У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня  2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,    Григор'євої
Л.І.,

Гуменюка В.І., Косенка В.Й.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Луганської
області  в інтересах  держави в
особі Луганської  міської
ради  до
приватного підприємства “Фелікс”, ВАТ НВФ ”Луганські акумулятори”,
ОСОБА_1 про  витребування  майна
із  чужого незаконного володіння
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Луганської міської ради  про
визнання добросовісним власником
гуртожитку,

в
с  т  а
н  о  в
и  л  а :

Заступник прокурора Луганської області звернувся в інтересах   Луганської міської ради до суду із  зазначеним
позовом,  посилаючись на  те, що перевіркою, проведеною  прокуратурою
встановлено, що орендне
науково-виробниче  підприємство
"Луганські  акумулятори" ,
згідно  з п. 1.4 Статуту створено на базі
державного науково-виробничого підприємства "Луганські  акумулятори" і є  його правонаступником. На  балансі
зазначених  підприємств знаходився
житловий будинок, розташований  за  адресою : АДРЕСА_1,  який
входить  до  складу
житлового  фонду. На  виконання
вимог   Державної  програми
приватизації  на  1998 рік, згідно з  наказом
Фонду Державного майна України
від  10  квітня 1998 року № 9-ЛТ орендне НВП
"Луганські  акумулятори"  було
перетворено  у ВАТ
"Науково-виробнича  фірма
"Луганські  акумулятори", до
статутного фонду якого безпідставно було
передано й спірний  будинок.
Внаслідок реорганізації державного
науково-виробничого підприємства "Луганські акумулятори"  змінилась форма  власності підприємства - з державної на  колективну, в зв'язку з чим державний  житловий
фонд , у  тому  числі
й зазначений  житловий  будинок , мав бути  переданий
у комунальну власність Луганської міської ради. Перевіркою  встановлено, що  житловий будинок  до
комунальної  власності  переданий
не  був,  а  за
мировою  угодою  в
рахунок  погашення  заборгованості  передано ПП "Фелікс",  яке
пізніше  за  договором
купівлі-продажу продало  його  ОСОБА_1Вказані
угоди  було  укладено
у порушення чинного законодавства , тому що  мав бути переданий  до комунальної  власності, у
зв'язку з  чим  вказаний
об'єкт  вибув  із
володіння   власника  не
за  його   волею та
у  порушення  прав
осіб, які у  ньому  проживають.

ОСОБА_1 звернувся  до  суду
із  зустрічним  позовом
про визнання  його   добросовісним  власником спірного  гуртожитку.

Рішенням Ленінського районного  суду
м. Луганська  від  1
листопада 2005 року в задоволенні позову заступника  прокурора
Луганської області  в  інтересах
держави  в  особі
Луганської міської ради
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено
та визнано його  добросовісним  власником гуртожитку, розташованого АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Луганської області  від 16
березня  2006 року  рішення Ленінського районного  суду м. Луганська  від
1  листопада 2005 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі заступника
прокурора  Луганської області
ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції
та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, та відмову в
задоволенні зустрічних позовних вимог, в зв'язку з порушенням норм
матеріального та  процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково за таких
підстав.

Ухвалюючи
рішення,  суди  першої та
апеляційної  інстанції  виходили із того, що на  час
розгляду  справи  власником спірного  гуртожитку
на  законних  підставах
є  ОСОБА_1 на  підставі
договору купівлі - продажу від
21  червня  2002 року. ПП “Фелікс” на час укладення цього
договору купівлі-продажу також було власником гуртожитку, який йому передано за
мировою угодою, затвердженою господарським судом.

Проте таких висновків суди дійшли всупереч  чинного законодавства, яке  діяло у
період  спірних  відносин.

Так, згідно  з  ч. 2
ст. 127 ЖК України  жилі  будинки
реєструються  як  гуртожитки
у  виконавчому  комітеті міської, районної у  місті
Ради. Таке ж  правило зазначено і
у п. 5 Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року              № 208.

У позовній заяві
прокурор  звернув  увагу
суду  на те, що  зазначений
жилий будинок не є гуртожитком, оскільки він не зареєстрований як  гуртожиток у
виконкомі районної у місті Раді. Тому на підставі Закону України
"Про  передачу об'єктів права
державної  та  комунальної
власності" та
"Положення  про  порядок передачі в  комунальну
власність державного житлового
фонду, що перебував у повному господарському віданні або в
оперативному  управлінні підприємств,
установ і організацій", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів  України від
6 листопада  1995 року № 891 мав  бути
переданий  до   комунальної
власності.

Суди ці обставини безпідставно не  прийняли
до  уваги, зазначивши  лише про те, що "всі інші письмові
докази свідчать про те, що ця будівля
реєструвалася  саме  як  гуртожиток".
Даних про те, що ця  будівля
зареєстрована у  виконкомі  районної у
місті  Раді нема, тому посилання
суду на  "всі  інші
письмові  докази" правового  значення
для  визначення  статусу
будинку  не  має.

За  таких  обставин
з  рішеннями  судів
першої та  апеляційної  інстанції
погодитися  не  можна, вони
підлягають  скасуванню, а  справа
направленню  на  новий
розгляд  до  суду
першої  інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія  суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника
прокурора  Луганської області
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 1 листопада               2005 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 16 березня
2006 року  скасувати, а справу
направити  на  новий розгляд до суду першої  інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                А.В. Гнатенко

Судді:                                                                           М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко