Справа № 22ц-295                                        Головуючий
в .І інстанції: Кутіщева Л.П.
Категорія                                                                                  Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06
березня 2007 року    Судова колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської області в складі : головуючого:  Луганської В.М. судців: Маляренко І.Б., Галан
Н.М. при секретарі: Пшебоковій О.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Луганську цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на
рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 01 листопада 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

20 червня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в обгрунтування якого зазначила, що вона була прийнята на
роботу до відповідачки на посаду продавця до магазину „Євродом" згідно
трудового договору від 10.01.2006
року №6. Відповідач
наказом від 10.03.2006 року
звільнила її на підставі п.2 ст. 41
КЗпП України за втрату довір'я у зв'язку з розкраданням матеріальних
цінностей та звітної документації. Вважає, що при її звільнені відповідачем
було порушено її права, оскільки вона приймалася на роботу через центр
зайнятості, але при її звільнені трудовий договір з реєстрації не було знято.
Просила суд поновити її на роботі, та стягнути на її користь середній заробіток
за час вимушеного прогулу. При розгляді справи позивачка доповнила заявлені
вимоги просила суд відмінити наказ №б від 10.03.2006
року, поновити її на роботі на посаді продавця, стягнути середній заробіток
в розмірі 1 800 грн., та
моральну шкоду в розмірі 1
700 грн.

Рішенням
Лутугинського районного суду Луганської області від 01 листопада 2006 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись, що судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи. Просила суд

2

скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В судовому
засіданні апелянт підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона
писала заяву про звільнення.-за власним бажанням, проте в копії наказу яку вона
отримала, вона звільнена за розкрадання матеріальних цінностей.

Відповідач
ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні

апеляційну
скаргу не визнали, просять рішення суду першої інстанції

залишити
без змін.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів судової палати вважає, що скарга
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що з виявленням в магазині недостачі
на суму 4785,08 грн. у
відповідача були підстави для втрати довір'я до позивачки і порушення
кримінальної справи по факту недостачі не є обов'язковим, тому вимоги позивачки
безпідставні. Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до
п.2 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника може бути
розірвано у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові
або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1
уклала трудовий договір з ОСОБА_2з 01
січня 2006 року
(а.с. 3). Відповідно
до наказу №3 від 10 січня 2006 року позивачка
прийнята до відповідача на постійну роботу з повною матеріальною
відповідальністю з 10 січня 2006 року (а.с. 40) продавцем в
магазині «Євродом»..

28 лютого 2006 року
відповідачем була виявлена недостача в магазині на суму 5253, 74 грн.
(а.с.87-158). 01 березня
позивачка надала відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням. Наказом
від 10 березня 2006 року позивачку
було звільнено по ст.41 ч.2 КЗП України (а.с. 41) в зв'зку з втратою довір'я. Копію наказу позивачка
одержала 22.03.2006 року, що
підтверджується письмовими доказами (а.с. 76).

В судовому
засіданні встановлено, що при прийнятті на роботу ОСОБА_1 в магазин,
залишки товару на момент прийняття на роботу не виводились, до позивачки в
магазині працювали інші особи про що сторони не заперечують. При проведенні
ревізії позивачка не була присутня, крім позивачки у відповідача в цьому
магазині працювало ще три продавці. Суму недостачі позивачка не визнала, акт не
підписувала. Тому ставиться під сумнів висновок ревізії. Відповідач не надав
суду доказів, які саме винні дії вчинила позивачка, що призвели до втрати
довір'я.

3

Колегія суддів
вважає, що сам факт недостачі матеріальних цінностей

не є достатньою
підставою для звільнення працівника у зв'язку з втратою

довір'я по п.2
ст. 41 КЗпП
України. Відповідач не надав суду доказів, які

саме винні дії
позивачки призвели до втрати довір'я.                                     -

Відповідно до ч.
1 СТ.233 КЗпП
України робітник може звернутись до суду по справам про звільнення- в місячний
строк з дня звільнення або з дня одержання копії наказу.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1
одержала копію наказу 22
березня 2006 року,
звернулась до суду з позовом 20
червня 2006 року.
Позивачка не надала суду доказів поважності причин пропуску місячного строку
для звернення до суду. Пояснення ОСОБА_1,
що вона зверталась до прокуратури з заявою про незаконне її звільнення не
знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки було надано
відповідь прокурора на ім'я ОСОБА_3Крім того позивачка, не зверталась до суду з
заявою про поновлення пропущеного строку.

Відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
трудових спорів" від б листопада 1992
року №9 при
розгляді трудових спорів суд повинен з'ясувати і обговорити додержання і
причини пропуску строків. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин у
позові може бути відмовлено з цих підстав.

Колегія суддів
судової палати вважає, що при звільненні ОСОБА_1
було порушено її права, проте позивачкою без поважних причин пропущено
місячний строк звернення до суду.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення
про відмову в задоволенні заявлених вимог в зв'язку з пропуском строку
звернення до суду.

Керуючись ст. 233 КЗпП України,
статтями 218, 303, 304,
307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково.

Рішення
Лутугинського районного суду Луганської області від 01 листопада 2006 року скасувати.

Постановити нове
судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1у
задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати
за час вимушеного "прогулу та стягнення моральної шкоди   за пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двох
місяців з моменту його проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.