У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 квітня 2007 року                                                                        м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі :

головуючої:

Григор`євої Л.І.

суддів:

Барсукової В.М. Балюка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Новомосковського районного комунального підприємства бюро
технічної інвентаризації “Інвентаризатор”, третя особа - приватний нотаріус
Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, свідоцтва про
право власності на будинок, державного акту про право власності на земельну
ділянку та витягу з реєстру прав власності,

в
с  т  а
н  о  в
и  л  а :

Позивачка звернулася до суду із
зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що у квітні 2003 року між відповідачами
- її чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_2, - без її відома та згоди було укладено
договір купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що оскільки
вказаний будинок був спільним майном подружжя, кожен з подружжя мав рівні права
щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном, тому для  продажу будинку необхідно було отримати її
письмову згоду, позивачка просила суд
відповідно до ст. 63 ЦК України в редакції 1963 року визнати зазначену
угоду недійсною, як і отримане ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спірний
будинок.

У ході судового слідства позивачка
свої вимоги уточнила та змінила, просила визнати договори купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки недійсними з підстав, передбачених ст. 57 ЦК
України в редакції 1963 року, як укладені
особою під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2006 року,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 грудня 2006 року,  в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права та відсутні передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для їх обов'язкового скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 331, 332, 337
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська
від 19 квітня 2006 року  та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Григор`єва Л.І.

Судді:

Барсукова В.М.   Балюк М.І.