Справа  № 2-749
І М Е Н Е М      У  К Р А Ї Н И
року                                                           Ялтинський
міський суд Криму
у складі судді  :
за участю адвоката:                                               ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі  Ялтинського міського
суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 12 частку
недобудованого житлового будинку, зобов'язання не чинити перешкод в
користуванні будинком,
уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати за нею право власності на 12
частку недобудованого житлового будинку, розташованого АДРЕСА_1, а також
зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні ним.
мотивує тим, що з 30 грудня 1993 року по 03 березня 2005 року вона
знаходилася  з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, на земельній ділянці, яка в 1991 році
була відведена для будівництва житлового будинку батькові ОСОБА_3, ними спільно
був збудований двоповерховий житловий будинок, який відповідач зобов'язався
поділити порівну після його оформлення. Проте, після розірвання шлюбу, поділити
спільно набуте майно в добровільному порядку він відмовився. По справі була
проведена судова будівельно - технічна експертиза, якою було встановлено, що
будівництво житлового будинку завершене, його розділ в натурі можливий.
Оскільки Сімеїзська селищна Рада, як власник земельної ділянки не заперечує
проти оформлення права власності на будинок, вона просить визнати за нею право
власності на  12 його частку. Оскільки
відповідач категорично не визнає її право на дане майно, вона вважає, що і у
разі задоволення її позовних вимог буде позбавлена можливості користуватися
ним, а тому просить також зобов'язати відповідача не перешкоджати їй в
користуванні 12 частиною спірного домоволодіння. Не заперечує, що спірний
будинок збудований ними самовільно.
позовні вимоги не визнав з тих підстав, що земельна ділянка була виділена для
будівництва житлового будинку не йому, а його батькові, до реєстрації ним шлюбу
з ОСОБА_2. Стверджує, що всі основні будівельні роботи також були виконані його
батьком, а ОСОБА_2 ніякої участі в цьому не брала і це майно не є спільно
набутим в період шлюбу. Зобов'язання про розділ домоволодіння порівну від 29
грудня 1999 року, написане від його імені і представлене ОСОБА_2 в суд він
також не визнав, стверджує, що він його не писав і не підписував, а брав на
себе зобов'язання тільки не заперечувати проти проживання ОСОБА_2 в будинку
після розлучення, поки вони будуть спільно експлуатувати кафе-бар, який дійсно
був побудований в період знаходження в шлюбі.
Крім того, ніякої дозвільної документації на  будівництво будинку ні він, ні його батько не
отримували, земельна ділянка йому або ОСОБА_2 під будівництво даного будинку не
виділялася, а отже він є самовільно збудованим і на даному етапі на нього не
може бути визнано право власності.
Суд,
вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов
задоволенню не підлягає.
Судом
встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1993
року до 03 березня 2005 року.
просить суд розділити спільно набуте в період шлюбу з відповідачем майно у
вигляді недобудованого житлового будинку, розташованого АДРЕСА_1 таким чином,
що визнати за нею право власності на 12 його частку.
цьому вона посилається на ч. 4 ст. 331 ЦК України, згідно якої суд може визнати особу  власником недобудованого нерухомого майна,
якщо буде встановлено, що частина недобудованих робіт є незначною, а також на
ст. 376 ЦК України, згідно якої суд може визнати за особою право власності на
Судом
встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської Ради № 442 (2)
від 14 червня 1991 року був затверджений п. 2 рішення № 82 від 23 травня 1991
року виконкому Сімеїзської селищної Ради «Про відведення земельної ділянки №
22»АДРЕСА_1, нижче вінпідвалу, ОСОБА_4 для будівництва індивідуального житлового будинку» (т. 3, а.с.
Рішенням
Сімеїзської селищної Ради від 29 жовтня 1997 року, ОСОБА_4 було дозволене
оформлення документації на отримання Державного акту на право постійного
користування вищезазначеною земельною ділянкою (т. 3, а.с. 103).

В
серпні 1991 року батьком відповідача - ОСОБА_4 був оформлений будівельний
паспорт на забудову земельної ділянки (т. 3, а.с. 84-95).

Як
пояснили в судовому засіданні сторони, більше яких-небудь дозвільних документів
на будівництво будинку: рішення виконкому на розробку проектно - дослідницьких
робіт, розробленого і затвердженого проекту, рішення виконкому на будівництво,
а також дозвіл державного архітектурно - будівельного контролю на виконання
будівельних робіт - ОСОБА_4, а в подальшому його сину або ОСОБА_2, не
видавалося і будівництво будинку було здійснено самовільно.

По
справі була призначена і проведена судова будівельно - технічна експертиза, з
дослідницької частини якої видно, що будівництво спірного домоволодіння
завершене і технічно його розділ на дві рівні частини можливий, але технічної
документації на будівництво будинку
представлено не було (т. 3, а.с. 54-63).

Разом
з тим, частина 4 ст. 331 ЦК України, на яку посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог про
визнання права власності на частку недобудованого домоволодіння, Законом
України від 15 грудня 2005 року, який набув чинності 14 січня 2006 року була
виключена.

Що
стосується посилання представника позивачки на ст. 376 ЦК
України, то згідно вимогам п. 2 ст. 376 ЦК України, особа, що здійснила самовільне будівництво
нерухомого майна, не придбаває права власності на нього. У виняткових випадках
право власності на самовільно побудоване нерухоме майно  може бути визнане за рішенням суду за особою
за умови надання їй земельної ділянки у встановленому порядку під вже
побудоване нерухоме майно, або на вимогу власника (користувача) земельної
ділянки, якщо це не порушує права інших осіб.

Сторони
не заперечують і судом встановлено, що спірне домоволодіння збудоване
самовільно. Земельна ділянка під вже побудоване нерухоме майно ні позивачці, ні
відповідачу не виділялася; він був виділений батькові відповідача - ОСОБА_4 на
праві користування і після його смерті ні на кого з його родичів переоформлений
не був.

30
липня 2007 року Сімеїзська селищна Рада, яка є власником земельної ділянки, на
якій розташоване спірне домоволодіння, ухвалила рішення, в якому зазначила, що
не заперечує проти визнання за ОСОБА_2 права власності на 12 частку житлового
будинку, проте ніяких вимог про визнання за нею цього права суду не заявила і
взагалі стороною по виниклому між сторонами спору не є, а отже суд не має права
вирішити питання про її права і обов'язки.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що законних підстав для визнання за ОСОБА_2
права власності на 12 частку самовільно збудованого житлового будинку, розташованого
АДРЕСА_1 - не має, а отже і не має підстав для покладання на відповідача
обов'язку не чинити їй перешкод в користуванні 12 часткою даного будинку.

Вимог
про розділ будматеріалів, з яких дане домоволодіння виготовлене, позивачка,
після уточнення позовних вимог, не заявляла, а отже немає необхідності
встановлювати обставини, чи є вони спільно набутим майном, чи написано і
підписано зобов'язання ОСОБА_3 ним або іншою особою.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 376 ЦК України ст. ст. 10,60,209,212,213,215,218
ЦПК України, суд

В И Р І
Ш И В :

У
позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 12 частку
недобудованого житлового будинку, зобов'язання не чинити перешкод в
користуванні будинком - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський суд в
порядку та строки, передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: