Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-1220/07                                   Головуючий
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2007 року                                                                                     м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:                                              Приймака
В.М.

Суддів:                                                          Подліянової
Г.С.

Осоцького І.І.

При секретарі:                                             Вертелефкій
І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від "31"
січня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про стягнення суми боргу за договором
позики,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006
року ОСОБА_2. звернувся
до суду зі вказаним позовом, в якому зазначив, що 25.09.2005р. він позичив ОСОБА_1.
4000 доларів
США, що за курсом Національного банку України, який дорівнює 5 грн.05 коп. за
один долар США, складає 20200
грн. на строк до 23 липня
2007р.

Угода між ними була укладена в письмовій формі, ОСОБА_1.
була видана розписка в тому, що він отримав зазначену суму та зобов'язується
повернути її в строк, встановлений договором.

Згідно умов п.2.1 Договору, станом на 23.08.2006р.
відповідач зобов'язався повернути йому частину позики в розмірі 1200 доларів США.

Оскільки у встановлений строк відповідач частину боргу не
повернув, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 6060 грн., а також
судовий збір у розмірі 60
грн.60 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
у розмірі 30 грн.
Уточнивши свої вимоги, оскільки відповідач не виконував своїх зобов'язань по
сплаті частини позики, просив стягнути з нього достроково всю суму боргу -
20200 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 451грн. 47 коп., а всього 20651 грн. 47 коп., а також
судові витрати - 236 грн.51 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від "31" січня 2007 року позов
задоволено.

2

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. борг в сумі 20200 грн.,
компенсацію витрат від інфляції в сумі 451
грн.47 коп., всього 20651
грн. 47 коп., а
також судові витрати в сумі 236
грн.51 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення
суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, доводи
скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1
ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст..
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст..
303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики на суму
4000 доларів
США, факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, яка підписана
відповідачем і не спростована ним в судовому засіданні, тому відповідач повинен
повернути позику позивачеві.

З таким висновком суду можливо погодитися, оскільки він
відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_2. та
ОСОБА_1. 25.08.2005 року був
укладений договір позики на суму 4000
доларів США, факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, яка
підписана відповідачем, про що він не заперечував в судовому засіданні.

Згідно умов договору позичальник зобов'язаний повернути
грошові кошти у такому порядку: по 200
доларів США до 23 числа
кожного місяця, починаючи з березня 2006
року по липень 2007 року.

У
встановлені строки відповідач борг не повертав.

Відповідно до ст..
1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж
кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст..
1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути
позику частинами ( з
розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець
має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися.

За таких обставин суд правильно встановив правовідносини,
які склалися між учасниками справи, дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального і процесуального права та прийняв рішення,
яким спір знайшов своє належне вирішення.

Суд правильно оцінив надані позивачем докази в тій
частині, що саме договором позики від 25.08.2005
року, розпискою від 25.08.2005
року про отримання відповідачем

3

грошей від
позивача підтверджується факт передачі ОСОБА_2. ОСОБА_1. у борг грошей в сумі 4000 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим,
відповідач не довів факт неотримання ним грошей від позивача.

Отже, за таких обставин, суд першої інстанції правильно
не прийняв до уваги заперечення відповідача в тій частині, що гроші по договору
позики від 25.08.2005 року
йому позивач не передавав, і вони ним одержані не були.

Крім того, відповідач вважає, що цей правочин є
недійсним, оскільки при підписанні договору позики його волевиявлення не було
вільним, однак з такими вимогами до суду не звернувся.

Таким чином, судова колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в
апеляційній скарзі, і яку він вважає такою; що є єдиною вірною та єдиною
можливою.

З урахуванням зазначених обставин в їх сукупності, судова
колегія не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись
ст.ст. 303,307,308, 313,
314,315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від "31" січня 2007 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців.