РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

17 квітня 2007 року                                                Уманський
міськрайонний суд Черкаської області

в складі головуючого - судді Пархети А.В.

при секретарі -
Діхтяренко Л.А.

з участю представника -
ОСОБА_1.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Умані цивільну справу за позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_3про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2.
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3. про стягнення грошових коштів у сумі 138 013, 50грн.

Свої доводи
обґрунтовує тим, що сторонами в період шлюбу було придбано майно, яке в
послідуючому по рішенню суду було розділено між ними. До розподілу майна був
включений товар, який знаходився в магазині "Престиж " на суму 249 762грн. Даний
товар був придбаний нею за грошові кредити, які брала у філії Уманського
відділення № 225 ВАТ
"Державний ощадний банк України "
12.09. 2001 року у розмірі 20
тис.грн., 1/2 становить 10тис.грн. основного боргу під 28% річних - 2 936,56грн., 1/2
становить 1468,28грн. відсоткового боргу, а всього по даному кредиту відповідач
повинен їй повернути 11 468,28грн.
Крім того на придбання товару вона брала кредит в Приватбанку 18.10.2001 року у розмірі 23 тис. доларів США
під 20 % річних,
1/2 сума кредиту становить 11
500 дол. США, 1609 дол.
США - відсотки, а всього 13
109 дол. США, що складає згідно курсу долара США до гривні - 65 545грн.

У 1999 році відповідач
по справі брав у борг у ОСОБА_4. на придбання товару 22 000грн. строком
на 6 місяців.
Даний борг ОСОБА_3. не повернув, а повернула вона особисто 10.01.2004 року, а тому за
даним боргом відповідач повинен повернути їй 11 000грн.

20.04.2000 року для закупівлі товару у ОСОБА_5. вона взяла в борг 48 000грн., що на
той час склало 10 000
дол. США Дану суму боргу вона повернула 20.12.2003 року, а тому
відповідач повинен повернути їй по даному боргу 5 000 дол. США, або 25
000грн.

30.07.1999 року нею у ОСОБА_6. було взято в борг для придбання
товару 44 000 руб, що
на той період становило 10
000дол. США, борг не повернутий по даний час, а тому відповідач повинен
повернути їй 25 000грн.
Остаточна сума, яку повинен повернути Їй відповідач становить 138 013, 50грн. Дані суми
коштів вкладались на придбання товару, який і був придбаний. Майно по рішенню
суду розділено між сторонами, кредити і борги погашались нею особисто, а тому
відповідач і повинен повернути їй вищевказану суму.

У судовому засіданні ОСОБА_2. позовні вимоги підтримала у
повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_3. позов не
визнав і пояснив, що кредити у банках якщо і брала позивач по справі, то без
його відому і на які цілі йому не відомо. Що стосується взяття у борг грошових
сум у ОСОБА_4., ОСОБА_6.
та ОСОБА_5. то по даних питаннях також конкретно пояснити не може, так як про
це йому нічого не відомо. На які цілі були витрачені вищезазначені кошти йому
не відомо, а позивач у судовому засіданні не надала доказів, що дані кошти були
витрачені на придбання товару. Більше того, строки позовної давності по даних
угодах давно закінчились. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 23.11.2005 року був
проведений розподіл спільно нажитого майна подружжя, грошові кредити банків
були предметом розгляду у судових засіданнях. Рішення суду вступило у законну
силу 9 березня 2006 року, про що
свідчить відповідна ухвала апеляційного суду Черкаської області. При розгляді
справи про розподіл спільно нажитого майна подружжя позивач ні разу не вказала,
що не відшкодовані борги, які нібито брались на закупівлю

товару,
що також свідчить про надуманість позову, а тому вважає, що позов
безпідставний і в його задоволенні необхідно відмовити.

Свідок ОСОБА_6.
у судовому засіданні пояснила, що у липні 1999
року ОСОБА_2. в присутності ОСОБА_3. брала у неї в борг на придбання товару
44 ОООруб, що на
той час складало 10 000дол. США. По даний час
борг не повернутий.

Вислухавши
пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне : сторони по
справі знаходились у зареєстрованому шлюбі з 10.04.1986 по 23.10.2002
роки, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Згідно
довідок Державного ощадного банку України №
11991 від 12.12.2006 року та
Приватбанку від 14.12.2006
року ОСОБА_2. брала кредит у сумі 20
000 грн. та 23 000 дол.
США відповідно. Строки погашення кредиту -
5 вересня і 18 жовтня 2002 року, тобто у
той час сторони по справі ще знаходились у зареєстрованому шлюбі і погашення кредитів
відбувалось за спільні кошти.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 23.11.2005
року - / справа 2-5-05 являлась
предметом дослідження у судовому засіданні/, яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Черкаської області від 9
березня 2006 року
проведено розподіл спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_2. Кредитні договори
Ощадбанку і Приватбанку були предметом дослідження даної цивільної справи. При
розгляді справи про розподіл спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_2. не
ставилось питання про існування боргів ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_6., кошти з яких використовувались на
придбання товару, який в послідуючому був розділений по рішенню суду. Договори
позики заключались у
1999 - 2000 роках. Шлюб між сторонами розірваний 23.10.2002 року. Згідно п.2
ст. 72 СК
України до вимоги про поділ майна застосовується позовна давність у три роки.
Питання про поновлення строків позовної давності позивачем не ставилось. Зі
слів свідка ОСОБА_6. кошти, які нею давались позивачу по справі по сьогоднішній
день взагалі не повернуті. Позивачем не надано будь-яких доказів, які-б
свідчили про те, що брані в позику кошти були витрачені на придбання товару,
який в послідуючому був предметом розподілу.

Згідно п.З ст. 61 ЦПК України " Обставини,
встановлені судовим рішенням у цивільній ...
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці
обставини ".

Таким чином у
судовому засіданні достовірно встановлено, що ряд позовних вимог були предметом
розгляду іншої цивільної справи, рішення якої вступило у законну силу, а брані
в позику грошові кошти, які повернені позивачем позикодавцям до постановления рішення про
розподіл спільно нажитого майна подружжя були витрачені на придбання товару,
який в послідуючому був предметом розподілу.

При таких
обставинах суд прийшов до висновку, що у позові ОСОБА_2. про стягнення грошових
коштів необхідно відмовити.

На підставі
ст.ст. 22,28,29 КпШС
України / ред. 1963р./,
ст.ст. 60,63,70,71 СК
України / ред. 2003р./, ст. 1046 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10,11,
60 - 61, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

в позові
ОСОБА_2до ОСОБА_3про стягнення грошових

коштів
відмовити.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області

через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про

апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку

ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення складено
власноручно.