Справа  № 2-219/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22
серпня 2007 року
Індустріальний районний  суд    м.

Дніпропетровська

у
складі: головуючого   судді  Зосименко С.Г.

при секретарі             Карпенко В.Ю.

за участю адвоката   ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.

Дніпропетровська
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1,

ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа: Шоста

Дніпропетровська
державна  нотаріальна контора  про визнання частково недійсним

свідоцтва
про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку

спадкування
за законом,

ВСТАНОВИВ:

У
квітні 2006 р. позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа:
Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора

про
визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання

права
власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою
суду від 21.12.2006 року провадження у справі було зупинено у зв'язку

із
смертю відповідачки.

Ухвалою
суду від 26.01.2007 року провадження у справі було відновлено та

залучено
до участі у справі в якості відповідачки ОСОБА_3

-
спадкоємицю померлої ОСОБА_5.

В
уточненій позовній заяві та у судовому засіданні позивачі посилаються   на

те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_6, якому на

момент
смерті  належала  частина квартири АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги за законом є

позивачі
та дружина померлого - ОСОБА_5 Із заявою про прийняття спадщини до

нотаріальної
контори позивачі не зверталися, оскільки їм не було відомо, що

квартира
була приватизована їхнім батьком.  При
подачі заяви до нотаріальної

контори
про вступ у спадщину ОСОБА_5  приховала
наявність інших двох

спадкоємців,
чим позбавила позивачів права на спадщину. 02.03.2004 року Шоста

дніпропетровська
державна нотаріальна контора видала ОСОБА_5 свідоцтво про

право
на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську
після смерті чоловіка ОСОБА_6 На підставі цього свідоцтва

ОСОБА_5
зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2

року
ОСОБА_5 померла.  Із заявою про прийняття
спадщини після її смерті до

нотаріальної
контори звернулася ОСОБА_3 12.10.2006 року Шостою

дніпропетровською
державною нотаріальною конторою було видано
на ім'я

ОСОБА_3
свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру. Просили

визнати
частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане

Шостою
дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.03.2004 року на

квартиру
АДРЕСА_1 на ім'

я
ОСОБА_5 за реєстровим № 1-955, визнати частково недійним

свідоцтво
про право на спадщину за законом, видане Шостою дніпропетровською

державною
нотаріальною конторою 12.10.2006 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 за
реєстровим № 5-2097, визнати за ОСОБА_1 право

власності
на 1/6 частину квартири  АДРЕСА_1 в

м.
Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати за ОСОБА_2

право
власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після
смерті

ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідачки

понесені
судові витрати.

Представник
відповідачів у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у

повному
обсязі і просив задовольнити.

Відповідачка
у судове засідання з'явилася. Позовні вимоги не визнала. Суду

пояснила,
що її мати знаходилася у шлюбі з покійним ОСОБА_6. з 1995 року.

Позивачі
знали про смерть батька, були присутні на похованні. Після смерті

батька
позивачі до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не

зверталися,
до її матері з цього приводу не підходили. Мати ніколи не

приховувала
те, що квартира була приватизована нею та її чоловіком.  Вважає, що

позивачі
пропустили строк прийняття спадщини і вини її чи її матері у цьому

немає
і тому фактично вони відмовилися від спадщини. ОСОБА_5 мала право на

спадкування,
на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем і

тому
фактично прийняла спадщину.

Третя
особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора у судове

засідання
не з'явилася. У матеріалах справи є лист Шостої Дніпропетровської

державної
нотаріальної контори з  проханням
розглядати справу в  відсутності

їхнього
представника

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи,

вважає,
що позов задоволенню  не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 знаходилися у

зареєстрованому
шлюбі з 16.05.1995 року (а. с. 94) ОСОБА_6 та

ОСОБА_5
на підставі Свідоцтва про право власності на житло від

23.09.2002
року (а. с. 98)  належало на праві
власності по  квартири АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську. Згідно Свідоцтва

про
смерть (а. с. 9) ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На

момент
відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_5

проживала
разом із ним, що підтверджується довідкою ЖКП „Північне” (а. с. 95).

02.03.2004
року ОСОБА_5 звернулася до Шостої дніпропетровської державної

нотаріальної
контори із заявою про прийняття спадщини.
З копії спадкової

справи
№ 151/04 після смерті ОСОБА_6 (а. с. 91-99) вбачається, що  його сини

від
першого шлюбу - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які є

позивачами
по даній справі,  із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної

контори
не зверталися. Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою

ОСОБА_5
02.03.2004 року було видано Свідоцтво про право на

спадщину
за законом (а. с. 99), з кого вбачається, що спадкове майно

складається
з ? частини квартири АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську
та грошового внеску з відсотками та індексаціями у ФОБ

України.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а. с. 19).
Згідно

Свідоцтва
про право на спадщину за законом від 12.10.2006 року (а. с. 71)

спадщину
у вигляді квартири АДРЕСА_1 у м.

Дніпропетровську
після смерті ОСОБА_5 прийняла її дочка - ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи

за
законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно
до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти

спадщину,
але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем,

має
подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно
до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку,

встановленого
ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини,

він
вважається таким, що не прийняв її.

Позивачі
не подавали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка

відкрилася
після смерті батька. На момент відкриття спадщини позивачі разом із

батьком
не проживали. При судовому розгляді справи позивачі не надали суду

доказів
того, що їм хто-небудь заважав чи перешкоджав прийняти спадщину.  Суд

не
може прийняти до уваги посилання позивачів на те, що їм не було відомо, що

квартира
АДРЕСА_1 була приватизована, оскільки це

не
є умовою прийняття чи не прийняття спадщини. Суд також не може прийняти до

уваги
посилання позивачів та їх представника на те, що ОСОБА_5 при подачі

заяви
про прийняття спадщини у нотаріальній конторі, не зазначила інших

спадкоємців,
оскільки позивачі не змогли назвати норму закону,  яка
зобов'

язувала
б дружину померлого повідомити нотаріуса про всіх спадкоємців.

Посилання
представника позивачів на порушення ст. 63 Закону України „Про

нотаріат”
є безпідставним , так як ця стаття не передбачає вимоги до спадкоємця

попереджувати
про коло спадкоємців та вимоги до нотаріусів розшукувати

спадкоємців.  З цього приводу позивачі дії нотаріуса не
оскаржували.  Пунктом

207
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не

передбачена  обов'язкова форма заяви про прийняття
спадщини.  У судовому

засіданні
позивачі пояснили, що на сімейній раді після смерті батька було

вирішено
не турбувати його дружину та не претендувати на квартиру. Необхідною

умовою
для  набуття спадщини є здійснення
(реалізація) спадкоємцем належним

чином
права на прийняття спадщину. Тобто спадкоємець має право прийняти

спадщину
або не прийняти її. Позивачі спадщину, яка відкрилася після смерті

батька,
не прийняли.

Суд
не може прийняти до уваги посилання позивачів на ст. 1301 ЦК України,

оскільки
дана стаття передбачає визнання недійсним свідоцтва про право на

спадщину
тільки у випадках, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане,

не
мала права на спадкування, а також в інших випадках, передбачених законом.

ОСОБА_5
мала право на спадкування, так як знаходилася із спадкодавцем у

зареєстрованому
шлюбі та постійно проживала з ним. Інших випадків, передбачених

законом,
які є підставою визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,

позивачі
суду не назвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не
допускається прийняття спадщини з

умовою
чи із застереженням.

У
позовній заяві та у судовому засіданні позивачі та їх представник  просили

визнати
частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане

Шостою
дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.03.2004 року, на

квартиру
АДРЕСА_1 на ім'

я
ОСОБА_5, а в частині грошового внеску з відсотками та

індексаціями
у ФОБ України позивачі не просили визнати дане свідоцтво

недійсним.  Згідно законодавства спадкоємець не може
обирати, яке майно він

хоче
прийняти, а яке - ні. Якщо він приймає спадок, то мусить прийняти усе

майно,
яким би воно не було та з чого б воно не складалося.

Відповідно
до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із

спадкодавцем
на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,

якщо
протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про

відмову
від неї.

ОСОБА_5
на момент відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем і до

того
ж подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.  Тобто,

вона
вчинила всі дії, передбачені діючим законодавством, для прийняття спадщини

після
померлого чоловіка - ОСОБА_6

Таким
чином, після смерті ОСОБА_6 прийняла спадщину тільки ОСОБА_5, тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1272, 1301 ЦК України, Закон

України
„Про нотаріат”, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій

нотаріусами
України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 03.03.2004

року
за № 283/8882, ст. ст. 11, 15, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,

суд

ВИРІШИВ:

У
задоволені позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2

відмовити
у повному обсязі.

Рішення
може  бути оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд, шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги або без подання заяви про апеляційне

оскарження
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з дня

проголошення
рішення.

Суддя

С.Г.  Зосименко