Апеляційний суд Запорізької області
Справа .№ 22-585                                            Головуючий
2007р.                                                                Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року                                                     ..                             м.       Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:
Кримської О.М., суддів Каракуші К.В., Маловічко С.В.

при секретарі:
Петренко О.Б.

за участю
адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 за на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про
усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2006 року ОСОБА_2 в
особі свого представника ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом про усунення
ОСОБА_4 від права на спадкування, посилаючись на те, шо відповідач, будучи
дружиною померлого спадкодавця ОСОБА_5, за його життя ухилялась від надання
йому допомоги, яку він потребував через свій похилий вік та стан здоров"я.

Рішенням
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2006
року в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення
суду з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та
ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності
до вимог ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги перевіряє
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Основними
доводами апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення є неправильна
оцінка судом зібраних по справі доказів, зокрема, пояснень допитаних свідків, а
тому судом зроблено невірний висновок про недоведеність того, що ОСОБА_5
знаходився в безпорадному стані, а відповідач ухилялась від надання йому
допомоги.

Зазначені
ствердження апелянта частково знайшли своє підтвердження під час перевірки
законності судового рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності
до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за
рішенням суду особа може бути усунена

2

від права на спадкування
за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги  спадкодавцеві,  який
через  похилий  вік,
тяжку хворобу або  каліцтво
був  у безпорадному стані.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1р. ОСОБА_5 як його племінниця, а відповідач
ОСОБА_4 - спадкоємцем
першої черги за законом як дружина померлого. З померлим до моменту його смерті
проживала ОСОБА_4, а ОСОБА_2 мешкала в Російській Федерації та про події та
обставини подружнього життя дядька з відповідачкою була обізнана лише з
розповідей сусідів померлого.

З аналізу зібраних по справі
доказів вбачається, що ОСОБА_5 був людиною похилого віку та помер у віці 84 років, страждав
на ряд захворювань, які у сукупності стали
t причиною його смерті. Отже, хоча він не був лежачим
хворим та вів активний спосіб життя, що випливає з пояснень фактично усіх
свідків, можна визнати, що він потребував постійного , догляду. Тому
висновок суду в частині недоведеності безпорадного стану є хибним.

Проте, з аналізу
доказів по справі не вбачається, що відповідач не турбувалась про чоловіка
належним чином або кинула його в такому стані. Так, дільничий лікар-терапевт
ОСОБА_6 в якої знаходився на постійному диспансерному обліку ОСОБА_5,
пояснювала, що відповідач постійно турбувалась за стан його здоров"я та
радилась з нею з приводу його лікування. ОСОБА_7, яка підтримувала з
сім"єю Соломатнікових дружні стосунки та часто приходила до них,
пояснювала, що відповідач піклувались за чоловіка, добре виконувала всі
господарські обов'язки у сім'ї, чоловік помер у неї на руках та саме вона
поховала його.

Свідок ОСОБА_8
пояснювала, що на замову відповідачки перешивала носильні речі ОСОБА_5, з чого
випливає, що відповідач опікувалась за його одяг та зовнішній вигляд.

Зазначене не
спростовується і поясненнями інших свідків, які наголошували на те, що саме
вони як сусіди доглядали ОСОБА_5, при цьому посилаючись на те, що останній за
життя скаржився їм на недостатність уваги з боку дружини. Однак ці пояснення є
неконкретизованими та суперечливими за своїм характером, тому суд обгрунтовано
не прийнявши їх до уваги, зробив правильний висновок про недоведеність того, що
відповідач ухилялась від надання померлому допомоги.

Ставлячи питання
про усунення від права на спадкування дружини свого дядька, позивач, проживаючи
в іншій країні, не могла достовірно знати про обставини, які зазначала в якості
підстав позову, та, крім того, сама не здійснила будь-яких дій щодо догляду за
померлим, якщо їй були відомі факти неналежного виконання обов'язків
відповідачкою.

Відповідно до
вимог ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При перегляді
справи в апеляційному порядку колегією не встановлено будь-яких порушень норм
матеріального і процесуального права. Не відповідність висновків суду фактичним
обставинам справи в частині не встановлення безпорадного стану спадкодавця не
впливає на подальші правильні висновки суду про відмову в позові з підстав
недоведеності факту ухилення з боку відповідачки від догляду за спадкодавцем.
Тому підстав для скасування правильного по суті рішення колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

з

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2006 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала   набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців.