АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» квітня 2007р.                                                                                       м.Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах  апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Каранфілової
В.М.,

суддів
-Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі -
Басовій Н.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Національного банку України в особі Управління Національного банку України в
Одеській області на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області
від 01 листопада
2006р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до Національного банку України про
відшкодування суми страхових виплат, -

ВСТАНОВИЛА:

З липня 1998р. судами різних інстанцій неодноразово розглядалась справа за
позовом ОСОБА_1 до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди у зв'язку з втратою працездатності при виконанні трудових обов'язків,
відшкодування суми одноразової допомоги, втраченого заробітку у зв'язку з
переводом на іншу роботу з урахуванням індексації і транспортних витрат, а також
про виплату додаткової суми страхування.

При цьому позивач зазначив, що працював на посаді
старшого інкасатора в Одеському обласному управлінні НБУ.

27.12.1996р. на нього та двох інших інкасаторів під час виконання трудових
обов'язків було здійснено збройний напад, в результаті якого він отримав
тілесні ушкодження, що призвели до втрати працездатності.

При останньому розгляді справи 27.09.2006р., під час
судового засідання, представник позивача просила залишити без розгляду вказані
позовні вимоги, окрім вимог про виплату додаткової суми страхування, у зв'язку
з тим, що НБУ здійснив всі виплати в добровільному порядку.

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 в липні 2001р. в порядку ст.103 ЦПК
України про виплату додаткової суми страхування, підтримала в повному обсязі.
При цьому зазначила, що сума страхування підлягає стягненню із розрахунку
мінімального окладу згідно договору страхування від 03.09.1993р., а не із
розрахунку мінімальної заробітної плати в 15грн. (т.2 а.с.61,89-90).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2006р.
позовні вимоги ОСОБА_1 до НБУ про сплату одноразової допомоги, стягнення
матеріальних збитків та моральної шкоди залишені без розгляду.

Призначено до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до НБУ про стягнення
страхових виплат (т.З а.с.32-33).

Вказана ухвала
набрала законної сили та ніким не оскаржувалась.

Справа
№22ц -2066/2007р.                                                                               Категорія
ЦП: 44

Головуючий у
першій інстанції - Шляхтицький
О.І. Доповідач - Троїцька
Л.Л.

2

30.10.2006р.
позивач змінив та доповнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача
загальний борг із розрахунку 100
посадових окладів інкасатора в розмірі 150грн. з урахуванням втрати
працездатності в період з 26.06.1997р. по теперішній час, а всього 37456грн.
65коп.; компенсацію у зв'язку з ростом цін на споживчі товари в розмірі
36697грн., а також моральну шкоду -
50000грн. (т.З а.с.58).

Останнім рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2006р.
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Суд стягнув на
його користь з НБУ суму страхових виплат та відповідно компенсацію за затримку
їх виплати у розмірі 74153,71грн. і судовий збір у розмірі 741,54грн. на
користь держави (т.З а.с.64-66).

Рішення в
частині стягнення моральної шкоди не ухвалювалось і з цього приводу апеляційна
скарга не подавалась.

В апеляційній
скарзі Національний банк України в особі Управління Національного банку України
в Одеській області просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у
задоволені вимог позивачу відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що
рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів,
заслухав суддю-доповідача, який виклав доводи апеляційної скарги, зміст
рішення, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
вимоги ОСОБА_1 і стягуючи на його користь з НБУ суму страхових виплат та
компенсацію за затримку їх виплати у розмірі 74153грн. 71коп., суд першої
інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають
з зобов'язального права і відповідач не виконав зобов'язання, передбачені п.З
Положення про страхування робітників служби інкасації НБУ, затвердженого першим
заступником голови правління НБУ 12.03.1992р.

При цьому, суд керувався ст.509 ЦК України в
редакції 2003р.

Розрахунок був
проведений з урахуванням посадових окладів ОСОБА_1 в розмірі 150грн. на червень
1997р. і 200грн. на жовтень 1999р. та індексу інфляції на підставі ступенів
втрати працездатності у розмірі 20,
40 та 50 відсотків
відповідно встановлених висновками МСЕК 18.06.1997р., 27.10.1999р.,
06.11.2001р.

Між тим, з такими висновками суду колегія погодитись не
може.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді
спору по суті суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи,
порахував недоведені обставини, що мають значення для справи, встановленими, а
також неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст.309
ЦПК України є підставами для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Так,
постановляючи рішення, суд посилався на ст.509 ЦК України в редакції 2003р. і не врахував, що
правовідносини між сторонами виникли в 1990-х роках.

