині , в якій
було відмовлено в задоволені його вимог та ухвалити нове , посилаючись на те,
що суд необгрунтовано відмовив в задоволенні його вимог щодо зміни договору на
виконання ремонтних робіт стосовно збільшення сплати неустойки з 1% до 3 % та стягнення
цієї штрафної санкцій з відповідача, а також компенсації моральної шкоди і
стягнення збитків, які спричинені оплатою неустойки іншому майстру.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта доводи скарги підтримала
і суду пояснила, що суд невірно застосував норми матеріального права, оскільки
дані правовідносини регламентуються Законом " Про захист прав
споживачів", який гарантує споживачу компенсацію моральної шкоди при
неякісному та невчасному виконанні замовлення, а також трьохвідсоткову неустойку
в разі прострочення виконання робіт.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами
справи, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в оскаржуваній частині, суд першої інстанції
керувався нормами ЦК України,
упустивши потребу застосування норм Закону " Про захист прав
споживача", тобто невірно визначив характер спірних правовідносин і
застосував не той матеріальний закон.

З   матеріалів
справи   вбачається,   що
між   позивачем   та
суб'єктом  підприємницької
діяльності ОСОБА_2 16 серпня 2006 року було укладено договір побутового
замовлення на виконання опоряджувальних робіт з укладення плитки, монтажу
гіпсокартону та вагонки
в АДРЕСА_1. Дані роботи передбачалось виконати з матеріалу замовника в строк
до 10 вересня 2006 року. В момент укладення угоди було сплачено 800 грн, а
загальна вартість робіт сторонами визначена в 2400 грн.

Станом на 27 жовтня 2006 року відповідачем було демонтовано плитку в
приміщеннях ванни, туалету, змонтовано гіпсокартон та неякісно викладено
плитку. В результаті чого сторони розірвали укладнений договір, відповідач
визнав неякісне виконання робіт з облицювання плиткою та погодився відшкодувати
вартість знищених будматеріалів на суму 1406,15 грн., а за виконаний обсяг
робіт позивач доплатив 436,50 грн  .

Оскільки у вересні стало зрозумілим, що в строк роботи не будуть виконані,
тому позивач уклав договір на укладення 32 квадратних метри плитки з іншим
майстром.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки позивач відмовився від послуг відповідача із за неякісного
проведення робіт, то він не має права на отримання штрафних санкцій за
прострочення виконання робіт, посилаючись на статті глави 61 §1 книги 5 ЦК України.

Однак з даним висновком суд апеляційної інстанції не може погодитись,
оскільки сторони в договорі передбачили можливість забезпечення виконаня
зобов'язання, що випливає зі змісту глави 49 книги 5 ЦК України.

Таким чином є підставними вимоги позивача на стягнення з відповідача
штрафних санкцій за прострочення робіт.

З характеру правовідносин вбачається , що позивач є споживачем послуг і
відповідно має право на захисту в силу Закону " Про захист прав
споживачів".

Згідно ст.10 ч. 5 Закону " Про захист прав споживачів"- "У
разі коли виконавець не може виконати ( прострочує виконання) роботу ( надання
послуг) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи ( послуги) , якщо інше не
передбачено законодавством".

Згідно ст.18 вказаного Закону 1."Продавець ( виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2.Умови договору є несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача:

З
.Несправедливими є, зокрема, умов прав споживача стосовно продавця (виконавця,
виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи
неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником)

договірних зобов'язань, включаючи умови про
взаємовзалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення
договору з боку продавця (виконавця, виробника);

5. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору,
таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

7. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту
укладення. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважається чинними з
моменту їх внесення."

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога позивача про визнання
несправедливим положення договору стосовно розміру пені є односторонньою
спробою позивача змінити умови угоди в порядку глави 53 книги 5 ЦК.

Однак з таким висновком не погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки
позивач просив змінити даний пункт в силу захисту свого права споживача на
підставі Закону " Про захист прав споживачів".

Тому у вказаній частині вимог доводи позивача є підставними та
обгрунтованим і підлягають до задоволення, а рішення в цій частині слід
скасувати та ухвалити нове рішення.

З наявного в справі акту виконаних робіт та розписки відповідача від 27
жовтня 2006 року вбачається , що на вказану дату були виконані роботи, тим
самим було прострочено термін виконання робіт на 37 днів. При цьому плитку було
укладено неякісно і позивач відмовився від послуг відповідача в усуненні цього
недоліку, але погодився з роботою щодо монтажу гіпсокартону та демонтажу плитки
у приміщеннях ванни та туалету.

Оскільки вартість монтажу гіпсокартону становить 996,5 грн, то за
прострочення виконання цієї роботи підлягає стягненню 1106,12 грн пені з
розрахунку три відсотки   за кожен день
прострочення .

Суд не вбачає підстав для стягнення неустойки за виконання робіт з
демонтажу плитки, яку сторони оцінили в момент прийняття робіт 27.10.2006 року
в 240 грн, оскільки дані роботи не обумовлені в договорі від 16 серпня 2006
року.

Стягненню підлягає неустойка і за прострочення виконання
роботи з монтажу вагонки
та облицювання плитки, оскільки на вказану в договорі дату ці роботи вартістю
1163.5 грн не були виконані.

Таким чином , з
відповідача слід стягнути неустойку в сумі 2269,24 грн.

В силу
ст. 22 Закону" Про захист прав споживачів"-" При задоволенні
вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної
(немайнової) шкоди."

Зі сторони
відповідача мало місце порушення прав позивача, яке проявилось в порушенні
строків виконання робіт, неякісному проведенні обумовлених договором робіт, що
призвело до порушення звиклого способу життя позивача та членів його сім'ї, в
результаті чого позивач зазнав моральних строждань, глибину яку слід
компенсувати в сумі 1000 грн.

Рішення в частині відмови в стягненні 805грн, слід залишити без змін,
оскільки суд дав вірну правову оцінку обставинам справи стосовно вказаних
вимог. Позивачем підставою вимог було зазначено зобов'язальні відносини, які
виникли в силу договору побутого підряду ; і саме в межах заявлених вимог і на
підставі наданих доказів суд першої інстанції вирішив спір в цій частині вимог.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ВИРІШИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Скасувати рішення Тернопільського міськрайсуду від 17
січня 2007 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зміну умови договору , стягнення штрафних санкцій і моральної шкоди і в цій
частині ухвалити нове рішення, в решті - рішення залишити без змін.

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2задовольнити частково:

Змінити договір НОМЕР_1 між ОСОБА_1та ОСОБА_2 в частині
розміру штрафної санкції за несвоєчасне виконання робіт з одного відсотку до
трьох .

Стягнути з ОСОБА_2в користь ОСОБА_12269,24 грн. пені та 1000 грн
компенсації моральної шкоди ;

·
в дохід держави 59,50 грн судового збору ;

·  30 грн
витрат на інформаційно- технічний розгляд справи на рахунок апеляційного суду
Тернопільської області 0002, код одержувача 23588119 у ГУДК України в
Тернопільській області, код бюджетної класифікації 22090100, МФО 838012.

Рішення
набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців.