Справа № 2-527 2007 рік
РІ ШЕННЯ ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року                                                                         Рівненський
районний суд

Рівненської області в особі:

судді Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лустюка В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне (попередній розгляд) справу за позовом ОСОБА_2 до ПСП
„Дружба" Рівненського району Рівненської області про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В
обгрунтування позовних вимог зазначає, що згідно угоди купівлі-продажу він
придбав у відповідача нерухоме майно. Умови договору були виконані. Проте
позивач позбавлений можливості зареєструвати це майно в КП „Рівненське
ОБТІ", оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим.
Відповідач ухиляється від посвідчення договору в нотаріальному порядку,
посилаючись на зайнятість та відсутність коштів. Тому позивач змушений
звертатися до суду. Просить задоволити позов.

Представник відповідача позов визнав. Пояснив, що він дійсно продав
позивачеві

нерухоме майно, отримав за це гроші. Не заперечує проти права власності
позивача на

нерухоме майно. Не заперечує проти задоволення
позову.

Відповідно до ч.1 ст. 130 ЦПК України,
попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості
врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та
швидкого вирішення справи.

Відповідно до
ч.4 ст. 130 ЦПК України,
ухвалення у попередньому судовому засіданні
судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди
проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175
цього Кодексу.

Суд зважає на
позицію сторін, та вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які дають можливість винести судове
рішення при попередньому розгляді справи.

Сторони не
заперечують проти ухвалення судового рішення при попередньому розгляді справи.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що 30.01.06
р. згідно угоди купівлі-продажу б/н
позивач придбав у відповідача
нерухоме майно. Умови договору були виконані: продавець передав у власність покупця нерухоме майно, а
покупець провів розрахунок за отримане майно.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 2 Закону України «Про власність» визначає, що кожен
громадянин має право володіти, користуватися та
розпоряджатися майном особисто.

Статті 12, 13 цього Закону визначають, що праця громадян є основою
створення і примноження їх власності.
Громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом. В статті 48
Закону зазначається, що власник
може вимагати усунення будь-яких порушень його
права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Частинами 1
та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України та статтею 4
Закону України

«Про власність» передбачено, що
власник на свій розсуд володіє, користується і

розпоряджається належним йому
майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна

будь-які дії, що не суперечать
закону.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 49 Закону України «Про власність» передбачено, що володіння
майном вважається правомірним, якщо інше не
буде встановлено судом, третейським судом. Вказаними судовими органами будь-яких рішень, які б
обмежували право позивача володіти,
користуватися та розпоряджатися вказаним вище майном не приймалися.

Відповідно до ч.ч. 1,
2 ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов
договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ст.655
ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона
передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні, а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову

суму.

Згідно ч.1
ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором
або законом.

На підставі вищевказаних норм матеріального права, враховуючи положення
договору купівлі-продажу від 30.01.06 року, з моменту
виконання умов угоди, позивач є власником майна.

Станом на час придбання майна воно не перебувало під забороною чи під
будь-яким іншим обтяженням. Отже, позивач є добросовісним набувачем майна.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позову.

Керуючись ст.ст. 10,
11, 60, 61, 88; ч.4 ст. 130; 212, 214, 215 ЦПК України; ст.ст. 2,
4, 12, 13, 48, 49 Закону України «Про власність»; ч.2
ст. 220,
ч.ч. 1, 2 ст. 319, ст. 328,
ч.1 ст.334, ч.2 ст. 362, ч.ч. 1, 2 ст. 638,
ст. 655 Цивільного кодексу
України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, що був укладений 30.01.06 р. відносно нерухомого майна (будинок в сад. бригад.) між ОСОБА_2 та ПСП
„Дружба" Рівненського району Рівненської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на будинок в сад. бригад. (назва об'єкта нерухомості
згідно з додатком НОМЕР_1 до протоколу загальних зборів співвласників майна,
колишніх членів КСП „Дружба", НОМЕР_2 від 17 липня 2003 року, позиція № 8
в розділі „незавершені капвкладення") за адресою: с. Нова Українка
Рівненського району Рівненської області.

Стягнути з ПСП „Дружба" Рівненського району Рівненської області на
користь ОСОБА_2 59 грн. 50 коп. - судові
витрати із сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь територіального управління Державної    судової    адміністрації    в
Рівненській    області,    депозитний    рахунок 0032, МФО
833017, код ЗКПО 26259988 УДК в Рівненській
області, призначення платежу
- „інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи Рівненським
районним судом Рівненської області", сума - 22 грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили через 10
днів з дня проголошення, якщо його
не буде оскаржено в апеляційному порядку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Рішення може бути також оскаржене і без подання заяви про
апеляційне оскарження у випадку подання
апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне
оскарження у 10-денний строк рішення набуває
законної сили після закінчення цього строку.

Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не
подано в подальшому апеляційну скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає
законну силу.