У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 липня 2007
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:            Григор'євої Л.І.,

Берднік І.С.,           Косенка
В.Й.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Перша Рівненська державна нотаріальна
контора про поновлення строку позовної давності для звернення до суду, визнання
частково недійсним договору дарування, визнання недійсним договору конкретного
користування, визнання права власності на майно у вигляді 63/100 частини жилого
будинку і господарсько-побутових будівель, виділ його в натурі, усунення
перешкод у користуванні власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про поділ частини будинку між співвласниками, за касаційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 30
листопада 2006 року,

встановила:

У грудні 2005 року позивачі звернулись в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що вони є співвласниками жилого будинку з
господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1

Просили поновити строк позовної давності для звернення до суду, визнати
частково недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_5. та ОСОБА_3,
посвідчений Першою Рівненською державною нотаріальною конторою НОМЕР_1, визнати
недійсним договір конкретного користування між ОСОБА_5. та ОСОБА_3 від 22
червня 1992 року, визнати за ними право власності на 63/100 частини спірного
жилого будинку і господарсько-побутових будівель, виділити належні їм частки у
праві спільної часткової власності в натурі та зобов'язати відповідача не створювати
їм перешкод у користуванні їх власністю.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 просила здійснити поділ між
співвласниками належної на праві спільної власності їй та ОСОБА_1
кухні-котельні з виділенням їй в натурі частки цього приміщення площею 2,95 кв.
м із стягненням на її користь зі ОСОБА_1 різниці вартості в сумі 244 грн. 50
коп. та визнати за нею право власності на сарай із компенсацією ОСОБА_1 за її
рахунок 340 грн.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 січня 2006 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_1
задоволено частково: відмовлено у визнанні частково недійсним спірного договору
дарування, відмовлено у визнанні недійсним спірного договору конкретного
користування, визнано право власності за ОСОБА_1 на 58/100 частини спірного
будинку з виділенням приміщень у натурі, визнано право власності за ОСОБА_3 на
42/100 частини спірного будинку з виділенням приміщень у натурі, в задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про виділення кухні-котельні відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 979 грн. грошової компенсації. Стягнуто
зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2  851 грн.
34 коп. грошової компенсації. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1175 грн.
66 коп. грошової компенсації.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2006 року
рішення Рівненського міського суду від 11 січня 2006 року змінено. Виділено
ОСОБА_3 частину кухні-котельні, визнано право власності за ОСОБА_3 на 44/100
частини спірного будинку, а за ОСОБА_1 - на 58/100 частини спірного будинку,
висновок суду про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 394 грн. грошової
компенсації з тексту рішення виключено. В решті рішення залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_1
просять скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 30
листопада 2006 року в частині виділу ОСОБА_3 3,1 кв. м кухні-котельні в
спірному будинку та залишити в силі в цій частині рішення Рівненського міського
суду від 11 січня 2006 року, посилаючись на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права та передбачені ст. 338 ЦПК України
підстави для його обов'язкового скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Рівненської області від 30 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Григор'єва

І.С.
Берднік

В.Й. Косенко