Справа №2о-18/07р.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2007
року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого
судді - Турченко Т.В.

При
секретарі          - Барило О.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_1
про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2007 року заявник ОСОБА_1 звернувся в суд з
заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,
посилаючись на те, що згідно заповіту від 1.03.1994 року його прабабуся ОСОБА_2 заповіла йому
належну їй на праві власності частину жилого будинку з відповідною частиною
господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_2 26 липня
1994 року він подав до Другої Полтавської Державної нотаріальної контори заяву
про прийняття належної йому за заповітом спадщини. Однак при оформленні
спадщини виявилось, що в свідоцтві про смерть НОМЕР_1 від 27.07.1994 року
вказано ім."я прабабусі ОСОБА_2, а в правовстановлюючому документі -
свідоцтві про право на спадщину за НОМЕР_2, яке видано 23.10.1957 року ОСОБА_2
- нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори вказано
ім."я ІНФОРМАЦІЯ_1. Хоча це одна і та сама особа, але в зв"язку з
тим, що ім."я ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначене в правовстановлюючому документі
-свідоцтві про право на спадщину не збігається з ім"ям ОСОБА_2, зазначеним
в свідоцтві про смерть, він не може оформити на себе в нотаріальній конторі
належну йому спадщину. Оскільки ОСОБА_2.
померла, то неможливо одержати або відновити документи, які б підтверджували
приналежність їй названого правовстановлюючого документу. Тому йому необхідно
встановити у судовому порядку належність правовстановлюючого документу
-свідоцтва про спадщину за НОМЕР_2 від 23.03.1957 року його померлій прабабусі ОСОБА_2. Просив суд
встановити належність правовстановлюючого документу -свідоцтва про право на
спадщину, виданого 23 жовтня 1957 року ОСОБА_2 - нотаріусом Другої Полтавської
державної нотаріальної контори ОСОБА_2, яка згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_3 померла 26 липня 1994 року.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав, просить її задовольнити в
повному обсязі.

Представник Другої Полтавської державної нотаріальної контори в судове
засідання не з"явилась, але надала суду лист, в якому просить слухати
справу у її відсутності.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності
представника Другої Полтавської державної нотаріальної контори.

Суд, заслухавши заявника, допитавши в якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які
підтвердили, що дійсно ім"я ОСОБА_2 було
ОСОБА_2, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що
заява підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про
право на спадщину від 23.10.1957 року (а.с.5) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 спадкоємцями є
його дружина ОСОБА_2 та його
син ОСОБА_8. До
спадкового майна входить: домоволодіння, що міститься в АДРЕСА_1, що належало
спадкодавцю, згідно з договором купівлі-продажу (акту) засвідченого
Яківчанською сільрадою, Полтавського району ЗО березня 1935 року,
зареєстрованого в Полтавському Міжгорбюро технічної інвентаризації по
реєстровій книзі №48 під НОМЕР_3 від 20 березня 1957 року. 1 березня 1994 року
ОСОБА_2 повністю заповіла належну їй на праві особистої власності частину жилого
будинку з відповідною частиною господарських споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1
онукові ОСОБА_1 (а.с.6). ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла
(а.с.4). В свідоцтві про право на спадщину ім."я ОСОБА_2 зазначено
ІНФОРМАЦІЯ_1. В заповіті та в свідоцтві про смерть її ім"я вказано
ОСОБА_2. Підтвердженням того, що в свідоцтві про право на спадщину невірно
зроблено запис ім"я ОСОБА_2 є той факт, що в заповіті та в свідоцтві про
смерть зазначено, що її ім"я ОСОБА_2 і свідоцтво про право на спадщину
дійсно належить ОСОБА_2.

Отже, у суду є всі підстави вважати, що свідоцтво про право на спадщину,
видане 23 жовтня 1957 року ОСОБА_2 - нотаріусом Другої Полтавської державної
нотаріальної контори ОСОБА_2 дійсно належить ОСОБА_2.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 6-14,213-215, 256-259 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву
задовольнити.

Встановити
факт, що свідоцтво про право на спадщину, видане 23 жовтня 1957 року ОСОБА_2 -
нотаріусом Другою Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 дійсно
належить ОСОБА_2.

Даний факт
встановлено для оформлення спадщини заявником.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.