Справа 2-299-07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 березня 2007
року                                                     Артемівський
міськрайонний суд

Донецької області, у складі:

головуючого - судді Божка В.П.,

при секретарі - Лосинській І.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1.

по первісному позову - ОСОБА_7. ( який також являвся представником
відповідачів по зустрічному позову - ОСОБА_1. і ОСОБА_4.);

відповідача по первісному позову - ОСОБА_2. (яка також представляла у суді
інтереси своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3. і являлася позивачем по зустрічному
позову); - представника відповідача ОСОБА_2. по первісному позову - ОСОБА_6 (
він же був представником позивача ОСОБА_2. по зустрічному позову); -
відповідачів по зустрічному позову - ОСОБА_4. і ОСОБА_5.; - представника служби
у справах неповнолітніх Управління молодіжної політики Артемівської міської
Ради - Лапшиної Ю.А.; - представника ВГІРФО Артемівського MB УМВС України у
Донецькій області Винокурової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2і ОСОБА_3про розірвання договору оренди і про визнання
такими, що втратили право користування жилим приміщенням та про припинення їх
реєстрації і за зустрічним позовом ОСОБА_2(заявленим як у її особистих
інтересах так і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3) до ОСОБА_1, ОСОБА_4і
ОСОБА_5про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права
власності на 1 2 частину квартири та вселення в неї, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2і ОСОБА_3, 1992 року народження,
про розірвання договору оренди жилого приміщення і визнання такими, що втратили
право користування жилим приміщенням та про припинення їх реєстрації у даному
жилому приміщенні.

ОСОБА_2звернулася в суд з зустрічним позовом (як у своїх особистих інтересах
так і у інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3) до ОСОБА_1і ОСОБА_4про
визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним, визнання права власності
на 1 2 частину квартири та вселення в неї (22.01.2007 року судом до участі у справі по зустрічному позову у якості
співвідповідача була залучена ОСОБА_5).

Представник позивача ОСОБА_1. по первісному позову -  ОСОБА_7. (він же приймав участь у
розгляді справи у якості представника відповідачів по зустрічному позову - ОСОБА_1. і ОСОБА_4.) підтримав позовні вимоги ОСОБА_1. і суду пояснив, що
остання 25
квітня 1997 року купила по договору
купівлі-продажу у подружжя ОСОБА_8. і ОСОБА_5. квартиру номер АДРЕСА_1 Донецької області. Вказану квартиру ОСОБА_1. придбала за власні кошти. Крім
основної пенсії, ОСОБА_1. отримувала інші доходи, а саме: - у 1993 році вона
отри мала додаткову пенсію, у період з 1993 року по 2001 рік працювала на
польових роботах, крім цього мала певні грошові заощадження. Син ОСОБА_4. і
невістка ОСОБА_2. грошей їй на купівлю квартири не давали. 28 квітня 1998
року вона, як власник вказаної квартири, уклала з
відповідачем по пер вісному позову ОСОБА_2. договір оренди (найму) цієї
квартири безоплатно на невизначений тер мін. Відповідач ОСОБА_2.
зареєструвалася з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3, 1992 року народження, у вище
названій квартирі 1.12.1998 року. Фактично ОСОБА_2. і ОСОБА_3. не про живають у
вказаній квартирі з 16.
06. 2005 року. Шлюб між її сином ОСОБА_4. і ОСОБА_2. було
розірвано за рішенням суду 24.06.2005 року, після чого ні вона сама, ні її син
відносин з колишньою невісткою не пітримує. ОСОБА_2. комунальні послуги по
квартирі номер АДРЕСА_1, після виїзду з неї, не оплачує, у зв'язку з чим
ОСОБА_1. вимушена нести додаткові матеріальні затрати по оплаті комунальних
платежів за ОСОБА_2. і ОСОБА_3., що для неї пенсіонерки є накладним, крім
цього, вона як власник квартири, хоче розпоряджатися своєю власністю, на свій
розсуд,, але до тих пір доки в ній залишаються зареєстрованими ОСОБА_2. і
ОСОБА_3., вона цього в повному обсязі не може зробити. Відповідачу ОСОБА_2.
було відомо з 1.12.1998
року про те, що вона має право на проживання у квартирі,
що належала ОСОБА_1., на підставі договору оренди, так як саме в цей день вона
з донькою ОСОБА_2були зареєстровані (в

2

той час прописані) у
даній квартирі паспортистом ЧП «Житловик» м.Артемівська (даний факт також підтверджується відповідним штампом про
прописку у паспорті ОСОБА_2.). У справді паспортиста про прописку (зараз
реєстрацію) було вказано, що ОСОБА_2. і її донька ОСОБА_3. у вказаній квартирі
прописуються (реєстуються) на підставі договору оренди з власником квартири
ОСОБА_1. і уже, як мінімум, з вказаного часу ОСОБА_2. знала про наявність вище
названого договору оренди квартири і будь-яких притензій з цього питання не
заявляла. По договору оренди житла його власник має право передавати житло в
аренду, але в його обо
в'язки не входить зобов'язання надавати своє житло в
користування 3-х
осіб і згідно ст.48 Закону України «Про власність»
власник має право розпоряджатися власністю на свій розсуд і у відповідності зі
ст.391 ЦК України -
власник майна має право вимагати усунення перешкод у
здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.6
договору оренди квартири від 28.04.1998 року - орендар (наймач) житлового
приміщення має право у будь-який час розірвати цей договір; - у разі вибуття
орендаря (найчача) та членів його родини з вказаного житла в інше приміщення на
постійне місце проживання, договір вважається розірванним з дня вибуття .
ОСОБА_2. разом з донькою ОСОБА_2виїхали з вище названої квартири 16.06.2005 року і вивезли всі свої речі, і з того часу постійно проживають у
м.АДРЕСА_2,
а згідно діючого законодавства  місцем проживання неповнолітньої дитини
являється місце проживання її батьків (або одного з батьків, в даному разі, за
взаємною згодою ОСОБА_2. і ОСОБА_4., неповнолітня ОСОБА_3., після розлучення
батьків, проживає з мамою ОСОБА_2.). Після їх виїзду з квартири, в ній постійно
проживає ОСОБА_4., з дозволу власниці квартири - його матері ОСОБА_1. 29 червня
2005 року ОСОБА_1. направила ОСОБА_2. письмове повідомлення про необхідність у
місячний термін припинити разом з донькою реєстрацію в квартирі, яка належить
ОСОБА_1., на що ОСОБА_2. не прореагувала і відповіді не дала (що підтвердила у
судовому засіданні і сама ОСОБА_2.). У зв'язку з викладеним, просив суд винести
рішення про розірвання договору оренди від 28.04.1998 року квартири номер АДРЕСА_1Донецької області, яка належить ОСОБА_1. на праві власності, який було
укладено між ОСОБА_1. і відповідачем ОСОБА_2., визнавши останню і її
неповнолітню доньку ОСОБА_3. особами  що
втратили право користування вище вказаною квартирою та про припинення їх
реєстрації у ній.