Проводячи
індексацію недоплаченої суми, не зазначив на підставі якого закону спірна сума
підлягала індексації. Не обґрунтував висновки щодо збільшення суми з
урахуванням ступеню втрати працездатності 40
та 50%, що
наступила в майбутньому, і не послався на закон, який, на його думку, повинен
бути застосований в даному випадку. Крім того, не визначив мінімальний оклад
інкасатора, який був встановлений на час виплати ОСОБА_1 спірної суми.

З урахуванням
викладеного, колегія вважає, що суд не розібрався у виникненних правовідносинах
і це привело до неправильного вирішення справи по суті. Тому оскаржуване
рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Із матеріалів
справи вбачається, що 27.12.1996р. при виконанні трудових обов'язків ОСОБА_1
отримав тяжкі тілесні ушкодження.

3

Відповідно до заключения МСЕК від 18.06.1997р. ступень втрати
професійної працездатності ОСОБА_1 була
встановлена у розмірі 20%
(т.1 а.с.58).

Висновками МСЕК
від 27.10.1999р. та 06.11.2001р. ступень втрати працездатності встановлена в
розмірах 40 та 50%.

Всі обов'язкові
виплати стосовно відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю колишнього інкасатора
Ізмаїльської дільниці інкасації Одеського обласного управління НБУ, який
постраждав внаслідок збройного нападу 27.12.1996р., здійснювались і
здійснюються відповідно до вимог ст.ст.440,456 ЦК України в редакції 1963р., ст.11 Закону України „Про
охорону праці", „Правил відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків",
затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993р. №472 (зі змінами та
доповненнями) та Закону Україну „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року.

Виплата
страхової суми в 1997р. не являлась обов'язковою виплатою, встановленою на
державному рівні.

Додатково до вище
перелічених нормативних актів, відповідач в березні 1992р. розробив Положення
про страхування працівників служби інкасації НБУ, де виступив гарантом до цього
виду страхування працівників відділів інкасації управлінь НБУ, сформував свій
страховий фонд і встановив порядок відрахувань до нього та порядок виплати
страхової суми (т.2 а.с.48-49).

Пунктом 3.2 Положення
встановлено, що при постійній частковій втраті застрахованим загальної
працездатності, розмір страхової суми визначається пропорційно втраті працездатності.

Положенням про
умови фінансового забезпечення діяльності НБУ, затвердженого Постановою
правління НБУ від 25.06.1993р. №46,
передбачено підвищення розміру страхового полісу працівників служби
інкасації до 500 мінімальних
посадових окладів, установлених державою, у зв'язку з підвищеним ризиком при
виконанні ними своїх обов'язків.

Виплата
страхової суми позивачу здійснювалась НБУ 26.06.1997р. згідно з першим медичним
висновком, яким було встановлено ступень втрати професійної працездатності у
розмірі 20%.

При цьому,
відповідач взяв за розрахунок мінімальну заробітну плату, встановлену державою
з 01.03.1996р. в розмірі 1500000
карб., яка на час виплати у червні 1997р. дорівнювала 15грн. (т.2 а.с.61,
т.З а.с.14) і розмір виплати збільшив з 1500грн. до 5625грн., що
підтверджується копією касового ордера за №444
від 26.06.1997р. (т.1 а.с.108).

В період
вирішення спору судом, 18.11.2005р. НБУ додатково виплатив позивачу по касовому
ордеру №грн.
35коп. в рахунок погашення заборгованості по страховій сумі (т.З а.с.4-5).

Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням
зазначеного, колегія приходить до висновку, що між сторонами склались
правовідносини по аналогії договору добровільного особистого страхування, які
виникли з 1993 по
1997р.р., і до них необхідно застосовувати норми закону та правові акти, що
діяли на цей час, а саме: ст.371 ЦК
України в редакції 1963р., Декрет Кабінету Міністрів України „Про
страхування" від 10.05.1993р. та Закон України „Про страхування" від 7 березня 1996 року.

З приводу
виникненних правовідносин НБУ виступав в особі страховика та страхувальника і
гарантував, в разі настання страхової події, виплатити застрахованій особі - ОСОБА_1 або його
спадкоємцю раніше обумовлену страхову суму: в разі смерті або постійної втрати (100%) загальної
працездатності - 500 мінімальних
окладів, в разі втрати часткової працездатності - суму, в залежності від відсотків втрати працездатності.

