Справа №2-108 13.02.2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 квітня 2007 року                                           канівський
районний суд Херсонської області

в особі судді Крисанової В.І. при секретарі Аненко Л.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в с.м.т. Іванівка

справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання договору купівлі-продажу на шість залізобетонних плит та
вісім стовпчиків дійсним, визнання права власності на майно, відшкодування
майнової та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права
власності на майно, відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на
те, що 3 березня 2003 р. групі
співвласників майнових паїв було виділено майно, яке перебувало у колективній
власності, в тому числі залізобетонні плити та стовпчики. 15 березня 2003 р. він в усній
формі уклав із співвласниками договір купівлі-продажу шести залізобетонних плит
та восьми стовпчиків. На підтвердження договору кожен із співвласників написав
розписку про одержання грошей по договору. Придбані ним залізобетонні плити не
були демонтовані і знаходились в огорожі до 5 квітня 2006
р., після того ОСОБА_2 продав їх ОСОБА_3 Він звернувся до міліції із заявою, в
ході проведення перевірки ОСОБА_2 визнав себе винним в порушенні права
власності і зобов'язався відновити порушене право, але не зробив того. Просить
суд визнати договір купівлі-продажу шести залізобетонних плит та восьми
стовпчиків дійсним, визнати за ним право власності на вказане майно, стягнути з
відповідача майнову шкоду в сумі 4000
грн. та моральну шкоду в сумі 1700
грн.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві та доповнивши їх тим, що після придбання
у співвласників шести залізобетонних плит та восьми стовпчиків майно
знаходилось в огорожі разом з плитами інших співвласників біля плит, що
належали ОСОБА_2 Плити ОСОБА_2 та інших співвласників було помічені, а його - ні. В 2003 р. відповідач
продав його плити, які були непомічені, а йому сказав, що він може
розпорядитись поміченими плитами, тобто тими, що належать відповідачу і він
погодився. Але 5 квітня 2006 р. відповідач
продав ОСОБА_3. помічені плити, чим позбавив його права власності. В зв'язку з
цим він зробив заяву до міліції про викрадення плит, де ОСОБА_2 визнав свою
вину, дав розписку, в якій зобов'язався добровільно повернути майно, яке він
продав із огорожі на току села Нововасилівка. Просив суд поновити йому строк
для визнання дійсним договору купівлі-продажу шести плит та восьми стовпчиків,
який він порушив з поважних причин. Право власності вважає порушеним з квітня 2006 р.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав, пояснивши суду, що у лютому 2003 р. йому та 32 співвласникам
майновий паїв в рахунок майнового паю були виписані шість залізобетонних плит,
які він за взаємною згодою співвласників продав в кінці березня того ж року.
Крім того, йому в рахунок заробітної плати при ліквідації підприємства були
виписані п'ять залізобетонних плит, які знаходились в огорожі току, були ним
помічені фарбою буквами "МВН" та які в квітні 2006 р. він продав
ОСОБА_3. Непомічених плит позивача він не продавав, свої помічені плити йому не
віддавав. Коли до нього приїхали працівники міліції, він був на роботі, йому
треба було закінчити роботу, але він приїхав з працівниками міліції додому, де
намагався знайти документи на плити, виписані йому в рахунок заробітної плати,
але не знайшов і так, як позивач стверджував, що плити, які він продав ОСОБА_3.
його, а він не зміг довести інше, то написав

2

розписку в якій зобов'язався повернути майно
позивачу.

Заслухавши
пояснення сторін та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що
позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що 5
лютого 2003 р. по
накладній № 12 сільськогосподарським
виробничим кооперативом "Перемога" в селі Нововасилівка, Іванівського
району, Херсонської області (далі -
СВК) ОСОБА_2 в рахунок заробітної плати виписано п'ять залізобетонних плит
та шість стовпчиків (а.с. 34);
згідно накладної №
19/5 від 8 лютого 2003 р. 32 співвласникам
майнових паїв, в тому числі ОСОБА_2, СВК в рахунок майнового паю видано шість
залізобетонних плит на суму 600
грн. (а.с. 35); згідно
акту прийому-передачі та накладної від 3
березня 2003 р. 17 співвласникам майнових
паїв в рахунок майнового паю СВК видано шість залізобетонних плит та вісім
стовпчиків на загальну суму 800
грн. (а.с.6-7); 15 березня 2003 р. 15 співвласників
продали належне їм майно -
шість залізобетонних плит та вісім стовпчиків, що знаходились в огорожі на
зернотоку в селі Нововасилівка Іванівського району Херсонської області,
позивачу ОСОБА_1.(а.с. 19-33);
8 травня 2006 р.
ОСОБА_1 звернувся до міліції із заявою про встановлення невідомих осіб, які в
період з 28 квітня
по 8 травня 2006 р. викрали
належні йому шість залізобетонних плит та вісім стовпчиків, що знаходились в
огорожі току в селі Нововасилівка, Іванівського району, Херсонської області
(а.с.2 матеріалів з міліції про відмову в порушенні кримінальної справи ); при перевірці
заяви ОСОБА_1 про злочин ОСОБА_2 пояснив, що шість плит та вісім стовпчиків він
вважав таким, що належать йому, бо забув, що свої власні, які одержав на
майновий пай продав у 2004
р., але після того, як він дізнався, що плити належать ОСОБА_1, то вирішив
повернути їх, про що добровільно дав розписку, наміру викрадати плити та
стовпчики не мав (а.с.7 -
матеріалів з міліції); 17
травня 2006 року
ОСОБА_2 дав розписку про те, що він зобов'язується добровільно повернути
належні ОСОБА_1 шість залізобетонних плит та вісім стовпчиків, які він продав
із огорожі на току (а.с. 8
матеріалів з міліції); 17
травня 2006 р. в порушенні
кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.1 відмовного
матеріалу).

