Справа № 2-74/2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

5 березня 2007 року  Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді                  Гудзюка І.В.,

при секретарі                          Хлівній Н.М.,

з участю адвокатів                  ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання недійсним доручення,
договору дарування та визнання права власності на квартиру, -

встановив:

19 квітня 2004 року ОСОБА_1
нотаріально посвідченим дорученням уповноважила
ОСОБА_4 зібрати всю необхідну документацію
та в подальшому подарувати ОСОБА_2належну їй
квартиру АДРЕСА_1

9 липня 2004 року ОСОБА_4, яка діяла за
дорученням ОСОБА_1, подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар цю квартиру.

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними доручення та договору дарування,
визнання права власності на квартиру.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказала, що їй на праві власності належала вказана двокімнатна квартира, де вона
тривалий час проживала одна, не маючи близьких родичів, але
підтримуючи дружні зв'язки із ОСОБА_3, яка час від часу надавала їй деяку допомогу у веденні домашнього господарства, оскільки
такої допомоги за віком та станом здоров'я вона
потребувала. В лютому 2004 року позивачка зламала ногу і потрапила до лікарні. Після виходу із
лікарні ОСОБА_3. деякий час надавала їй допомогу, а потім
забрала її до себе, де вона проживала близько місяця. ОСОБА_3. запевняла її, що стане її опікуном і буде надавати довічно допомогу,
якщо вона складе на неї заповіт, на що остання погодилася. ОСОБА_3. запросила
додому нотаріуса і позивачка підписала
складений ним документ, вважаючи що підписує заповіт на користь ОСОБА_3, після чого перевезла її додому в спірну квартиру. У червні
2004
року вона приватизувала квартиру, а ОСОБА_3.
періодично відвідувала її та допомагала у домашньому
господарстві, але з часом ОСОБА_3. стала бувати все рідше і її допомога
дуже зменшилася. Пізніше вона довідалася від ОСОБА_3, що ОСОБА_4, яку вона фактично не знає, діючи за її дорученням,
подарувала квартиру дочці ОСОБА_3 - ОСОБА_2Вважаючи, що при підписанні
доручення вона підписує заповіт, а тому її
волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона вважала, що підписує заповіт і не
бажала дарувати квартиру зовсім чужій людині, залишившись без
власного житла і догляду, просить визнати недійсним доручення та договір дарування, а також визнати за нею право власності на
квартиру.

Відповідачки позов не визнали і пояснили, що довічний догляд за позивачкою здійснювала ОСОБА_3. приблизно з 1996 року, в зв'язку з чим позивачка склала на ОСОБА_3. в 1999 році заповіт. Побоюючись, що ОСОБА_1 може скасувати або
змінити заповіт, вирішено було укласти договір дарування на ім'я ОСОБА_2. - дочки ОСОБА_3 ОСОБА_4 була залучена для збирання документів на приватизацію спірної
квартири на підставі доручення позивачки. ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

підтвердили, що дарування квартири
позивачкою здійснено з метою довічного догляду за нею.

Позов підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 229 ЦК України, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними» угода може бути визнана судом недійсною, яка укладена
внаслідок помилки, що має істотне значення,
тільки за позовом сторони, що діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне
сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди,
що вплинуло на її волевиявлення, при
відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була
б укладена.

Аналізуючи пояснення сторін, показання свідків слід зробити висновок про
те, що позивачка, якщо і мала намір відчужити належну їй квартиру, то не шляхом
безоплатної передачі її у власність ОСОБА_2. за
договором дарування, а в зв'язку із наданням їй з боку ОСОБА_3 довічного догляду. Суть договору довічного утримання
(догляду), яка викладена в ст. 744 ЦК України зводиться до передачі
нерухомого майна відчужувачем набувачеві у власність в обмін на одержання
довічного утримання у вигляді коштів та (або) інших матеріальних благ та догляду у вигляді послуг. Вочевидь, що ОСОБА_1 в
силу похилого віку, стану здоров'я помилялася щодо
правової природи, тобто характеристик, які вирізняють договір дарування від договору довічного утримання. Якщо ж особа
вважала, що укладає договір довічного
дарування, або навіть вважала, що складає заповіт, проте уклала договір дарування, то має місце помилка в природі договору.

Правочини, вчинені під впливом помилки, що мають істотне значення є
недійсними, оскільки не відповідають загальним
підставам дійсності правочинів, зокрема ч. З ст. 203 ЦК України, оскільки внутрішня воля
учасника правочину, ОСОБА_1, не відповідає її зовнішньому прояву - її волевиявлення сформоване під впливом помилки. При
цьому слід зазначити, що правочини, вчинені під
впливом помилки мають спільні риси з правочинами, вчиненими під впливом обману,
оскільки і в першому і в другому випадку, особа, яка діє під впливом помилки чи обману, не усвідомлює цього, через те,
що її воля сформована на підставі необ'єктивних відомостей.

Наслідками
визнання правочину недійсним, згідно із ст. 216 ЦК України є двостороння
реституція, тобто кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі
все, що вона отримала на виконання цього правочину.

Таким чином, слід визнати недійсним нотаріально посвідчене доручення від 19 квітня 2004 року, за яким ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 зібрати всю необхідну документацію та в подальшому подарувати ОСОБА_2спірну квартиру, визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування від 9 липня 2004 року, за яким, ОСОБА_4, яка діяла за дорученням ОСОБА_1, подарувала ОСОБА_2 цю
квартиру, а також визнати за позивачкою право власності на квартиру.

На підставі
наведеного, ст.ст. 15,
16, 203, 216, 229, 744 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним нотаріально посвідчене доручення від 19 квітня 2004 року, за яким ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 зібрати всю необхідну документацію та в подальшому подарувати ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1

Визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування від 9 липня 2004 року, за яким, ОСОБА_4, яка діяла за дорученням ОСОБА_1, подарувала ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження та поданням протягом 20 днів після подання такої заяви -апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
через Смілянський міськрайонний суд і в 10 денний строк з дня проголошення рішення без попереднього
подання заяви про оскарження рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а
в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не
буде скасоване.