Справа №22-572/07                                                         Головуючий
у і інстанції: Мельничук О.Я.
Категорія: 30                                                                     Доповідач:
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого: Гриновця
Б.М., суддів: Бакуса В.Я., Кота І.Н., при секретарі: Жовнір О.З., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за   апеляційною
скаргою  ОСОБА_1,   ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на  рішення Залізничного
районного суду мЛьвова від 29
грудня 200б року, -

встановила:

оскаржуваним рішенням задоволено позов ДП МОУ „Львівський
завод збірних конструкцій" до ОСОБА_1., ОСОБА_2 ОСОБА_3. про виселення із
самовільно зайнятих кімнат, усунення перешкод в користуванні приміщеннями
загального користування та ін.

Зобов'язано виселити відповідачів з усіма проживаючими членами сім'ї з
кімнат АДРЕСА_1 без
надання іншого житла. Зобов'язано відповідачів усунути перешкоди в користуванні
приміщеннями загального користування правої секції п'ятого поверху гуртожитку
на АДРЕСА_1, а саме: коридору, кухні, санвузла і душової. Зобов'язано
відповідачів передати позивачу один примірник ключів від замка вхідних дверей
коридору.

В зустрічному позові ОСОБА_1., ОСОБА_2 ОСОБА_3. до ДП МОУ
„Львівський завод збірних конструкцій" про визнання права на житлову площу
- відмовлено за
безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду є
незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Судом під час розгляду справи не було вжито заходів до всебічного, повного та
об'єктивного з'ясування обставин справи.

Просять рішення суду скасувати та винести нове, яким задоволити їхні
позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Місцевим судом вірно встановлено, що спільним рішенням
адміністрації та профкому 769
заводу збірних конструкцій, правонаступником якого є ДП МОУ „ЛЗЗК",
№іі від 13.06.1990 року на
сім'ю ОСОБА_1., яка складалася з трьох осіб виділено у відомчому житловому
будинку квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 32,6 кв.м, а спільним рішенням адміністрації і профкому ДП МОУ
„ЛЗЗК" №2 від 22.02.2006 року ОСОБА_1. на сім'ю із семи

2

осіб виділено в гуртожитку на
АДРЕСА_1, житловою площею -
12,4 кв.м.; №30, житловою
площею - 14,3 кв.м. та
НОМЕР_1 житловою площею -
14,5 кв.м. в одній секції з умовою, що її сім'я виселиться з квартири АДРЕСА_2. Проте
відповідачі також самовільно зайняли кімнати АДРЕСА_1, що не заперечила в судовому засіданні і відповідачка
ОСОБА_1., добровільно звільняти заяняті приміщення відмовляються.

Такими діями відповідачі чинять перешкоди позивачу в
користуванні приміщеннями загального користування правої секції п'ятого поверху
гуртожитку, де в коридорі загального користування знаходяться секційні
відсікаючі вентилі управління подачі теплоносія системи опалення гуртожитку.
Самовільним заяняттям кімнат відповідачі також чинять перешкоди третім особам - сім'ї ОСОБА_4,
яка складається з чотирьох осіб, у вселенні в спірні кімнати, оскільки такі
були їм виділені спільним рішенням адміністрації і профкому ДП МОУ „ЛЗЗК" №15 від і6.ю.200б
року.

Згідно із ч. 3 ст. іі6 ЖК України особи, які самоправно
зайняли жиле приміщення підлягають виселенню без надання їм іншого жилого
приміщення.

Відповідно до п.9 „Примірного положення про гуртожитки" затвердженого
Постановою Ради Міністрів УРСР №208
від 3.06.1986 року
жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої
громадської організації та відповідного профспілкового комітету, а відповідно
до п-44 цього ж положення громадяни, які самоуправно зайняли жилу площу у
гуртожитку, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи наведене місцевим судом вірно задоволено
первісний позов ДП МОУ „ЛЗЗК" про виселення із самовільно зайнятих кімнат
та ін. та відмовлено в задоволенні зустрічного про визнання права на житлову
площу.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, а тому підстав для
її задоволення немає.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а
тому керуючись ст.ст. 307 п.1 ч.1, 308 ч.1, 314 п.1 ч.1, 315 ЦПК України
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 грудня 2006
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути

оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня

набрання нею законної сили.