У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Патрюка М.В.,

суддів:                 Тітова Ю.Г.,                Пшонки М.П.,

Лященко
Н.П.             Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до колективного підприємства
профсоюзів (далі - КПП) “Ялтинське бюро подорожей та екскурсій” про виплату
вартості вкладу,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2001 року позивачка звернулася з указаним позовом, посилаючись на
те, що перебувала у трудових відносинах з КПП “Ялтинське бюро подорожей та
екскурсій” і була звільнена з роботи на підставі наказу № НОМЕР_1 за п. 1 ст.
40 КЗпП України. У зв'язку з припиненням трудових відносин вона звернулася із заявою
про виплату їй вартості вкладу у колективному підприємстві. Проте, з вини
правління колективного підприємства вартість вкладу з урахуванням трудової
діяльності їй виплачена не була.

Посилаючись на ст. 23 Закону України “Про власність”
позивачка просила про задоволення позовних вимог.

Рішенням Ялтинського міського суду Автономної республіки
Крим від 27 березня 2003 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача
на користь ОСОБА_1 вартість вкладу у сумі 6737 грн. 88 коп. та 551 грн. судових витрат.

За апеляційною скаргою КПП “Ялтинське бюро подорожей та
екскурсій” рішенням апеляційного суду Автономної республіки Крим від 5 квітня
2004 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено
нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення позовних вимог без задоволення апеляційний
суд виходив із того, що вартість вкладу позивачки необхідно розраховувати
станом на 1 січня 2001 року, тоді як суд першої інстанції погодився із
розрахунками експерта, проведеними станом на 1 січня 2000 року.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Згідно
з ч. 4 ст. 23 Закону України “Про власність” працівникові, який припинив
трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника
виплачується вартість вкладу. Відповідно до ч. 2 ст. 23 названого закону у майні колективного
підприємства визначаються вклади його працівників.
Розмір вкладу працівника у майні колективного підприємства визначається залежно від його трудової участі в діяльності державного або орендного
підприємства, а також участі у збільшенні
майна колективного підприємства після його створення.

Відповідно до розділу 3 Статуту КПП “Ялтинське бюро подорожей та
екскурсій”, зареєстрованого рішенням Ялтинського міськвиконкому НОМЕР_2 (а.с.
8-14) та Положення про частку працівника-співвласника в майні колективного
підприємства, затвердженого протоколом загальних зборів НОМЕР_3 (а.с. 93), які
діяли на час виникнення спірних правовідносин, вартість вкладу позивачки
повинна була розраховуватись станом на 1 січня 2000 року, тобто за підсумками
річного балансового звіту підприємства за 1999 рік.

Судом встановлено, що позивачка перебувала в трудових відносинах з КПП
“Ялтинське бюро подорожей та екскурсій” і відповідно до статуту колективного
підприємства була його співвласником. Наказом № НОМЕР_1 трудові відносини з
позивачкою були припинені на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з чим
відповідно до вказаного закону у неї виникло право на отримання вартості
належного їй вкладу.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 23 названого Закону та Статуту підприємства
розмір вкладу працівника визначається з урахуванням його трудової участі в
діяльності підприємства, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з
висновком судово-бухгалтерської експертизи (а.с. 134-136) щодо розрахунку вартості
вкладу позивачки із застосуванням коефіцієнта 1,621, який визначено загальними
зборами колективу підприємства від 29 березня 1999 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про
часткове задоволення позовних вимог, тому рішення суду відповідає дійсним
обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального закону й було
скасовано судом апеляційної інстанції помилково.

Крім того, вирішуючи спір апеляційний суд посилався на ст. 24 Закону
України “Про власність”, тобто застосував норму права, яка не поширюється на
дані правовідносини.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у
х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного суду Автономної республіки Крим від 5 квітня 2004 року
скасувати та залишити в силі рішення Ялтинського міського суду Автономної
республіки Крим від 27 березня 2003 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               М.В.
Патрюк

Судді:                                                                          Ю.Г.
Тітов

Н.П.
Лященко

М.П.
Пшонка

Ю.В.
Прокопчук