АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц - 42/2007р                                                                  Головуючий
Матвейшина О.Б. Доповідач Савченко
УХВАЛА

іменем України

2007 року лютого «6»
дня Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого            Савченко В.О.

суддів                        Карташова О.Ю.,
Оробцової Р.І.

при
секретарі            Ковальчук Є.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Луганську цивільну справу по апеляційній
скарзі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 31 травня 2006 року

по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 31 травня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_2. до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу задоволені. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивачки суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від
простроченої суми -
68058 гривень 92 копійки,
51 гривні, а всього
68109 гривень 92 копійки.

В апеляційній скарзі відповідач, не погоджуючись з
рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 31 травня 2006 року, просить
його скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального
права та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги відповідач вказав що судом
порушено його право як сторони приймати участь при розгляді справи, яка була
розглянута у його відсутність, не прийнято до уваги надані ним докази, те що
сума боргу була значно меншою, аніж вказала позивачка, і ним вже повернута.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу позивачка вважає що доводи
відповідача необгрунтовані, ставить питання про відхилення апеляційної скарги
відповідача і залишення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскарженого
рішення, доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинне бути законним і обґрунтованим. Цим вимогам закону
оскаржене рішення повною мірою відповідає.

2

Стаття 6 п.1 Европейської
Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини передбачає що кожен
при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов*язків має право на
справедливий і відкритий розгляд, упродовж розумного строку справедливим і і
безстороннім судом, встановленим законом.

Розглядаючи
справи по суті суд першої інстанції, вирішив спір у відповідності з п.1 ст. 6 Європейської
Конвенції, яка відповідно до ч.І ст.9 Конституції України, п.1 с 17 Закону України
"Про міжнародні договори України", є частиною національного
законодавства.

Згідно ст. 1046 ГК України за
договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність гроші або речі,
визначені родовими ознаками, а інша сторона зобов'язується повернути таку ж
суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Стаття 1047 цього ж закону
передбачає що розписка позичальника про отримання грошей чи речей є доказом
укладення договору позики.

З матеріалів
справи вбачається що звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_2. вказувала на
те що останній 12.10.2002
року та 2.11.2002 року
взяв у неї в борг 9000 доларів США, які до
наступного часу не повернув.

Згідно ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на
підстави своїх вимог і заперечень. На думку колегії суддів доказів
обґрунтованості своїх заперечень відповідачем не надано, вони у повній мірі є у
позивача.

Задовольняючи
позовні вимоги, місцевий суд вірно виходив з того, що позивачкою представлені
незаперечні докази, що відповідно до розписок від 12.10.2002 року та 2.11.2002 року,
підтверджених розпискою від 7.03.2003
року, ОСОБА_1 зобов'язався повернути у строк до 30.03.2003 року одержані
від ОСОБА_2. гроші у
сумі 9000 (дев'ять)
тисяч доларів США.

Зміст розписок,
наданих в якості доказів позивачкою передбачає всі умови, дотримання яких
вимагає закон, а саме: у них вказано сторони договору боргу, дату укладення
такого договору, обов'язок кожної з них, суму боргу, строк до якого повинні
були бути повернуті гроші, підпис відповідача про отримання грошей. Факт дачі
таких розписок власноручно, без примусу відповідачем не заперечується.

Доводи апелянта
щодо того що ним 2.11.2002
року було взято лише 3000
доларів США, що
повернуто борг у повному обсязі, але не отримані розписки про це від позивачки,
на увагу не заслуговують, оскільки останнім не надано доказів обґрунтованості
таких доводів.

Виходячи зі
змісту боргових розписок, які суд першої інстанції правильно визначив як докази
обґрунтованості позову ОСОБА_2.
, колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта і у частині того що
гроші він отримував не для власних потреб, а у зв*язку з підприємницькою
діяльністю, яку вони бажали розпочати разом з позивачкою. Доказів такої
діяльності останнім не надано, договорів про сумісну діяльність сторонами не
укладалося.

Не підлягає
задоволенню апеляційна скарга ОСОБА_1,
а судове рішення скасуванню, у зв*язку с порушенням права останнього брати участь при розгляді
справи. Як вбачається з протоколу судового засідання, відповідач приймав участь
у розгляді справи, давав пояснення відносно вимог позивачки, заявлених до
нього. Останній не був лише присутнім при проголошенні рішення, але про час та
місце судового розгляду був повідомлений телеграмою, яка вручена особисто йому
(а.с. 20).

Несвоєчасність
отримання копії судового рішення відповідачем не може вважатися підставою для
скасування рішення, а потягла лише за собою необхідність поновлення останньому
строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Стаття 2 Закону
України „Про власність" передбачає що право власності в Україні
захищається законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

3

Згідно ст. 1 Протоколу до
Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна
фізична або юридична особа має право мирне володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах
передбачених законами або загальними принципами міжнародного права.

Гроші, передані позивачкою в борг
відповідачеві, без сумніву є її власністю, відносно якої вона має право
здійснювати право власності на свій розсуд, й тому повинні бути повернені
останнім.

На думку колегії
суддів, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, повно і всебічно
досліджуючи обставини в справі, правильно встановив правовідносини, що склалися
між сторонами, дав їм належну юридичну оцінку та обгрунтовано прийшов до
висновку про наявність обов'язку у відповідача перед позивачем по сплаті боргу,
вірно визначив при цьому його суму.

При таких
обставинах доводи апелянта щодо необґрунтованості судового рішення, є
надуманими в повному обсязі і задоволенню не підлягають.

Підстав для
скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.. ст..307.308,313,314, 315 ЦПК
України , Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду міста Луганська від 31 травня 2006
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвали апеляційного суду.

Головуючий Судді: