КОПІЯ                                                                                                              Справа №2-3 8/2007 p.
Рішення

Іменем України

28 лютого 2007 року.                             Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі судді Семенченка О.М., при
секретарі Кащенко Ті., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину

спільної сумісної власності -
будинку з господарськими будівлями, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2007 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину спільної
сумісної власності -будинку з господарськими будівлями.

В позовній заяві зазначається, що в період шлюбу він, позивач ОСОБА_1,
разом з дружиною - відповідачкою ОСОБА_3 29
березня 1990 року купили у громадянина ОСОБА_5 за 5000 карбованців будинок в АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було оформлено між продавцем та відповідачкою
ОСОБА_3 Після розлучення з відповідачкою ОСОБА_3 в будинку
залишилися проживати колишня дружина з двома дітьми. Оскільки відповідач ОСОБА_3 добровільно не визнає за позивачем
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
будинку,  тому він звернувся до суду за
захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю і пояснили, що, перебуваючи в
шлюбі, ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_3 за 5 тисяч
карбованців у ОСОБА_5 придбали будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1. Даний будинок зареєстрований на відповідачку ОСОБА_3, хоча куплений був за його кошти в
сумі 5 тис. карбованців, З тисячі з яких він напередодні зняв
зі свого рахунку і перевів на рахунок ОСОБА_5 у Варвинській ощадній касі, а 2 тисячі, які зберігалися вдома, передав
особисто продавцеві,

В липні 2006 року сторони розірвали шлюб. В даний час в будинку проживають відповідачка ОСОБА_3 разом з двома спільними дітьми. В
добровільному порядку відповідачка ОСОБА_3 не визнає за позивачем ОСОБА_1 право
власності на частину будинку. Тому позивач просить
визнати за ним право власності на 1/2 частину спільної сумісної власності - будинку з господарськими будівлями, що розташовані по
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і пояснила, що спірний будинок хоча і придбано під час перебування її в шлюбі з позивачем
ОСОБА_1, проте цей будинок придбано на кошти її батьків в сумі
11000 карбованців, які їй були подаровані в 1990 році напередодні купівлі
будинку для їхньої сім"ї. Спільних з відповідачем коштів на придбання будинку у них не було. Про те, що у її чоловіка ОСОБА_1
були гроші на вкладі, вона не знала. Своїх грошей ОСОБА_1 на
купівлю будинку не вносив. Стосунки з відповідачем були хорошими, а з 1997 року в сім"ї почалися сварки. Зараз припинили
спільне проживання.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_3 є його дочкою. Після її одруження в 1989
році дочка переїхала проживати до чоловіка ОСОБА_1
в с
Кулешівку Варвинського району, де проживали з його батьками. Через деякий час між дочкою і
батьками її чоловіка стали виникати сварки, а тому   виникла необхідність змінити місце проживання.
Разом з

2

дружиною для сім'ї дочки ОСОБА_3 вони вирішили
купити будинок в смт. Варва у ОСОБА_5 Домовились за ціну - одинадцять тисяч
карбованців. 5 тисяч крб.. він зняв з ощадної книжки, а 6 тисяч карбованців
були у нього вдома. Гроші подарували дочці, щоб вона купила будинок для своєї сім"ї. Договір купівлі-продажу оформили
у нотаріуса на дочку. Продавець ОСОБА_5 у
нотаріуса не був. Договір підписувала дочка і продавця зять, прізвища якого він не знає. Домовилися, щоб менше платити
мита, зазначити в договорі, що продаж вчинено за 5 тис.
карбованців. Саме цю суму він і передав зятеві продавця, а решту 6000
карбованців він передав особисто ОСОБА_5 у нього вдома після того, як
повернулися від нотаріуса. Там же з участю його
брата ОСОБА_7 та продавця ОСОБА_5 склали розписку про передачу останньому 6000 карбованців.

Заслухавши доводи сторін та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Доведено, що сторони по справі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 2 вересня 1989 року уклали шлюб. В період шлюбу, а саме 29
березня 1990 року, згідно договору купівлі-продажу,
укладеного між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3, та посвідченого державним нотаріусом, було придбано житловий будинок в смт.
Варва Чернігівської області по АДРЕСА_1 за п"ять
тисяч карбованців, з інвентаризаційною оцінкою 6364 крб.
(а.с. 8,9). В цьому будинку позивач та відповідач мешкали тривалий період однією сім'єю. 14 липня 2006 року шлюб між
позивачем та відповідачкою було розірвано (а.с. 12). Від шлюбу позивач та
відповідачка мають двох неповнолітніх дітей, які мешкають
разом з матір"ю в спірному будинку. Відповідач проживає в
іншому населеному пункті, свого житла не має.

