РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 березня 2007 року                                                                                             м. Одеса

Колег я судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого                               Косогор Г.О.

суддів                                 Ткачук О.О.
Ісаєвої Н.В.

при секретарі                               Ісаєвої
Ю.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні
власністю, ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод в користуванні власністю,

встановила:

У травні 2004 року
ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1про усунення перешкод в
користуванні власністю та зобов'язання привести проект будівництва житлового
будинку по АДРЕСА_2 у відповідність до вимог ДБН та БНіП України.

В обґрунтування
свої вимог позивачка посилалась ла те, що їй на підставі договору
купівлі-продажу від 27 лютого 1996 року належать 12/20 домоволодіння АДРЕСА_1,
на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 1994 року їй належить 3/20
даного домоволодіння, та на підставі договору дарування від 20 грудня 1994 року
їй належить 1/2 зазначеного домоволодіння. Таким чином, ОСОБА_2. є власницею
домоволодіння АДРЕСА_1. Користувачем суміжної земельної ділянки, яка
розташована по АДРЕСА_2, є ОСОБА_1, яка у 2004 році без оформлення необхідних
документів розпочала будівництво двоповерхового будинку, яке загрожує
руйнуванням домоволодінню, яке належить позивачці.

У судовому
засіданні представник позивачки підтримав її позовні вимоги, представник
відповідачки позов не визнав.

У лютому 2006
року відповідачка ОСОБА_1звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2про
усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання ОСОБА_2. привести
проект будівництва житлового будинку, який зводиться ОСОБА_2. по АДРЕСА_3, у
відповідність нормам БНіП та ДБН.

Представник ОСОБА_2. зустрічні позовні вимоги не визнав.

Рішенням
Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_2. задоволені, позовні вимоги ОСОБА_1. залишені без задоволення.

Справа №22ц- 221/2007 р.            Головуючий 1- ої інстанції

Жуковський О.Г. Доповідач: Ткачук О.О.

2

На дане рішення
принесена апеляційна скарга ОСОБА_1, в якій вона ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, яка доповіла
зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,
вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованність рішення
суду, судова колеіія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.. 309 п.3,4 ЦПК
України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення, або зміні рішення є недоведеність обставин, що мають значення
для справи, які суд вважав встановленими, а також неправильне застосування норм
матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 103 Земельного
Кодексу України, «власники, та землекористувачі земельних ділянок повинні
обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок
завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи,
шумове забруднення, тощо).

Згідно ч2 ст. 103 Земельного
Кодексу України, власники, та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням, (неприпустимий вплив).

Згідно ст.. 23 Закону
України «Про планування, та забудову територій», планування окремої земельної
ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками, або користувачами
здійснюєгься з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних
ділянок, будинків і споруд».

У судовому засіданні у суді першої
інстанції було встановлено, що на підставі двох договорів купівлі - продажу
нерухомого майна: від 23 серпня 1994 року, 27 лютого 1996 року, та договору
дарування від 20 грудня 1994 року ОСОБА_2. є власницею домоволодіння АДРЕСА_3.

ОСОБА_1. на підставі договору
дарування від 18 квітня 2002 належить 36/ 1000 частин у ДБК «Червона зірка»,
якій розташований по вул.. АДРЕСА_2.

ОСОБА_2., та ОСОБА_1. є суміжними землекористувачами. Суд
першої інстанції ухвалюючи рішення, вважав встановленим ту обставину, що
ОСОБА_1. розпочала будівництво житлового будинку на своїй земельній ділянці на
відстані 2-х метрів від будинку ОСОБА_2., яка не відповідає будівельним
вимогам. При цьому суд першої інстанції послався на висновки судової будівельно
-технічної експертизи № 073/ 2005 від 2 грудня 2005 року.

Але суд першої інстанції не врахував , та не надав
належної правової оцінки багатьом протиріччям у вищевказаних висновках
експерта, чим порушив ст. 212 ЦПК України.

Так експерт вказавши у висновках,
що ОСОБА_1. розпочавши будівництво її будинку на відстані 1 м. від паркану
грубо порушила п.2.13. ДБН 79- 92, але не вказує, що і ОСОБА_2. також порушила
ті ж норми, оскільки збудувала будівлю фактично на такій же відстані від
паркану.

Крім того, експерт вказує у своїх висновках, що ОСОБА_2.
одержала згоду сусідів на будівництво, а ОСОБА_1. не одержала згоду ОСОБА_2. на
будівництво будинку, у той час, як згідно матеріалів справи сторони не давали
одне одному такої згоди. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1.
перед початком будівництва одержала проектну документацію на будівництво
житлової будівлі з належними погодженя у передбаченому законом порядку. У
складі проектної документації є висновки органів держнадзору, управління
інженерного захисту містаі розвитку узбережжя, та інші документи. Як вбачається
з матеріалів справи, експерт не проаналізував належним чином вищеназвані
документи і тому зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи. На
момент подачі позову ОСОБА_2., у травні 2004 року, в якому вона вимагаючи
заборонити ОСОБА_1. будівництво, оскільки воно може потягнути руйнування її
будівлі, позивачка додала до позовної заяви технічний паспорт на свою

3

будівлю за
1999 рік, де вказано місто розташування її будівлі у центрі її земельної
ділянки (ах. 42).

Наступний технічний паспорт був
одержаний ОСОБА_2. 5 січня 2005 року, згідно якого належне її домоволодіння
розташоване та тому ж місті у центрі її земельної ділянки, а уже пізніше у
березні 2005 року ОСОБА_2. одержала новий технічний паспорт, в якій було внесено новий дім. Згідно письма інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю від 8 липня 2004
року, будівництво жилого будинку по АДРЕСА_3велося ОСОБА_2.
без оформлення дозвільної документації і вона попереджена про
відповідальність за продовження самовільних робіт.

Таким чином, у
момент звернення з позовом до суду, ОСОБА_2. сама проводила самовільне будівництво на відстані менше одного метру від
паркану, у той час як ОСОБА_1., як вказувалося вище, мала проектну
документацію на будівництво зі усіма узгодженями.

З таких
підстав, судова колегія вважає, що і позивачі і відповідачі не обирали такі
способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення,
при яких власникам, землекористувачам сусідніх
земельних ділянок завдавалось би найменше незручностей.

Враховуючи
вищевикладене, судова колегія вбачає, що підстави для задоволення позову
як ОСОБА_2., так і ОСОБА_1. відсутні.

Таким чином,
суд першої інстанції ухвалив рішення, пославшись на обставини, які не були
доведені, а також не застосував норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Керуючись ст.. ст..309 п.п.3,4, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково. Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 17 квітня 2006 року -скасувати. Ухвалити нове
рішення.

У позові ОСОБА_2до ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні
власністю, ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод в користуванні власністю
-відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути оскаржено на протязі двох
місяців до Верховного суду України.