Справа № 22ц -
519                        Суддя суду 1 -ої інстанції Димитров В.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Вовненко Г.Ю.
УХВАЛА

Іменем  України

7   березня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Вовненко Г.Ю., суддів Галущенка О.І., Колосовського С.Ю., при секретарі судового
засідання Варміш О.С.,

за
участю   позивача   ОСОБА_1.   та   його   представника   ОСОБА_3., представників
відповідачів ОСОБА_4. та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2007 року,
постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_1до
приватного підприємства "Емія",
приватного підприємця ОСОБА_2про
визнання правочинів удаваними, визнання права власності на нерухоме майно,

встановила:

8   жовтні
2006 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до
приватного

підприємства "Емія" та приватного
підприємця ОСОБА_2. про визнання

правочинів удаваними із застосуванням наслідків
договору купівлі-продажу

Позивач зазначав, що 1 листопада 2003 року і 3 березня 2005 року з відповідачем були укладені догори оренди торгівельних
павільйонів № 18 та № 55, які розташовані на території
торгівельного комплексу ПП "Емія". В дійсності сторони мали на увазі
договори купівлі-продажу, які на той час не могли бути оформлені через
відсутність у відповідача документів про право власності. При цьому були виконані істотні умови договорів
купівлі-продажу, а саме: він передав відповідачу
гроші, а останній передав йому в користування торгівельні павільйони. На даний час відповідач отримав необхідну технічну
документацію та документи про право власності, але оформити
договір купівлі-продажу відмовляється.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив про задоволення свого позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2007 року постановлено провадження у справі закрити з тих підстав,
що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства. Ухвалено скасувати заходи забезпечення
позову та зняти арешт з спірного нерухомого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. зазначає, що суд постановив ухвалу
про закриття провадження у справі, не дослідивши обставини справи і
правовідносини сторін та не взяв до уваги, що договір укладався позивачем як
фізичною особою. Просить ухвалу скасувати, а справу
передати до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника,
представників відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що позивач просив визнати удаваними договори
оренди від 1 листопада 2003 року і 3 березня 2005 року та кваліфікувати
зазначені угоди як договори купівлі-продажу.
Між тим, із змісту договорів оренди, які оспорюються,
вбачається, що вони укладались між суб'єктом підприємницької

2

діяльності та ПП "Емія", а тому спір відповідно до ст.ст. 1, 12
Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК)
України підвідомчий господарському суду.

За таких
обставин суд згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України дійшов правильного висновку, що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому
провадження у справі підлягає закриттю.

З наведених підстав не можуть бути прийнятими до уваги доводи щодо того, що 12 лютого 2007 року, тобто після прийняття
оскаржуваної ухвали, позивач припинив підприємницьку діяльність.

Доводи апелянта
щодо того, що ухвалу, яка оскаржується, судом постановлено
передчасно, без дослідження матеріалів справи та доказів по справі, також не заслуговують на увагу, оскільки за
змістом ст. 205 ЦПК України ухвалу про закриття провадження у справі з підстав,
передбачених законом, суд може постановити в любій стадії цивільного
процесу.

Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішене судом у відповідності
до положень ч. 6 ст. 154 ЦПК України.

Зважаючи на те, що оскаржувана ухвала постановлена у відповідності до норм процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не спростовують обгрунтованості висновків суду, підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,307,312,314,
315 ЦПК України, колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2007
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього часу протягом двох місяців може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.