У Х В А Л А

І М Е
Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши 24
липня       2007 року касаційну
скаргу  ОСОБА_1 на рішення Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 6 березня 2007 року та ухвалу Апеляційного
суду  м. Севастополя від 14 червня 2007
року  в справі за позовом ОСОБА_1 до
Верховної Ради України, Фонду комунального майна Севастопольської міської ради,
третя особа - Державна податкова адміністрація м. Севастополя, про визнання
права власності на будівлю, визнання незаконним розпорядження та визнання
недійсним свідоцтва про право власності,

в
с т а н о в и в:

У травні 2005 року ОСОБА_1
звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що  рішенням суду від 29 січня 1993 року
встановлено факт прийняття нею спадщини і визнано за нею право власності на 1/7
частину спірного будинку.

У 1993 - 1994 роках вона власними
силами і за власні кошти побудувала нову будівлю площею 23 кв. м, якій при
проведенні БТІ інвентаризації були привласнені літери "З" і "з".

Розпорядженням Севастопольської
міської адміністрації від
13 серпня 2001 року 6/7 частин спірного будинку визнано безхазяйним
майном та 17 серпня 2001 року видано свідоцтво про право власності держави на
цю  частину будинку, у тому числі і на
будинок літ. "З".

Просила позов задовольнити.

Рішенням Нахімовського районного
суду м. Севастополя від
6 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду                    м. Севастополя від 14
червня 2007 року, в задоволенні позову відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування судових рішень й ухвалення нового
рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції та
апеляційний суд, погоджуючись з ним, застосували до спірних правовідносин
положення ЦК Української РСР, який діяв під час їх виникнення, і ст. ст. 10, 60
ЦПК України та виходили з того, що позивачка не надала достатніх доказів на
підтвердження своїх вимог; крім того,
5 січня 2000 року позивачка дізналася про вирішення питання щодо
визнання майна безхазяйним, також вона знала, що ще 17 серпня 2001 року було
видано свідоцтво про право власності на 6/7 частин будинку, проте лише у травні
2005 року вона звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх майнових
прав.

За змістом
ч. 1 ст. 335 ЦПК України    суд касаційної
інстанції не  може  встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були  встановлені  в  рішенні  судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу та  про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку про те, що судами допущено порушення норм  процесуального або неправильне застосування
норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Фонду комунального майна Севастопольської
міської ради, третя особа - Державна податкова адміністрація м. Севастополя,
про визнання права власності на будівлю, визнання незаконним розпорядження та
визнання недійсним свідоцтва про право власності за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Нахімовського районного суду м. Севастополя від 6 березня 2007 року
та ухвалу Апеляційного суду  м.
Севастополя від 14 червня 2007 року
відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги
матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Верховного Суду України                                             А.Г. Ярема