апеляційний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року                                                                               м.
Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого   -
Вадовської Л.М.,

суддів               - Ващенко Л.Г.,

Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі -
Боднар М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб приватних нотаріусів
Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4. ОСОБА_5, Одеської регіональної
філії Дії «Центр державного кадастру при Державному комітеті України по
земельних ресурсах» про визнання договорів дарування недійсними за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м, Одеси від 4 липня 2006 року , -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1., звернувшись
14 грудня 2005 року до суду з
вищеназваним позовом, вказала, що у ІНФОРМАЦІЯ_1померла
її мати ОСОБА_6. Після смерті матері вона і відповідач ОСОБА_2. успадкували
3/20 частин будинковолодіння загальною площею 158,4 кв. м з відповідною частиною надвірних
споруд, розташованих в АДРЕСА_1на земельній ділянці площею 2 891 кв. м.. 7 листопада 2000 року вона
отримала свідоцтво про право на спадщину за законом і стала власником 1/2
частини спадкового майна. 21 грудня 2000 року вона разом з ОСОБА_2. за
пропозицією відповідачів видала ОСОБА_3. довіреність для оформлення документів
щодо власності її та ОСОБА_2. на земельну ділянку, на якій знаходилось спадкове
будинковолодіння. 8 вересня 2001 року ОСОБА_3. від її імені на підставі довіреності,
виданій нею разом з ОСОБА_2. 21
грудня 2000 року,
подарував належні їй 3/40
частин будинковолодіння своїй матері ОСОБА_2.. 28 серпня 2001 року ОСОБА_3,
від її імені на підставі тієї ж довіреності подарував належну їй земельну
ділянку площею 0,0956 га своїй матері ОСОБА_5.

Посилаючись на те, що видаючи довіреність вона не мата на
меті відчуження від її імені належної їй власності, що угоди дарування
здійснено в таємниці від неї , всупереч її інтересам, так як волевиявлення на
дарування належних їй 3/40 частин будинковолодіння

Справа № 22 ц 54 - 2007                                                Категорія 13

Головуючий у
першій інстанції Дерус А.В. Доповідач Вадовська Л.М.

2

та
земельної ділянки вона не мала,
позивач просила визнати угоди дарування належних їй частини
будинковолодіння та земельної ділянки недійсними. Зазначаючи, що документи на
будинковолодіння та земельну ділянку знаходилися у відповідачів, що угоди було
здійснено без її відома і про такі їй стало відомо лише у 2005 році, позивач
просила визнати причини пропуску строку позовної давності звернення до суду
поважними та поновити такий строк.

Відповідачі ОСОБА_2., ОСОБА_3. позов не визнали, пославшись на те, що дарування
власності було здійснено за волею позивача та з відома останньої, що договори
від імені позивача в інтересах останньої укладено на підставі повноважень,
зазначених в довіреності,
вимог закону при цьому було дотримано.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 4 липня 2006 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду апелянти мотивували порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції,
заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, а в апеляційній інстанції підтверджено
такі факти та відповідні ним правовідносини.

7  листопада 2000
року ОСОБА_1. отримала свідоцтво про право на спадщину за

законом на 1/2 частину спадкового майна після смерті
матері ОСОБА_6., що

складалося з 3/20
частин будинковолодіння -
двох кам'яних житлових будівель загальною

площею 158,4
кв. м та надвірних споруд ,
розташованих на земельній ділянці площею

2 891
кв. м поАДРЕСА_1(а.с.6).

На іншу 1/2 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за
законом отримала 19 жовтня 2000 року ОСОБА_2.
(а.с.34).

21 грудня 2000 року ОСОБА_2. та
ОСОБА_1. видали спільно ОСОБА_3. одну довіреність , згідно якої
останній був уповноважений розпоряджатися і управляти всім належним їм майном.
Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5., зареєстрована в реєстрі за № 2701. Строк дії
довіреності сплинув 21 грудня 2003 року (а.с.61).

8  вересня 2001
року ОСОБА_3., діючи
від імені ОСОБА_1. на підставі

посвідченої 21
грудня 2000 року за
реєстровим № 2701 нотаріусом
ОСОБА_5.

довіреності, подарував, а ОСОБА_2. прийняла в дар 3/40
частин будинковолодіння ,

що складається з двох житлових будівель загальною площею 158,4 кв. м , з відповідною

частиною надвірних споруд, розташованих на земельній
ділянці площею 2 891 кв. м по

АДРЕСА_1Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського

міського нотаріального округу ОСОБА_4., зареєстровано в
реєстрі за № 6296 та в

Одеському МБТІ та РОН 3 жовтня 2001 року за ОСОБА_2. на
праві приватної

власності (а.с.40).

17 квітня 2001
року рішення м Одеської міської ради № 2375-ХХВШ ОСОБА_1. та {ОСОБА_2 передано
безкоштовно у приватну власність кожній по земельній ділянці площею 0,0956 га
поАДРЕСА_1(а.с.38). На підставі цього рішення 1 червня 2001 року Одеською
міською радою за реєстровим № 616/5409 було видано на ім'я ОСОБА_1. Державний
акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0956 га . Такий же
Державний акт про право власності на земельну

3

ділянку
площею 0,0956 га отримала
1 червня 2001 року за
реєстровим № 615/5408 і
ОСОБА_2.

22 червня 2001 року ОСОБА_3., діючи від імені
ОСОБА_2. на підставі посвідченої 21
грудня 2000 року за
реєстровим № 2701 нотаріусом
ОСОБА_5. довіреності, продав, а ОСОБА_7.
купила земельну ділянку площею 620
кв. м належну ОСОБА_5. на підставі вищезазначеного Державного акту на право
приватної власності на земельну ділянку поАДРЕСА_1(а.с.41).

28 серпня 2001 року ОСОБА_3., діючи від імені ОСОБА_1. на
підставі посвідченої 21 грудня 2000 року за реєстровим № 2701 нотаріусом
ОСОБА_5. довіреності, подарував ,
а ОСОБА_2. прийняла в дар належну ОСОБА_1. на підставі вищевказаного
Державного акту на право приватної власності земельну ділянку площею 0,0956 га,
розташовану по АДРЕСА_1Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4., зареєстровано в реєстрі за № 6039 та в
Книзі реєстрації договорів відчуження земельних ділянок в управлінні земельних
ресурсів Одеської міської ради (а.с.90).

За захистом порушеного цивільного права ОСОБА_1. звернулась до суду 14 грудня 2005 року.

Виходячи із загального правила щодо дій актів цивільного законодавства в
часі, законність і обґрунтованість позовних вимог перевіряється на підставі
законодавства, що діяло на момент виникнення спірних відносин. Встановивши всі
обставини справи і дійшовши висновку про обгрунтованість вимог і поважність
причин пропуску строку на звернення до суду, суд поновлює пропущений строк на
звернення за вирішенням цивільного спору і приймає рішення по суті.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що цивільні права ОСОБА_1. щодо власності на будинковолодіння
та земельну ділянку порушені внаслідок незаконного відчуження цих об'єктів
власності шляхом дарування ОСОБА_3. на підставі довіреності ОСОБА_5. як особі,
представником якої він одночасно був. Суд визнав, що строк позовної давності звернення
до суду за захистом порушених прав пропущено з поважних причин, і з огляду на
те, що договори, дійсність яких є спірною, мали місце у 2001 році, захистив
порушені права ОСОБА_1. шляхом визнання договорів дарування недійсними з
підстав ст.48 ЦК України в редакції 1963 року, як норми матеріального права, що
діяла на момент виникнення спору.

Висновки суду грунтуються на повному з'ясуванні обставин справи та
відповідають таким.

Відповідно до ст. 48
ЦК України в редакції 1963
року недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Угода, укладена однією особою від імені іншої особи в силу повноважень, що
ґрунтуються на довіреності, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні
права і обов'язки останньої.

В силу ч.3 ст.62 ЦК України
в редакції 1963 року
представник не може укладати угоди від імені особи, яку представляє, ні у
відношенні себе особисто, ні у відношенні іншої особи, представником якої він
одночасно є.

Виникнення у
представника необхідних повноважень закон зв'язує з волевиявленням особи, яку
він представляє, та юридичним фактом ,
тобто довіреністю. Усі юридичні дії представник зобов'язаний здійснювати в
інтересах того, кого представляє. З метою захисту цивільних прав та інтересів
того, кого представляють, законом встановлена заборона укладення правочину
представником стосовно себе особисто або стосовно іншої особи, представником
якої він одночасно є.

4

Встановлено, що ОСОБА_3. на підставі довіреності від
імені ОСОБА_1. укладено договори дарування будинковолодіння та земельної
ділянки. Ці угоди припинили цивільні права власності ОСОБА_1. на
будинковолодіння та земельну ділянку.

Із матеріалів справи вбачається, що юридичний факт - довіреність має
місце, однак волевиявлення ОСОБА_1. на припинення її цивільних прав власності
на будинковолодіння та земельну ділянку не підтверджується. Позивач зазначає,
що дії ОСОБА_3. по укладенню договорів дарування не здійснені в її інтересах,
волевиявлення на відчуження належних їй об'єктів власності вона не мала, в
належній їй частині будинку проживала і проживає, ні іншого житла , ні
можливості придбати таке не має. Крім того, в майбутньому має намір залишити
власність сину та внукам.

Окрім того, що дії ОСОБА_3., як представника ОСОБА_1. щодо відчуження
власності не підтверджуються волевиявленням останньої на такі дії, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку і щодо порушення ОСОБА_3. при здійсненні
дій по укладенню договорів дарування від імені ОСОБА_1. встановленої законом
заборони на укладення правочинів стосовно іншої особи, представником якої він
одночасно був, а саме ОСОБА_2.

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_3.
діяв правомірно, оскільки іншу сторону в договорах представляла особисто
ОСОБА_2., колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Довіреність є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, яка може
бути представлена однією або декількома особами.

Цивільне законодавство передбачає можливість вчинення одностороннього
правочину сумісно кількома особами, як то видача однієї довіреності кількома
особами, однак і в цьому разі усі особи, що вчинили один правочин (видали
сумісно одну довіреність), вважаються однією стороною.

Виходячи з теоретичного тлумачення одностороннього правочину, прикладом
якого є довіреність, стосовно розглядуваного спору, слід зазначити, що видавши
ОСОБА_3. 21 грудня 2000 року одну
довіреність, ОСОБА_1. та ОСОБА_2. вчинили сумісно один односторонній правочин,
при цьому їх дії належить розглядати як дії однієї сторони.

З огляду на це, уклавши від імені ОСОБА_1. на підставі довіреності від 21 грудня 2000 року договори
дарування належної ОСОБА_1. власності ОСОБА_5., ОСОБА_3. порушив встановлену ч.З ст.62 ЦК України в
редакції 1963 року
заборону, оскільки ОСОБА_2., яка прийняла дар, була особою, представником якої ОСОБА_3. одночасно був на
підставі все тієї ж довіреності від 2
3 грудня 2000 року.

Оскільки ОСОБА_3. при
укладенні договорів діяв в силу повноважень, набутих ним внаслідок вчинення
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. сумісно одностороннього правочину ( видачі однієї
довіреності ними обома як однією стороною), то особиста присутність ОСОБА_2. в
нотаріальній конторі при укладенні договорів дарування встановлену ч.3 ст.62 ЦК
України в редакції 1963 року заборону не усуває.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_3.
уклав договори дарування з ОСОБА_2., яка є його матір'ю, тобто завуальовано
уклав угоди в своїх інтересах.

Порушення встановленої ч.3 ст.62 ЦК України в
редакції 1963 року
заборони при вчиненні договорів дарування є згідно ст.48 ЦК України в
редакції 1963 року
підставою для визнання таких договорів недійсними.

Визнаючи угоду
недійсною, суд, якщо інше не передбачено законом, своїм рішенням зобов'язує
кожну із сторін повернути другій стороні все одержане за угодою.

5

Суд першої інстанції зі спірними правовідносинами та
нормами права , що такі
регулюють, а саме ст.ст.48, 62
ЦК України в редакції 1963
року, визначився правильно, однак поряд з цими нормами матеріального права
зайво послався на норми ЦК
України в нині діючій редакції та не зазначив в рішенні про наслідки
визнання договорів дарування недійсними. Такими наслідками є повернення спірних
3/40 частин
будинковолодіння з відповідною частиною надвірних господарських споруд та
земельної ділянки площею 0,0956
га, розташованих
в АДРЕСА_1, у
власність ОСОБА_1.

Визнавши причини пропуску строку звернення до суду пропущеними
з поважних причин та вказавши в мотивувальній частині про поновлення строку
звернення до суду , суд
першої інстанції не зазначив про це в резолютивній частині рішення.

Позови про визнання недійсними угод оплачуються судовим збором у розмірі,
встановленому для майнових спорів, залежно від вартості відшкодованого майна.
Вартість 3/40 частин
будинковолодіння становить 13
215 грн. 00 коп.,
земельної ділянки -196
246 грн. 13 коп..
Виходячи з розміру ставки судового збору, що становить 1 % від ціни позову,
але не більше 100 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, судовий збір складає 1 700 грн. 00
коп..

Відповідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач від сплати судового збору була звільнена (а.с.22), рішення ухвалено
на користь позивача. В порядку ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі 1 700 грн. 00 коп. підлягає
стягненню з ОСОБА_2. на користь держави.

Зазначені порушення норм права відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення суду.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314,
ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 липня 2006 року - змінити,
виклавши резолютивну частину рішення в новій редакції.

Поновити ОСОБА_1строк позовної давності звернення до суду за захистом
цивільних прав.

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб
приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., Одеської регіональної філії ДП «Центр державного кадастру при
Державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання договорів
дарування недійсними - задовольнити.

Визнати
недійсним договір дарування 3/40
частин будинковолодіння з відповідною частиною надвірних господарських
споруд, розташованих в АДРЕСА_1, укладений 8 вересня 2001 року між ОСОБА_3від
імені ОСОБА_1та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського
нотаріального округу ОСОБА_4., зареєстрований за реєстром № 6296.

6

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки
площею 0,0956 га,
розташованої в АДРЕСА_1,
укладений 28 серпня 2001 року між
ОСОБА_3від імені ОСОБА_1та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського
нотаріального округу ОСОБА_4., зареєстрований за реєстром № 6039.

Повернути ОСОБА_1у приватну власність 3/40 частин
будинковолодіння з відповідною частиною надвірних господарських споруд та
земельну ділянку площею 0,0956
га, розташованих в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави за розгляд справи в суді першої
інстанції судовий збір в сумі 1
700 грн. 00 коп.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.