УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року
м. Ужгород

колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої                  -
судді Кожух О.А.

суддів                          -            Куцин М.М., Чужа
Ю.Г.

при секретарі               -            Бобик
О.і.

з участю: апелянта -
ОСОБА_1, позивача
- ОСОБА_2, її
представника - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2008 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення, -

встановила:

В червні 2006
року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, що складається
з коридору -4,4 кв.м., житлової кімнати - 25,9 кв.м., кухні - 15,7 кв.м.,
комори - 2,3 кв.м., ванни - 4,0 кв.м., по цо­кольному поверсі підвальне
приміщення 23,9 кв.м. - загальною площею 76,2 кв.м. Свої вимоги мо­тивувала
тим, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.01.2006
року по ци­вільній справі №2-275/06, яке набуло законної сили, між неюта
відповідачем було розділено в натурі будинковолодіння АДРЕСА_1 разом з належною
до нього земельною ділян­кою. Згідно цього рішення їй передано у власність
приміщення квартириАДРЕСА_1, а відповідачу приміщення квартири №2. Однак
відповідач в добровільно­му порядку відмовляється звільнити надане їй
приміщення, внаслідок чого ОСОБА_2 не має мож­ливості вільно користуватися
належною їй квартирою.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2006 року позовні
вимога задо­волено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить рішення суду
першої інстанції скасувати, а прова­дження по справі закрити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу та про­сив її задовольнити, позивача та її
представника, які просили рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали
і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її
відхилити.

Відповідно до ст. 11,59,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися  іншими засобами доказування. Обставини,
визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть

Справа №22ц-122

Доповідач Кожух
О.А.

участь ті самі особи. Апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарга та вимог, заявлених у-суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК
України).                   .

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не
оспорюється відповідачем, що позивачці передано у власність кв.АДРЕСА_1 згідно
рі­шення Ужгородського міськрайонного суду від 30.01.2006 року, яке набуло
законної сили. Крім того, вказаним рішенням було зобов'язано сторони за власні
кошти у рівних долях здійснити ремонтно-будівельні роботи та зобов'язано
ОСОБА_1 виплатити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 4019,02 грн. за надану
надлишкову площу.

Як було встановлено в судовому засіданні апеляційної
інстанції, жодних ремонтних робіт на виконання рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 30.01.2006
проведено не було. Відпові­дач посилається на відсутність коштів на їх
проведення, в той же час готовий придбати позивачці квартиру, щоб у будинку
залишився проживати він. Позивач готова відмовитись від компенсації за надану
відповідачу надлишкову площу та готова провести ремонтні роботи у кв. № 1 за
власні кош­ти.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України „Про
власність", власник може вимагати усунен­ня будь-яких порушень його права,
хоч ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Право власника
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджен­ня
своїм майном передбачено ст. 391
ЦК України. Згідно ст, 317
ЦК України, власникові належить право володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Таке право позивачки обмежує від­повідач, не
звільняючи передане їй у власність рішенням суду житлове приміщення.
Відсутність ко­штів у відповідача на проведення ремонтних робіт не може бути
підставою для створення перешкод ОСОБА_2 у користуванні власністю.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх регулює - об­ґрунтовано виходив з положень статті 48 Закону України
„Про власність", та ухвалив рішення з до­держанням норм матеріального та
процесуального права. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються. За
таких обставин, відповідно до ст. 308
ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 304,
п.1 ч.І ст. 307,
308, 313, п.1 ст. 314,
315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2006 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бу­ти оскаржена в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарга
безпосередньо до Верховного Суду України.