В той же час, у судовому засіданні представник відповідачів по зустрічному
позову ОСОБА_1. і ОСОБА_4. - ОСОБА_6., позовні вимоги ОСОБА_2. (яка діяла як у
своїх особистих інтересах так і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3.) по
зустрічному позову не визнав і просив суд відмовити останній в повному обсязі в
задоволенні позовних вимог, викладених у зустрічному позові, посилаючись на те,
що власником квартири номер АДРЕСА_1являється саме ОСОБА_1., за кошти якої і
куплена ця квартира. Саме ОСОБА_1. домовляла ся з колишніми власниками вказаної
квартири - ОСОБА_8. і ОСОБА_5., передавала їм гроші за неї і  оформляла договір куплі-продажі квартири від
25.04.1997 року (даний факт у судовому засідінні підтвердила ОСОБА_5., яка
пояснила, що з ОСОБА_2. знайома не була і вперше побачила її тільки у судовому
засідінні). ОСОБА_2. з самого початку було відомо про те, що власницею квартири
являється саме ОСОБА_1., яка куплена за гроші останньої, і що на неї оформлено
договір купівлі продажу квартири. Пояснення ОСОБА_2. про те, що гроші для
купівлі квартири збирала вона разом з чоловіком ОСОБА_4., не відповідає
дійсності, так як в період з 1995 року по 1997 рік вони у єдиною сім'єю разом
не проживали, ОСОБА_2. подавала до суду позовну заяву і за рішенням суду на її
користь з ОСОБА_4. напротязі цих 2-х років стягувалися аліменти на утримання їх
неповнолітньої доньки ОСОБА_3., тому і мови не могло бути про спільне збирання
грошей для купівлі квартири. Вважав безпідставними посилання у зустрічному
позові ОСОБА_2. на ст.57 ЦК України (у редакції 1963 року) і на ст.230 ЦК
України ( у редакції 2004 року) як на підставу розірвання договору
купівлі-продажу вище названної квартири, укладеного 25.04.1997 року між
особами, які продали квартиру - ОСОБА_8. і ОСОБА_5. (з однієї сторони)  і ОСОБА_1. (з другої сторони), так як
ОСОБА_2. вважала себе обманутою стороною - тому, що вказані статті діють тоді -
коли мав місце об ман однією стороною договору іншої сторони, а ОСОБА_2.
стороною у вище названому договорі купівлі-продажу квартири не являлася, тим
більше нею до суду не надано доказів наявності обману з боку якоїсь із сторін
вказаного договору іншої сторони. Крім цього, вважав, що ОСОБА_2. пропущений
без поважних причин строк позовної давності для звернення до суду з позовом про
визнання вище названного
договору купівлі-продажу квартири недійсним і про
визнання за нею права власності на 1 2 частину цієї
квартири, так як їй стало відомо про укладення цього договору і договору оренди
квартири не пізніше як 1.12.1998
року (при оформленні прописки, а з її слів це мало місце
весною 1999 року). Власником квартири являється ОСОБА_1., за кошти якої і була
придбана ця квартира, тому позовні вимоги ОСОБА_2. (по зустрічному позову) про
визнання за нею права власності на 1 2 частину квартири безпідставні, також як
і вимога вселити її разом з неповнолітньою донькою до даної квартири, так як з
ними ОСОБА_1., після розірвання ОСОБА_2. у 2005 році шлюбу з її сином ОСОБА_4.,
відносин не підтримує.

3

ОСОБА_1., як власник квартири має право користуватися нею і розпоряджатися
на свій розсуд. Також вважав, що ОСОБА_2. фактично свідомо розірвала договір
оренди квартири, виїхавши з неї разом з донькою 16.06.2005 року на інше місце проживання, забравши з квартири всі свої речі (ОСОБА_4.
надає їй в даний час матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3,
виплачуючи за рішенням суду аліменти).У зв'язку з
викладеним, просив суд відмовити в повному обсязі ОСОБА_2. (яка виступала в
суді як у своїх власних інтересах так і в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_3.)
у задоволенні заявленного нею зустрічного позову -
як у частині визнання договору купівлі-продажу квартири
недійсним, так і в частині визнання за нею права власності на 1 2 частину квартири номер АДРЕСА_1, а також і в частині
вселення її разом з донькою у вказану квартиру.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_2. (яка також приймала участь в розгляді
справи у якості позивача по зустрічному позову, представляючи у суді як свої
особисті інтереси, так і інтереси неповнолітньої доньки ОСОБА_3, 1992 року народження) -
позовні вимоги ОСОБА_1. не визнала і суду пояснила, що в 25 квітня 1997
року вони з чоловіком ОСОБА_4. купили за їх власні кошти
квартиру номер АДРЕСА_1. Про те, що купівля квартири була оформлена на матір чоловіка - ОСОБА_1. і про те, що вона з донькою ОСОБА_2і тодішнім чоловіком ОСОБА_4.
була зареєстрована (прописана) у вказаній квартирі на підставі до говору оренди
між ОСОБА_1. (як власницею квартири з однієї сторони) і між нею і її чоловіком
(з другої сторони), їй стало відомо весною 1999 року. Вона
договір оренди від 28.04.1998
року не підписувала. Проживала у вказаній квартирі вона
разом з чоловіком ОСОБА_4. і донькою ОСОБА_2з травня 1997 року і до середини червня 2005 року. Вона проводила
оплату комунальних послуг і робила разом з чоловіком у квартирі ремонт. В
червні 2005
року вона разом з донькою ОСОБА_2змушені були, на вимогу
ОСОБА_4. (з яким вона на той час розірвала шлюб), виїхати з вище названої
квартири, забравши речі, після чого стали проживати на квартирі за адресою - м.
АДРЕСА_2,
де вони з нею мешкають і у даний час. У зв'язку з тим, що
вони з донькою іншого особистого житла не мають, просила суд відмовити у
задоволенні первісного позову ОСОБА_1. до неї і до неповнолітньої доньки
ОСОБА_3 і не позбавляти їх права на користування вище названною квартирою і на реєстрацію у ній.

В той же час, ОСОБА_2. просила суд задовольнити її зустрічний позов до
ОСОБА_1., ОСОБА_4. і ОСОБА_5. (який вона заявила як у своїх особистих інтересах
так і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3.) про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним, про визнання за нею
права власності на 1
2 частину квартири номер АДРЕСА_1і про її вселення разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3. у вказану
квартиру, посилаючись на те, що 25.04.1997 року вона з чоловіком ОСОБА_4. купили (за зібрані ними удвох гроші)
квартиру номер АДРЕСА_1. Оформленням купівлі квартири займався чоловік, він також займався і
питанням прописки. Вона вважала, що квартира придбана і нотаріально оформлена
на ім'я чоловіка. Тільки весною 1999 року їй (після
прописки у вказаній квартирі) стало відомо, що вона разом з чоловіком і донькою
ОСОБА_2прописуються у квартирі як орендарі (наймачі) жилої площі, і що власником квартири (по договору куплі-продажу) записана
мати чоловіка -
ОСОБА_1. Довідавшись про це, вона спросила у чоловіка чому так сталося, на що він відповів, що так буде доцільніше у зв'язку
з його роботою на митниці. ОСОБА_1. на момент придбання квартири являла ся
пенсіонеркою і не мала коштів для її купівлі. В даній квартирі вона з чоловіком
і донькою проживала до червня 2005 року. 16 червня 2005
року, на вимогу ОСОБА_4. (з яким вона у червні 2005 року розірвала шлюб) вона змушена була виїхати з вище вказаної квартири
разом з донькою ОСОБА_2(забравши свої речі) і з того часу проживають на
квартирі в м. Артемівську за адресою: - м.АДРЕСА_2.
Поскільки вона була обманута ОСОБА_4. і ОСОБА_1. при оформленні договору
купівлі-продажу вище вказаної квартири, на підставі ст. 57 ЦК України (в
редакції 1963 року) і ст. 230 ЦК України (в редакції 2004 року) просила суд
винести рішення про визнання договору купівлі-продажу вище названої квартири від
25.04.1997 року недійсним, а також про визнання за нею права власності на 1 2
частину цієї квартири і про вселення її разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_2у
вказану квартиру. Вона дійсно влітку 2005 року отримувала
від ОСОБА_1. письмове повідомлення про те, що їй разом з донькою
ОСОБА_2необхідно припинити реєстрацію у вказаній квартирі, але на нього вона не
від повіла і реєстрацію в даній квартирі не припинила.

Співвідповідач по зустрічному позову ОСОБА_5. позовні вимоги ОСОБА_2. не
визнала і суду пояснила, що вона разом з чоловіком ОСОБА_8. до квітня 1997 року проживала у квартирі номер АДРЕСА_1(її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1року). 25
квітня 1997 року вони за договором
купівлі-продажу продали свою квартиру ОСОБА_1. Остання сама домовляла ся з ними
про умови продажу квартири і сама передавала їм гроші за квартиру. ОСОБА_2.
вона зовсім не знала і вперше побачила тільки у суді при розгляді даної
цивільної справи. ОСОБА_4.

один чи два рази привозив на автомобілі до них матір ОСОБА_1., але з ним
вони не розмовляли і

4

він сидів на вулиці в автомобілі. За чиї гроші сім'я ОСОБА_1 купила
квартиру їй не відомо, да
її це питання і не цікавило. При заключенні договору
купівлі-продажу квартири усі передбачені законом вимоги були додержані і
сторони один одного не обманювали. Після продажу квартири вона більше ніколи з
ОСОБА_1. не зустрічалася. Вважала, що підстав для визнання договору
купівлі-продажу квартири від 25.04.1997 року недійсним не має.
Судом прийнятий до уваги факт смерті ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1року (а.с.146).

Співвідповідач по зустрічному позову ОСОБА_4. позовні вимоги по цьому
позову ОСОБА_2. не визнав і суду пояснив, що з 1991 року до червня 2005
року він знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.,
від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, 1992 року народження. Напротязі 2-х років з 1995 по 1997
рік вони з ОСОБА_2. сім'єю не проживали, так як між ними
були погані взаємовідносини. У цей період він проживав у гуртожитку окремо від
сім'ї і вони не вели спільне господарство і не мали спільного бюджету. Навпаки
ОСОБА_2. зверталася до суду з позовом про утримання з нього аліментів і він на
підставі рішення суду напротязі 2-х років виплачував їй аліменти на утримання
доньки. Ніяких грошей на придбання квартири він з ОСОБА_2. не збирав і вона
йому також грошей не давала (да і при тих
антагоністичних відносинах, які між ними в той час існували про це не могло
бути і мови). 25
квітня 1997 року його мати - ОСОБА_1. за свої особисті кошти купила квартиру номер АДРЕСА_1. Він матері грошей на купівлю квартири не давав, так як не давала їх і
ОСОБА_2. Купівлю квартири з її власниками - подружжям
ОСОБА_5також оформляла мати. Про те, що квартира куплена на гроші матері, і що
вона оформлена на останню, ОСОБА_2. знала з самого початку. Ні він, ні його
матір не укривали від неї таку інформацію. Також ОСОБА_2. з самого початку було
відомо про те, що між його матір'ю з однієї сторони як власником вказаної
квартири, і між ним і його дружиною (на той час) ОСОБА_2., з другої сторони, - 28 квітня 1998
року було укладено договір оренди (найму) вказаної
квартири. На підставі цього договору оренди 1.12.1998 року вони з дружиною і донькою ОСОБА_2були прописані (зареєстровані) в цій
квартирі, як орендарі жилого приміщення. ОСОБА_2. не могла про це не знати, так
як у її пас спорті про це була зроблена відмітка. Ніяких притензій з приводу
укладення договору купівлі-продажу на матір ОСОБА_1.- ОСОБА_2. не заявляла і
була з цим згодна, так як із укладенням названого договору оренди квартири.
Після укладення з його сім'єю названого договору оренди, мати дозволила йому і
його сім'ї проживати у своїй квартирі. В червні 2005 року вони з ОСОБА_2.
розірвали шлюб. 16 червня 2005 року остання вивезла з квартири матері всі речі
і переїхала з донькою ОСОБА_2жити на другу адресу, але відмовляється до цього
часу припинити реєстрацію свою і доньки в квартирі матері, хоча мати і
наполягає на цьому, так як хоче розпорядитися квартирою, власником якої вона
являється, на свій розсуд, він згоден з тим, що реєстрація його колишньої
дружини ОСОБА_2. і доньки ОСОБА_3 у квартирі його матері повинна бути
припинена. Просив суд відмовити ОСОБА_2. у задоволенні зустрічного позову,
вважаючи, що його мати ОСОБА_1. на законних підставах являється власником вище
названої квартири, купивши її за свої кошти, при укладенні договору ніяких
порушень дію чого законодавства допущено не було, крім цього його колишня
дружина ОСОБА_2. не має ніякого права власності на 1 2 частину даної квартири, так як не вносила ніяких коштів на її придбання.
Після розірвання шлюбу - ні він, ні його мати, з колишньою дружиною ОСОБА_2.
ніяких відносин не підтримують. З моменту виїзду ОСОБА_2. разом з донькою
ОСОБА_2з квартири, в ній став проживати він сам, зі згоди своєї матері.

Представник ВГІРФО Артемівського MB УМВС України у Донецькій області - Винокурова Т.В. не заперечувала проти задовлення первісного позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. і
ОСОБА_3. про розірвання договору оренди і про визнання такими, що втратили
право користування жилим приміщенням та про припинення їх реєстрації в квартирі
номер АДРЕСА_1, про що подала письмову заяву (а.с. 140-141).

Представник служби у справах неповнолітніх Управління молодіжної політики
Артемівської міської Ради Лапшина Ю.А. просила суд винести
рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1.- в частині
визнання неповнолітньої ОСОБА_3. такою, що втратила право на користування
квартирою номер АДРЕСА_1і про припинення її реєстрації в ній, у зв'язку з тим, що ні вона, ні її
мати (з якою вона разом проживає) ОСОБА_2., не мають свого особистого житла, а
також просила суд прийняти на свій розсуд рішення по зустрічному позову, згідно
діючого законодавства.

Заслухавши пояснення сторін по справі, представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що необхідно задовольнити в повному обсязі
первісний позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2. і ОСОБА_3., а також відмовити в повному
обсязі у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2., який вона заявила як у своїх
власних інтересах, так і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3., - до ОСОБА_1., ОСОБА_4. і ОСОБА_5., з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилає

5

ться як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно Закону України «Про власність» від 7.02.1991 року: -ст.48 -
в Україні держава законодавчо забезпечує громадянам,
органам та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків; - ст.55 -
власник не може бути позбавлений права на своє майно.

Відповідно до ст.391 ЦК України - власник має
право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.759 ЦК України - за договором
найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язуєтеся передати наймачеві майно
у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені
особливості укладання та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст.783 ЦК України - наймодавець має право
вимагати розірвання договору найму. Згідно СТ.7 Закону України «Про свободу
пересування і свободу визначення місця проживання» від   11. 12.2003 року -
зняття з реєстрації місця проживання здійснюється
протягом 7-ми
днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.

Розглядаючи первісний позов ОСОБА_1., суд виходить з того, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 25.04.1997 року - ОСОБА_1. являється власником квартири номер АДРЕСА_1Донецької області.

Згідно договору оренди (найму) від 28.04.1998 року (а.с.8) -
ОСОБА_1. здала в оренду ОСОБА_2. і ОСОБА_4. ( на той час її невістці і сину) безоплатно на невизначений строк свою
квартиру номер АДРЕСА_1. У цій квартирі останні, разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3.-1.12.1998 року були зареєстровані (на той час прописані) на підставі вище вказаного
договору оренди (а.с. 10).
Як пояснили у судовому засіданні ОСОБА_4. і   пред ставник позивача ОСОБА_6.- ОСОБА_2. з самого початку було відомо, що квартира
куплена за гроші ОСОБА_1.,оформлена на останню по договору купівлі-продажу, їй
також було відомо, що вона з чоловіком і донькою ОСОБА_2зареєстровані у
вказаній квартирі на підставі договору оренди від 28.04.1998 року (сама
ОСОБА_2. у судовому засіданні пояснила, що їй стало відомо про те, що вона
зареєстрована у квартирі на підставі вище названого договору оренди з весни
1999 року). Посилання ОСОБА_2. на те, що вона не підписувала договір оренди від
28.04.
1998 року і тому він не може являтися дійсним, суд вважає
безпідставними у зв'язку з тим, що останньою позовні вимоги про визнання вище
вказаного договору оренди недійсним до суду не заявлялися і це питання не
являлося предметом судового розгляду.

У червні 2005
року шлюб між ОСОБА_4. і ОСОБА_2., який було
зареєстровано 27.04.
1991 року, було розірвано (а.с.9), і остання разом з
неповнолітньою донькою ОСОБА_3, забравши з квартири свої речі, 16.06.2005 року
виїхали з квартири номер АДРЕСА_1, після чого стали проживати у м.АДРЕСА_1.
Згідно акту ЧП «Житловик» - ОСОБА_2. разом з донькою ОСОБА_1 ОСОБА_3, у
квартирі но
мер АДРЕСА_1не проживають з 16.06.2005 року (а.с.11-12).
ОСОБА_1. письмово належно попереджала 29.06.2005 року (а.с. 13)
ОСОБА_2., що остання разом з донькою ОСОБА_2повинні
припинити свою реєстрацію у її квартирі. Факт отримання такого письмового
попередження, у судовому засіданні підтвердила ОСОБА_2., але на нього не
прореагувала і реєстрацію не припинила.

Відповідно до п.6 договору оренди вище вказаної квартири від 28.04.1998 року -
у разі вибуття орендаря (наймача) та членів його родини
на постійне місце проживання до другого помешкання, договір вважається
розірваним з дня його (їх) вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
родина, то договір не розривається, а член родини, який вибуває, втрачає право
користування жилим приміщенням. У зв'язку з вище викладеним, суд вважає за
необхідне задовольнити первісну позовну заяву ОСОБА_1. до ОСОБА_2. і ОСОБА_3. у
повному обсязі, як у частині вимог про розірвання договору оренди квартири, так
і в частині визнання останніх особами, які втратили право на користування цим
жилим приміщенням, так і в частині припинення їх реєстрації у ній, прийнявши до
уваги той факт, що ОСОБА_1., являючись власником квартири номер 7 у домі номер
25 по вул.Зеленій у м.Артемівську, має право, згідно діючого закону,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд і ніхто не вправі
їй у цьому заважати. Шлюб між ОСОБА_2. і ОСОБА_4. розірвано, крім цього
ОСОБА_2. разом з донькою у червні 2005 року, забравши усі свої речі, виїхала з
названої квартири і з того часу проживають за іншою адресою.

Розглядаючи зустрічний позов ОСОБА_2., який вона подала як у своїх
особистих інтересах так і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3.,- до
ОСОБА_1., ОСОБА_4. і ОСОБА_5., суд вважає, що він не підлягає задоволенню у
зв'язку з безпідставністю заявлених вимог, з наступних підстав.

6

Відповідно до ст.57 ЦК України (у редакції 1963 року) -
угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози,
зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода,
яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах
внаслідок збігу обставин, може бути визнана недійсною
за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.
Згідно до ст.230 ЦК України (у редакції 2004 року ) - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в ома ну щодо
обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом не
дійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона,
яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки, що
завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до договору
купівлі-продажу від 25.04.1997 року (а.с.7) - ОСОБА_5. і ОСОБА_8. продали
ОСОБА_1. квартиру номер АДРЕСА_1Донецької області, т.ч. власником даної
квартири являється ОСОБА_1. В судовому засіданні ОСОБА_5. підтвердила факт
того, що саме ОСОБА_1. домовлялася з ними з питання придбання квартири і
платила їм гроші за неї, з ОСОБА_4. і ОСОБА_2. вона не була знайома. ОСОБА_5.
також пояснила, що вказаний договір купівлі-продажу був укладений з додержанням
усіх вимог закону і ніякого обману з боку його учасників не було.

ОСОБА_1. надала до суду довідки про те, що у 1993 році їй була виплачена
додаткова пенсія (а.с.99) і що у період з 1993 року по 2001 рік вона працювала
на польових роботах і отримувала додаткові доходи крім пенсії (а.с. 100).

В судовому засіданні ОСОБА_4. підтвердив, що вищеназвану квартиру придбала
на власні кошти його мати ОСОБА_1., і що він з колишньою дружиною ОСОБА_2. не давали
матері гроші на придбання цієї квартири, пояснивши, що у період з 1995 року по 1997
рік у нього з ОСОБА_2. був конфлікт і вони разом сім'єю
не проживали, тому не могло бути і мови про спільне збирання грошей для придбання квартири. Йому ОСОБА_2. не передавала гроші на квартиру і вони у
нього не зберігалися. Навпаки, ОСОБА_2. зверталася з позовом до суду, на
підставі рішення якого з нього в період з жовтня 1995 року по вересень 1997
року на її користь стягувалися аліменти у розмірі 1 4 части ни
заробітку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3
(а.с.75,176). Факт непроживання єдиною сім'єю у період з 1995 року по 1997
рік в судовому засіданні підтвердила і ОСОБА_2.

Суд вважає, що ОСОБА_2. належних доказів до суду того, що квартира номер АДРЕСА_1була придбана за її гроші і гроші зібрані разом з чоловіком ОСОБА_4. не
надала.

Свідок ОСОБА_9. пояснила, що вона літом 1997 року разом з ОСОБА_4. і
його мамою їзди ли
дивилися квартиру номер АДРЕСА_1і їй відомо, цю квартиру купила ОСОБА_1. (мама ОСОБА_4.), на той час вона
зовсім не знала ОСОБА_2. Свідок ОСОБА_10. пояснив, що зі слів ОСОБА_4. він
знає, що квартира номер АДРЕСА_1куплена останнім на спільні гроші з дружиною ОСОБА_2. (у судовому засіданні
ОСОБА_4. пояснив, що ОСОБА_10. каже неправду і він йому не говорив за чиї гроші
була куплена квартира).

Суд вважає, що пояснення свідка ОСОБА_10. не можна брати до уваги при
винесенні рішення, бо вони спростовуються іншими доказами які є у справі, а
також поясненнями ОСОБА_4. і представника позивача по первісному позову.