4

Мінімальний
оклад інкасатора на той час становив 130грн., що підтверджується випискою з
штатного розкладу, наданою представником відповідача у судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Розмір страхової
суми, яку повинен був сплатити НБУ, дорівнював 13000грн. (130грн. х 500x20) :100).

Фактично
виплачено 26.06.1997р. по касовому ордеру №44
- 5625грн.; 18.11.2005р. по касовому ордеру №724391 - 1918грн. 35коп., а всього 7543грн.35коп. (т.1 а.с.108,
т.З а.с.4-5).

Недоплата
складає 5456грн. 65коп. (13000-7543,35),
яку, на думку колегії, необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача.

Вимоги
представника позивача про виплату недоплаченої суми з урахуванням індексації,
не засновані на Законі України „Про індексацію грошових доходів населення"
від 03.07.1991р. з послідуючими змінами та доповненнями, який діяв на час
виплати страхової суми та цього Закону в редакції 1998р., так як спірна сума
має разовий характер і згідно ст.2 та ст.З в редакціях вказаного закону
індексації не підлягає.

Що стосується
вимог про компенсацію недоплаченої суми, то вони взагалі не засновані на
законі, оскільки компенсації підлягає втрата частини заробітної плати у зв'язку
з порушенням термінів її виплати.

Вимоги
представника позивача про перерахунок спірної суми в залежності від зміни
ступеню працездатності, також є необгрунтовані і задоволенню не підлягають,
оскільки вище вказаними Положеннями НБУ взагалі не передбачено такого
перерахунку.

Посилання
представника ОСОБА_1 на методичні вказівки про порядок встановлення і виплату
страхових сум і разових пособій у зв'язку зі страховими подіями, розроблені
Правлінням Державного страхування СРСР 12.07.1990р., і на таблицю розмірів
страхових виплат у зв'язку із страховими випадками Національної акціонерної
страхової компанії „Оранта" від 08.10.1998р., не може бути прийнято до
уваги, так як вони стосуються обов'язкового державного страхування і «є діяли
на час події, що сталася з ОСОБА_1 в грудні 1996р. і на час виплати страхової
суми.

Щодо заперечень
відповідача з приводу виплати страхової суми в повному обсязі, і фактичної її
переплати, то вони колегією не приймаються, оскільки сам банк визначив розмір
суми, що підлягає виплаті, із розрахунку мінімального окладу, а не мінімальної
заробітної плати, встановленої на рівні держави (т.2 а.с.61, т.З а.с.14).

Доводи апелянта
про те, що відповідно до вимог ч.2 ст.380 ЦПК України, суд першої інстанції
своєю ухвалою від 27.09.2006р., залишаючи без розгляду вимоги позивача до НБУ
про сплату одноразової допомоги, стягнення матеріальних збитків та моральної
шкоди, повинен був зобов'язати ОСОБА_1 повернути безпідставно стягнену з НБУ
суму в розмірі 14077грн. за скасованим Верховним Судом України рішенням
Ізмаїльського міського суду від 24.07.2001р., є безпідставні, так як вказана
ухвала набрала чинності і у встановленому законом порядку ніким не
оскаржувалась.

А суд апеляційної інстанції в даній справі такі вимоги
взагалі не розглядав.

Враховуючи
викладене, колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі
з ухваленням нового - про
часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 по вище викладеним мотивам.

Крім того, при
подачі апеляційної скарги апелянтом не були сплачені витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1,50грн., тому
вони підлягають стягненню.

Керуючись ст.303, п.2 ч.І ст.307, ст.З 17 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Національного банку України в особі Управління Національного банку
України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2006р.
скасувати.

5

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з
Національного банку України на користь ОСОБА_1суму страхових виплат у розмірі
5456грн. 65коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з
Національного банку України на користь апеляційного суду Одеської області
1,50грн. - витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (Одержувач: ГУДКУ в
Одеській області, код ОКПО: 23213460,
банк: ГУДКУ в Одеській області, МФО:
828011, рр: 0007,
у призначенні платежу обов'язково зазначити: „За ІТЗ, код КБК 22050000".

Рішення
апеляційного суду набирає чинності негайно, однак, може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі 2-ох
місяців з дня його проголошення.

Судді
апеляційного суду

Одеської
області:                                                                                             В.М.Каранфілова