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він
не визнаний судом недійсним.

Суд вважає, що в
судовому засіданні знайшов підтвердження факт купівлі-продажу позивачем шести
залізобетонних плит та восьми стовпчиків 15
березня 2003 року у 17 співвласників майнових
паїв, який є правомірним, відповідачем не оспорюється, судом не визнаний
недісним.

Разом з тим, суд
дійшов висновку про те, що докази того, що відповідач продав придбане позивачем
майно у вигляді шести залізобетонних плит та восьми стовпчиків відсутні.

Так, ОСОБА_1
посилається на те, що між ним та ОСОБА_2 у 2003 р. була укладена усна угода про те, що помічені фарбою
шість залізобетонних плит та вісім стовпчиків в огорожі току, належать йому,
так як непомічені плити та стовпчики, які він купив у 17 співвласників
майнових паїв 15 березня 2003 р. ОСОБА_2
продав ОСОБА_3. в квітні 2006
р., чим порушив його право власності.

На підтвердження
своїх пояснень ОСОБА_1 представив суду розписку, яку дав ОСОБА_2 працівникам
міліції при розгляді заяви про злочин.

Суд не може
прийняти вказану розписку до уваги, так як в поясненнях працівникам міліції
ОСОБА_2 вказує, що він помилково вважав плити в огорожі току в кількості шести
штук такими, що належать йому, тому що забув, що плити, видані йому в рахунок
майнового паю він продав у 2004
р. Але із пояснень також видно і те, що до того, як позивач звернувся із
заявою до міліції, йому не було відомо про права позивача на вказані плити, а
після того, як він про це дізнався, то вирішив повернути майно, про що
добровільно дав розписку.

Згідно накладної
№ 19/5 від 8 лютого 2003 р. ОСОБА_2 разом
з 31 співвласником
майнових паїв одержав шість залізобетонних плит. Факт того, що відповідач за
взаємною згодою співвласників продав шість плит, виданих йому та співвланикам
на майновий пай у тому ж році, позивачем не спростовані і в судовому засіданні
не оспорювався.

Згідно накладної
№12 від 5 лютого 2003 року ОСОБА_2 в
рахунок заробітної плати одержав п»ять залізобетонних плит та, які як
встановлено в судовому засіданні сторонами не оспорюються, він продав ОСОБА_3.

Таким чином, із
представлених позивачем доказів неможливо зробити висновок про те, що між
відповідачем та позивачем за взаємною згодою відбувся добровільний обмін шістью
плитами, в результаті якого помічені відповідачем плити перейшли у власність
позивача чи те, що в 2003
році відповідач продав непомічені плити позивача замість своїх помічених.

з

Суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшли
підтвердження пояснення відповідача в тій їх частині, що він двічі продавав
плити, перший раз - в 2003 р. в кількості шести
штук, які є спільною сумісною власністю і видані йому разом з іншими
співвласниками на майновий пай, другий раз - в квітні 2006
р. в кількості п'яти штук, які є власністю і видані йому в рахунок заробітної плати.

Пояснення
позивача про порушення його права на шість плит та вісім стовпчиків
відповідачем в квітні 2006
р. в судовому засіданні не підтвердились і спростовується його заявою до
міліції, в якій він не вказує на відповідача, як особу, що викрала належне йому
майно та встановленим в судовому засіданні фактом продажу відповідачем ОСОБА_3.
тільки п'ять плит, без стовпчиків. Таким чином, порушення свого права на одну
плиту позивач повинен був виявити ще до продажу п'яти плит ОСОБА_3.

При таких
обставинах суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання
права власності на п'ять плит, які знаходились в огорожі току в селі
Нововасилівка, Іванівського району, Херсонської області і продані відповідачем
ОСОБА_3.

Також не має
підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди, так як в судовому
засіданні не встановлено, що право власності позивача порушено відповідачем.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст. 215,
215 ЦПК України, ст. 257,
ч. 1 ст. 261, ч. З ст. 386, ст.391, ст. 392, ст. 204 ЦК України, суд

вирішив:

В позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання права власності на шість залізобетонних плит та
вісім стовпчиків, стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Іванівський
районний суд Херсонської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня його проголошення та апеляційної скарги протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: