У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 січня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Лихути Л.М.,

Шабуніна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства “Воля” про стягнення
боргу за договорами позики та відшкодування моральної шкоди за касаційною
скаргою селянського (фермерського) господарства “Воля” на рішення Сватівського
районного суду  від 22 березня 2006 року,
додаткове рішення Сватівського районного суду від 27 березня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2005 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до селянського
(фермерського) господарства “Воля” (далі - СФГ “Воля”) про стягнення               497758 грн. боргу за договорами позики з урахуванням індексу інфляції, 22622 грн. 75
коп. річних з простроченої суми грошового зобов”язання, 50000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, 14200 грн. понесених витрат на правову допомогу
та 1700 грн. сплаченого судового збору, посилаючись на те, що на протязі
2000-2003 р.р. неодноразово надавав відповідачу грошові суми за договорами
позики, які той повернув лише частково.

Рішенням Сватівського районного суду від 22 березня 2006 року позов
задоволено частково. Стягнуто з СФГ “Воля” на користь ОСОБА_1. 494758 грн.
боргу з урахуванням індексу інфляції, 22622 грн. 75 коп. річних з простроченої
суми грошового зобов”язання, 14200 грн. витрат, пов”язаних з оплатою правової
допомоги адвоката, 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1700 грн.
сплаченого судового збору. Додатковим рішенням того ж суду від 27 березня 2006
року з СФГ “Воля” на користь ОСОБА_1. стягнуто 800 грн. 89 коп. витрат,
пов”язаних з проведенням судових експертиз. Ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 18 липня 2006 року зазначені судові рішення залишено без
змін.

В касаційній скарзі СФГ “Воля” просить скасувати зазначені судові рішення і
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на їх
необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з
чим погодився апеляційний суд, керуючись нормами ЦК України 2003 року виходив з
того, що між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач не
повернув отриманих грошей, чим до того ж завдав позивачу моральних страждань. В
основу такого висновку суд поклав акт звірки боргів між сторонами від 20
березня 2004 року, відповідно до якого голова СФГ “Воля” ОСОБА_2. визнав
існування боргу відповідача перед позивачем в сумі 77 180 доларів США.

Однак, при цьому суд на порушення вимог ст. 212 ЦПК України не перевірив
посилань відповідача на те, що між сторонами існували правовідносини, які випливали
з спільної діяльності, та не з”ясував чи дійсно відповідач отримував від
позивача грошові кошти як позику під умовою їх повернення, який розмір та строк
виконання цих грошових зобов”язань, чи виникло в позивача право вимоги та коли
саме і в залежності від цього якими нормами матеріального права - ЦК
Української РСР 1963 року чи ЦК України 2003 року слід керуватися при вирішенні
спору.

Крім того, вирішуючи спір в частині вимоги про відшкодування моральної
шкоди судом не взято до уваги, що ні норми ЦК Української РСР 1963 року, ні ЦК
України 2003 року, які встановлюють правові наслідки порушення договору
позичальником, не передбачають відшкодування моральної шкоди, та не з”ясовано
чи передбачали такі наслідки договори позики між сторонами в разі доведеності
їх укладення.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до вимог ч. 2 ст. 338
ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень та передачі
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу селянського (фермерського) господарства “Воля”
задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду від 22 березня 2006 року, додаткове
рішення Сватівського районного суду від 27 березня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2006 року скасувати і передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Л.Сенін

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Я.М.Романюк

В.М.Шабунін