У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 липня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:            Яреми
А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М., Пшонки М.П., Романюка Я.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на частку житлового
будинку та поділ в натурі,

в с т а н о в и л а :

У 1987 році ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за
заповітом на частку житлового будинку та споруд і поділ їх в натурі, мотивуючи тим, що його батько
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі нотаріально посвідченого заповіту
від 28 червня 1986 року заповідав йому належну частину житлового будинку по
АДРЕСА_1, і в частині житлового будинку батька він і проживає, прийнявши
спадщину, а в іншій частині будинку проживає його брат ОСОБА_2, який цю частину
придбав і перебудував.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2000
року за ОСОБА_1 визнано право власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1, і виділено в натурі житловий будинок під літерою А,
житловий будинок під літерою Б, гараж під літерою Л, сарай під літерою В, а
також Ѕ частину земельної ділянки згідно техпаспорту НОМЕР_1, виданого Запорізьким МБТІ 25 травня 1989 року. ОСОБА_2 виділено житловий будинок під літерою Д, літню кухню під
літерою Е, гараж під літерою М та 1/2 частину земельної ділянки згідно
технічного паспорту.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останньою ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від              15 лютого 2007 року задоволено
апеляційне подання заступника прокурора Запорізької області, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від       25 жовтня 2000 року скасовано і справу
направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У своїй
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу
апеляційного суду і закрити провадження у справі, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та вважаючи, що апеляційний суд безпідставно
поновив прокурору строк на апеляційне оскарження рішення та скасував рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга  підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і направляючи справу на новий судовий розгляд, апеляційний суд
послався на те, що суд не дав належної оцінки обставинам справи, визнавши право
власності на 1/2 частину земельної ділянки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
вирішив питання про об'єкт власності, який належить територіальній громаді, не
залучивши до участі у справі Запорізьку міську раду, а також не врахував, що
заповіт від 28 червня 1986 року, на який послався суд першої інстанції, у 1991
році рішенням суду визнано недійсним.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні
норм процесуального права і являються надуманими.

Перелік підстав
для скасування рішення суду першої інстанції і направлення справи на новий
розгляд передбачений ст.311 ЦПК України.

Відповідно до
вимог ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що  мають значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права являються  підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Суд апеляційної
інстанції може встановлювати нові факти, досліджувати нові докази, а також
докази, які на думку осіб, що беруть участь у справі, судом першої інстанції
досліджувались з порушенням встановленого Цивільним процесуальним кодексом
порядку.

Хоч апеляційний
суд і послався на те, що суд першої інстанції вирішив питання про права і
обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, коли визнав за сторонами право
власності на земельну ділянку, проте цей висновок суду не грунтується на
матеріалах справи. В матеріалах справи немає ніяких даних про те, що земельна
ділянка знаходиться у приватній власності чи що сторони просили передати
ділянку у приватну власність. Заявляючи вимоги про визнання права власності на частину
житлового будинку та споруд, сторони фактично просили встановити порядок
користування земельною ділянкою, яка знаходиться біля будинку. А тому у суду не
було ніяких підстав залучати до участі у справі міську раду та вирішувати
питання про надання у власність чи визнання права власності на земельну
ділянку.

В даному випадку апеляційний суд
вправі був і зобов'язаний при наявності підстав змінити рішення суду першої
інстанції чи ухвалити нове рішення, не направляючи справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків,
визначених законом, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ч.2 ст.338 ЦПК України, з направленням справи на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись ст.ст. 336,
338, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого
2007 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема
А.Г.

Судді:                                                                                      Левченко Є.Ф.

Лихута
Л.М.

Пшонка М.П.

Романюк Я.М.