Суд вважає, що будинок, куплений 29 березня 1990 року у ОСОБА_5, є спільною
сумісною власністю подружжя - позивача ОСОБА_1 та
відповідачки ОСОБА_3, оскільки придбаний він за час їх шлюбу.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної
сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Суд не може погодитися з доводами відповідача ОСОБА_3 в тому, що будинок придбано нею на подаровані їй кошти в сумі 11000 гривень,
а відповідач ОСОБА_1 не приймав участі у купівлі будинку, оскільки зазначена
обставина спростовується такими доказами.

З ощадної книжки позивача ОСОБА_1, дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що з його рахунку №6642 (а.с. 15) було видано
3000 карбованців 28 березня 1990 року, тобто напередодні укладення
договору купівлі-продажу будинку. Цей доказ спростовує твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що у позивача ОСОБА_1 не було
взагалі коштів на момент купівлі будинку.
Крім того, відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що у неї з
позивачем на момент придбання будинку зберігалися добрі стосунки аж до 1997 року, в той же час вона не змогла пояснити суду з
якою метою позивачем ОСОБА_1 були зняті кошти 28 березня 1989
року. Виходячи з наведеного суд вважає, що позивач ОСОБА_1 приймав участь у придбанні спірного будинку своїми особистими
коштами в сумі 3000 карбованців, які були
нажиті ним ще до укладення шлюбу.

Суд не може взяти до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що на придбання будинку їй були подаровані кошти в сумі 11000
карбованців, оскільки розписка, яку вона подала до справи (а.с.37),
не може бути доказом зазначеної обставини з тих підстав, що згідно ст.. 244 ЦК УРСР (1963 p.), який діяв на момент вчинення правочину, договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально
посвідчений.

З цих же підстав не може бути доказом покази свідка ОСОБА_6, який пояснив
що він подарував своїй дочці 11000
карбованців на купівлю для її сім"ї спірного будинку.

В розписці, на яку посилається відповідач ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_6, зазначено, що 15 березня 1990 року цю суму (11000
карбованців) останній подарував своїй дочці ОСОБА_3
Проте в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що сам особисто передавав
гроші продавцеві ОСОБА_5

Крім того, свідчення ОСОБА_6 мають розбіжності з іншими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зокрема, свідок ОСОБА_6
пояснив, що за хату гроші платив він, з них 5000 карбованців      в нотаріуса під час укладення договору
купівлі-продажу

3

будинку він передав зятеві продавця ОСОБА_5, прізвище якого він не назвав,
оскільки договір нотаріусом оформлявся без
участі самого продавця, а 6000 карбованців він в присутності свого брата ОСОБА_7. передав продавцеві ОСОБА_5 у нього вдома
після оформлення договору купівлі-продажу нотаріусом.
Проте ці свідчення суд не може визнати достовірними,
оскільки в договорі купівлі-продажу (а.с. 8-9) зазначено, що підпис виконав сам продавець ОСОБА_5, а продаж будинку вчинено за 5000
карбованців.

Не можна
визнати обгрунтованимии і доводи відповідачки ОСОБА_3 про те, що при оформленні договору купівлі-продажу будинку була
умисно занижена ціна, щоб уникнути сплати більшої суми
державного мита, оскільки, як зазначено в договорі, інвентаризаційна оцінка будинку становила 6364 карбованці. Виходячи з цієї
суми і було сплачено державне мито в сумі 636,40
карбованців. Тому у продавця та покупця не було необхідності, переслідуючи мету уникнення від сплати державного мита,
виходячи з реальної оцінки будинку, вдаватися
до заниження ціни будинку, оскільки інвентаризаційна оцінка була вищою ніж та, яка вказана в договорі, в той час, як розмір
державного мита не міг бути нижчим, що справлявся з інвентаризаційної
оцінки.

Сам факт зняття з рахунку в ощадній касі 29 березня 1990 року батьком
відповідачки ОСОБА_3 5500 карбованців (а.с.34)
не може бути доказом того, що ці гроші були використані на
купівлю спірного будинку.

Згідно ст. 38 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 70
СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судові витрати, понесені позивачем,
слід покласти на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 15, 30,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності - будинку з
господарськими будівлями задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу частину будинку з господарськими будівлями, що розташований в
АДРЕСА_1 і зареєстрований в Прилуцькому
МБТІ на ім"я ОСОБА_3 як частку у спільній сумісній власності подружжя.

Рішення суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський
районний суд.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.