Справа №2-32 2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНАМ    УКРАЇНИ

про задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно

у зв'язку з його визнанням в судовому засіданні

06
березня 2007 року
смт Куйбишеве

Куйбишевський
районний суд Запорізької області в складі:

головуючого
судді Скляра С.Ю.,

при секретарі судового засідання
Грицан А.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника
третьої особи ОСОБА_3, представника відповідача Михайленка Д.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі
Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за первісним
позовом ОСОБА_1 до Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району
Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, треті
особи: ОСОБА_4, Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області,
комунальне підприємство „Куйбишевське бюро технічної інвентаризації" та за
позовом ОСОБА_4 до Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району
Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, третя особа
Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 11 січня 2007 року звернулась до Куйбишевського районного
суду Запорізької області з позовом, в якому просила визнати за нею право
власності на спадкове майно - на ½ частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1.
Зазначений будинок є предметом спадщини після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
У заяві позивач ОСОБА_1 вказала, що у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5
перебувала з 1977 року. За час сумісного проживання ОСОБА_5 у 1983 році на
відведеній земельній ділянці збудував вищевказаний житловий будинок, який до
експлуатації компетентним органом не приймався. ОСОБА_1 після смерті чоловіка
звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зокрема,
житлового будинку, але не змогла отримати свідоцтва про право на спадщину через
відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Позивач вказала, що має
право власності на 14 частину житлового будинку, ж на частку у спільній
сумісній власності подружжя. Крім неї є ще один спадкоємець - ОСОБА_4, який
також прийняв спадщину після померлого ОСОБА_5. За наведених обставин ОСОБА_1 з
метою захисту власних майнових прав вимушена була звернутися до суду з
відповідним позовом про визнання за нею в порядку спадкування за законом права
власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали
заявлені вимоги по тих підставах, які були вказані у позові, надали відповідні
пояснення.

Під час розгляду справи в суді третя особа ОСОБА_4 заявив самостійні вимоги
щодо предмета спору. У позові він вказав, що після смерті батька ОСОБА_5
звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зокрема,
житлового будинку, але також, як і ОСОБА_1, не зміг отримати свідоцтва про
право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на будинок.
ОСОБА_4 підтвердив обставини, які були вказані ОСОБА_1 у первісному позові, а

також просив визнати за ним право власності на спадкове майно - на ½  частину житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3
підтримав заявлені вимоги ОСОБА_4 по тих підставах, які були ним вказані у
позові, надав відповідні пояснення.

Представник відповідача Михайленко Д.М. в судовому засіданні позови ОСОБА_1
і ОСОБА_4 визнав, вищевказані обставини у справі не оспорював, надав відповідні
пояснення. При цьому представник відповідача пояснив, що дійсно за життя
ОСОБА_5 у встановленому порядку на відведеній земельній ділянці у 1983 році
побудував житловий будинок, розташований за адресою:АДРЕСА_1. Новостворений
житловий будинок до експлуатації не приймався, в Куйбишевській селищній раді
ОСОБА_5 не отримував на будинок правовстановлюючого документу, хоча фактично
був його власником. Представник відповщача зазначив, що після смерті ОСОБА_5 є
спадкоємці за законом, які не відмовились від прийняття спадщини, тому немає
підстав для переходу вищевказаного домоволодіння у власність територіальної
громади.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи та пояснень осіб, які беруть участь у справі, судом
встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 і
ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 1979 року (ас.7).

В 1977 році ОСОБА_5 отримав дозвіл на забудову індивідуального житлового
будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці колгоспу , Україна  площею 0,075 га (ас), який закінчив
будівництвом у 1983 році (а.с.6).

Новостворений житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1,
до експлуатації не приймався, правовстановлюючих документів на нього ОСОБА_5 за
життя не отримував, хоча постійно в ньому проживав разом із дружиною ОСОБА_1, у
1995 році набув право власності на земельну ділянку, на якій розташований
вищевказаний будинок (а.с.9-12,13-15,17).

Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно
виникає з моменту завершення будівництва або з моменту його прийняття до
експлуатації, якщо це передбачено законом.

ОСОБА_5 новостворений житловий будинок у встановленому порядку до експлуатації
не здавав, правовстановлюючих документів на будинок не отримував. Проте за
наведених обставин у справі суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 і ОСОБА_1
фактично були власниками вказаного житлового будинку, як об'єкту спільної
сумісної власності подружжя.

Статтями 63 і 70 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер (а.с.8).

ОСОБА_1 і ОСОБА_4, як дружина і син померлого ОСОБА_5 відповідно, у
встановленому законом порядку звернулись до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини (ас.32,51), зокрема, Уг частини житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст. 1223,1258,1261 ЦК
України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У
першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Після померлого ОСОБА_5, крім його дружини ОСОБА_1 і сина ОСОБА_4, інших
спадкоємців першої черги за законом немає (ас.32,51).

Статтею 1277 ЦК
України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за
законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а
також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою
відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З пояснень представника відповідача встановлено, що територіальна громада
не зверталась до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, що залишилася
після померлого ОСОБА_5.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.ЗЗ
1,1223,1258,1261,1277 ЦК
України, ст.ст.63,70 СК України, ст.ст.10,11,60,174,209,212-215 ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, в
порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно - на % частини
житлового будинку АДРЕСА_1, що залишився після ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за
законом право власності на спадкове майно - на 1А частину житлового будинку
АДРЕСА_1, що залишився після ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.