Суд вважає, що ОСОБА_2. до суду не надано належних доказів того, що
ОСОБА_1. і ОСОБА_1. обманули її при оформленні договору купівлі-продажу
вказаної квартири (оформивши її на ОСОБА_1., в той час як за словами ОСОБА_2.,
квартира була куплена на гроші зібрані нею з тодішнім чоловіком ОСОБА_4.). При
цьому, суд констатує безпідставність посилання ОСОБА_2. на ст.57 ЦК України ( у
редакції 1963 року) і на ст.230 ЦК України ( у редакції 2004 року) у зв'язку з
тим, що вказані статті регулюють питання в тому випадку-коли мав місце обман
однією із сторін договору купівлі-продажу другої сторони договору, в той час
коли ОСОБА_2. стороною у договорі купівлі-продажу квартири від 25.04.1997 року
не являлася, а такими виступали з однієї сторони подружжя Кравсун, а з другої
сторони ОСОБА_1.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що при укладенні
договору купівлі-продажу квартири номер АДРЕСА_1від 25.04.1997
року - сторонами цього цього
договору -
ОСОБА_8., ОСОБА_5. і ОСОБА_1., були дотримані усі вимоги
дію чого законодавства і не були порушені права сторін договору, власником
квартири являється ОСОБА_1., за гроші якої і була
придбана квартира. Тому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_2. у
задоволенні її зустрічного позову, який вона заявила як у своїх особистих
інтересах так і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3., в частині визнання
договору купівлі-продажу квартири недійсним, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1.
являється власником вище названої квартири на підставі договору купівлі-продажу
від 25.04.1997 року, і цей договір являється законним і дійсним. У зв'язку з
викладеним, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні і іншої частини
зустрічного позову -
як

7

у частині визнання за ОСОБА_2. права власності на 1 2 частину вище вказаної квартири, так і в частині вселення її з
неповнолітньою донькою ОСОБА_3. у вказану квартиру, з якої вони виїхали у
червні 2005 року, так як вона не являється власником цієї квартири (або її
частини), а власник квартири ОСОБА_1. не бажає щоб у вказаній квартирі проживали
і були зареєстровані ОСОБА_2. і ОСОБА_3.

Крім цього, суд констатує, що ОСОБА_2. без поважних причин були пропущені
встановлені законом строки позовної давності для звернення до суду з позовом
про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання за нею права
власності на 1
2 частину квартири і про її, разом з донькою, вселення у цю
квартиру, при цьому ОСОБА_2. до суду не надала доказів того, що вони були
пропущені з по важних причин і нею не заявлялося клопотання про їх поновлення.

Керуючись ст.ст.48,55 Закону України «Про власність» від 7.02.1991 року, ст.7 Закону України «Про свободу пересування і свободу визначення
місця проживання» від 11.12.2003
року, ст.57 ЦК України (у редакції 1963
року), ст.ст.230,391,759,783,786 ЦК України (у редакції 2004 року), ст.ст.10,11,57,60,72,
213-216,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1задовольнити.

Розірвати договір оренди квартири номер АДРЕСА_1Донецької області від 28 квітня 1998 року між власником даної квартири - орендодавцем
ОСОБА_1, з однієї сторони, і орендарями - ОСОБА_1та її неповнолітньою донькою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2року народження, з другої сторони, визнавши ОСОБА_2  і ОСОБА_3 особами, які втратили право
користування цим жилим приміщенням, припинивши реєстрацію ОСОБА_2і ОСОБА_3у
квартирі номер АДРЕСА_1Донецької області.

Відмовити у повному обсязі у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2(який
вона заявила як у своїх особистих інтересах так і в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_3) до ОСОБА_1, ОСОБА_4і ОСОБА_5про визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, про визнання за нею права на 1 2 частину квартири номер АДРЕСА_1Донецької області і про
вселення її разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_2 у дану квартиру - у зв'язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Стягнути на користь ОСОБА_1. з ОСОБА_2. сплачене при подачі до суду позову
держав не мито у сумі 8
гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2. на користь держави 30 гривень за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом 10-ти
днів з дня його проголошення до Артемівського міськрайонного суду, а апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана протягом 20-ти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження через Артемівський міськрайонний суд до Апеляційного
суду Донецької області.

Рішення винесено в нарадчій кімнаті.