Справа №2-83/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2007
року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі: головуючого судді - Куценка О.В. при
секретарі - Гуйван
О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення збитків та моральної шкоди завданих в наслідок ДТП,

Встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 5705 грн. 07 коп. завданих
матеріальних збитків та 1700
грн. на відшкодування моральної шкоди.

В судовому
засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити.

Свої вимог
позивач обґрунтовує тим, що водій автомобіля "Форм-Сієрра" порушив
правила руху, перевищивши максимально дозволену швидкість руху, мав технічну
можливість уникнути зіткнення, однак допустив настання ДТП. Стверджує, що маючи
намір виїхати від зупинки біля магазину "Копілка" на проїжджу частину
в напрямку с. Соколівське, водій автомобіля "Мерседес-Вито", виїхав
частково на проїжджу частину і зупинився, пропускаючи автомобілі, які рухалися
по головній дорозі. В цей час відбулося зіткнення з автомобілем
"Форд-Сієрра" під керування ОСОБА_3. Пояснює, що виїзд на проїжджу
частину мав місце, оскільки біля магазину проходила торгівельна акція, тому
інші автомобілі було припарковано, в тому числі і на проїжджій частині, що
ускладнювало видимість по ліву сторону від автомобіля "Мерседес
-Віто".

Третя особа на
боці позивача погоджується з позицією позивача і підтверджує дані нею пояснення.

Відповідач не
погоджуючись з поданими позовними вимогами, звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою, в якій вказує на винні дії водія автомобіля
"Мерседе-Віто", вважаючи його винним у ДТП. Стверджує, що автомобіль
"Мерседес-Віто" перед виїздом на проїжджу частину зупинився, що стало
підставою водію ТЗ "Форд" вважати, що йому надається перевага у русі,
оскільки він рухається по головній дорозі. Однак, протягом незначного часу,
автомобіль "Мерседес"
відновив рух, перегородивши полосу для руху автомобілю "Форд" і
змусило водія останнього застосувати екстрене гальмування. Оскільки на полосі
для руху ТЗ "Форд" мала місце просадка дорожнього покриття довжиною
близько 17-ти м, останнє призвело до зменшення коефіцієнту зчеплення, а від так
збільшило гальмівний шлях та самовільно змінило рух автомобіля вліво, в
напрямку автомобіля "Мерседес".

Судом були
допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, однак їх пояснення між собою
узгоджуються не в повній мірі. Так, одні свідки стверджують, що виїхавши на
проїжджу частину автомобіль "Мерседес-Вито" зупинився і до зіткнення
не рухався, інші наполягають на тому, що після виїзду на проїжджу частину водій
автомобіля "Мерседе-Віто" ще декілька раз намагався продовжити рух.
Ці протиріччя в судовому засіданні не були усунуті. Дана обставина має значення
для справи оскільки може свідчити про наявність чи відсутність об'єктивного
сприйняття небезпеки водієм автомобіля "Форд". Тому пояснення даних
свідків суд не може покласти в основу рішення.

2

Не усунуті дані
протиріччя і поясненнями свідків, які були допитані судом при розгляді
адміністративних матеріалів.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, та матеріали про
адміністративне правопорушення, суд встановив наступне.

29.05.2005 року мала місце ДТП з участю автомобілів
"Мерседес-Віто" д.н.НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7, який належить
ОСОБА_1 та "Форд-Сієрра" д.н. 10045
ОН під керуванням ОСОБА_3., який належить ОСОБА_2

Відповідно до
ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Вирішуючи
питання про наявність чи відсутність вини водіїв транспортних засобів суд
виходить з наступного.

Дії воді
автомобіля "Мерседес-Віто" в першу чергу регламентуються п. 10.2 ПДР України
згідно якого виїжджаючи на дорогу місць стоянки, водій повинен перед проїзною
частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що
рухаються по ній.

Суд критично
оціню пояснення водія ОСОБА_7, про те, що ним було виконано вимоги даного
пункту, оскільки б у випадку дотримання даних вимог, смуга для руху була б
вільною і ДТП не відбулася б. Пояснення про те, що він побачив автомобіль за 100 м., як зазначено
в протоколі при розгляді адміністративного матеріалу (а.с.34 справа №3-11417-05) не узгоджуються
з обставинами, встановленими по даній справі та іншими поясненнями ОСОБА_7 Так,
в першому випадку він зазначає, що побачив автомобіль за 100 м при цьому
фодій "Форда" гальмував та сигналив. Однак, гальмівний шлях становить
лише 20,7 м. В іншому випадку, ОСОБА_7 пояснює, що він при виїзді подивився
вліво і побачив автомобіль за 30-40 м., після цього відбулася ДТП.

Таким чином, суд
вважає встановленим факт того, що водієм ОСОБА_7 було порушено вимоги п.10.2
ПДР України та наявність вини останнього в ДТП.

Відповідно до п.
1.10 ПДР
України небезпека для руху -
зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об'єкта, який
наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного
стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія
негайно зменшити швидкість або зупинитися.

За даних
обставин дії водія ОСОБА_3. регламентуються вимогами п.12.3 які вказують на те,
що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно
спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості
аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху
об'їзду перешкоди та п. 12.4
ПДР України яка регламентує максимальну швидкість руху в населених пунктах
не більше 60-ти км/год.

З пояснень
ОСОБА_3. вбачається, що він бачив, як автомобіль "Мерседес-Віто"
виїжджав на смугу для руху, тому дану небезпеку міг об'єктивно сприймати.
Пояснення в частині того, що автомобіль "Мерседес"
то зупинявся то продовжував рух в судовому засіданні не доведено.

Судом було
проведено дві експертизи, згідно висновків яких мінімальна швидкість автомобіля
"Форд" складає 82
км/год. Як зазначено у висновку комісійної експертизи водій автомобіля
"Форд" мав можливість уникнути зіткнення, якби дотримався
максимальної допустимої швидкості для руху.

Таким чином, суд
приходить до висновку про наявність вини в діях водія ОСОБА_3., оскільки ним
порушено п.12.3,12.4 ПДР
України.

Суд не
погоджується з думкою експерта, викладену у висновку НОМЕР_1 про те, що
вимоги п.10.2 ПДР України по відношенню до водія автомобіля "Мерседес" носять
формальний характер, оскільки учасники дорожнього руху мають право
розраховувати на

3

те, що інші
учасники будуть виконувати вимоги ПДР з підстав того, що як зазначено у
висновку НОМЕР_2 порушення кимсь з учасників руху ПДР України не звільняє від
обов'язку іншого учасника дотримуватися вимог даних правил.

Аналізуючи
наведене суд приходить до висновку, що порушення ПДР України учасниками ДТП
перебувають у взаємному причинному зв'язку, що свідчить про наявність вини обох
сторін.

Згідно
проведених товарознавчих експертиз вартість матеріального збитку завданого
власнику автомобіля "Мерседес"
становить 5405 грн. 07 коп. (а.с.9),
автомобілю "Форд-Сієрра" 5486
грн. 95 коп., що
фактично є рівними.

За таких підстав
в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди як по основному позову
та і зустрічному слід відмовити.

Оскільки не
підлягають задоволенню основні вимоги, необхідно відмовити і у задоволенні
вимог про стягнення моральної шкоди.

Судові витрати
слід віднести по фактично понесеним.

На підставі ст. 1167, 1187 ЦК України,
керуючись ст. 83, 88
213-215 ЦПК України суд, -

Вирішив:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди - відмовити.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди - відмовити.

Судові витрати
залишити по фактично понесеним.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом одного
місяця з дня його проголошення, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом перших 10-ти діб та апеляційної скарги протягом наступних 20-ти діб.