Справа НОМЕР_3-93
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

01 березня 2007
року Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого:
судді - Брияк Т.Р.

при
секретарях:                  Браілко A.M., Підгорній Л.Є.

за участю:

позивача:                                      ОСОБА_1.

адвоката
позивача:                       ОСОБА_3.

представника
відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судбвому засіданні в м. Чернівці справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення позики.
Посилався на те, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 позичив у нього для своїх потреб
3540 грн. 05 коп., що еквівалентно 701 долару США за курсом НБУ. На підставі укладеного усного договору
зазначена сума була відправлена на ім'я відповідача через Тернопільську філію КБ «Приватбанк», за
банківські послуги він оплатив комісію в розмірі 112 грн. 18 коп.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення
позики, однак позика повернута не була. ІНФОРМАЦІЯ_2 він надіслав відповідачу
вимогу про повернення боргу, на що відповіді не отримав.

Просив стягнути з відповідача на його користь суму позики
в розмірі 3540 грн. 05 коп., що еквівалентно 701 долару США за курсом НБУ,
вартість сплачених ним банківських послуг в розмірі 112 грн. 18 коп. та
втрачений прибуток в розмірі 1168 грн. 20 коп., що еквівалентно 231, 33 долару США за курсом НБУ.

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав
частково, в частині стягнення втраченого прибутку в розмірі 1168 грн. 20 коп.,
що еквівалентно 231, 33 долару США
за курсом НБУ - відмовився, підтвердив викладені в ній обставини.

Пояснив, що в березні 2003 року до нього звернувся ОСОБА_2. з проханням
позичити гроші, які обіцяв повернути протягом шести місяців, однак

у вказаний термін гроші не повернув, тому
позивач надіслав йому вимогу  про
повернення боргу.

Представник позивача позовну заяву підтримав. Пояснив, що договір був
укладений в усній формі, передача грошей в сумі 701 долару США проходила за
переказом банківської установи, відповідно до касових ордерів. На вимогу
позивача про повернення боргу - відповідач не прореагував. Стверджує, що факт
передачі і отримання 701 долара США
доведено.

Представник відповідача ОСОБА_4. позов не визнала. Пояснила, що не
заперечує факт пересилання та отримання грошей у розмірі 701 долара США, однак відповідач
не позичав цих грошей, а тому позики не було. Також пояснила, що співмешканка
відповідача ОСОБА_5. звернулась до свого родича ОСОБА_1. з проханням відправити
701 долар США для покупки
технічного паспорта для машини позивача. Кошти відправлялись на ім'я
відповідача, який, отримавши дану суму, віддав їх ОСОБА_5., з якою вони їздили
тричі в м. Одесу на сесію, де вона навчалась і там витратили ці кошти. Тому
стверджує, що відповідач не позичав 701 долар США у позивача, письмового договору позики з відповідачем
укладено не було і факт позики позивачем не доведений. Просила в позові
відмовити.

Свідок ОСОБА_5. пояснила, що вона проживала з відповідачем у 2003 році
близько 6 місяців, а позивач є її родичем, вона їх обох познайомила. При їх
зустрічі відповідач просив позивача позичити йому гроші. Про переказ грошей
через банк відповідачу, в той час як вона була на сесії в м. Одесі, їй згодом
розповів позивач і його дружина (її сестра).

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що в лютому 2006 року батьки відповідача
приїзджали до неї, просили поговорити з позивачем (її зятем), щоб він не
подавав позов, сказали, що гроші вони віддадуть.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд
вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1. було
здійснено поштовий переказ грошових коштів в сумі 701 долар США на ім'я ОСОБА_2, що
підтверджується копією заяви про переказ Тернопільської філії КБ «Приватбанк» та
копією касового ордеру НОМЕР_1(а.с.9, 11). ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2. отримав 701
долар США, що
підтверджується копією касового ордеру НОМЕР_3 ЗАТ КБ «Приватбанк»
(а.с.47). Крім того, позивачем, відповідно до копії касового ордеру НОМЕР_2,
було оплачено комісію за надані банківські послуги у розмірі 112 грн. 18 коп.
(а.с. 10).

Таким чином, судом встановлено, що позивач заявив вимоги з підстав
повернення коштів, отриманих відповідачем за договором позики.

У відповідності до ст. 374 ч.1 Цивільного кодексу України від 18.07.1963
року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) у власність

гроші, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей.

Згідно ст. 375 ЦК
України від 18.07.1963 року договір позики на суму понад п'ятдесят
карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ст. 44 ЦК України від 18.07.1963 року у письмовій формі повинні
укладатись угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців та інші угоди
громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

На підставі п.4
прикінцевих та перехідних положень ЦК
України 2003 року

-   щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним

кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і

обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним

чинності.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачем на ім'я відповідача було надіслано вимогу про
повернення позичених коштів в розмірі 700 доларів США в термін до
12.02.2006 року (а.с. 12). Як вбачається з пояснень сторін та досліджених
письмових доказів, відповіді ОСОБА_2. на зазначену вимогу не надав, ніяких дій
щодо визнання позики не вчинив.

Суд не приймає до уваги свідчення свідків ОСОБА_5. та ОСОБА_6., оскільки
вони є родичами позивача. Крім того, згідно ст. 218 ч.2 ЦК України у разі
заперечення однією з сторін факту вчинення правочину рішення суду не може
грунтуватись на свідченнях свідків.

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні заяв
ОСОБА_2., останній отримав від позивача гроші, які були вислані на прохання
ОСОБА_5., на покупку технічного паспорту для машини ОСОБА_1., оскільки ОСОБА_5.
могла поїхати на навчання до м. Одеси. Після отримання грошей він віддав їх
ОСОБА_5., однак вони тричі їздили на сесію і там витратили ці кошти. Гроші у
ОСОБА_1. він не позичав (а.с. 36, 69).

Твердження представника позивача про те, що відповідач не відреагував на
письмову вимогу про повернення боргу, а значить визнав, що позичав ці кошти

-   не може бути прийнято судом до
уваги, оскільки це є правом, а не обов'язком

особи   давати відповіді на такі
вимоги.

Твердження представника позивача про те, що факт передачі
і отримання 701 долара США
доведено у зв'язку з чим підтверджено факт існування позики -
спростовується заявою ОСОБА_2., в якій він позов не визнав та повідомив, що
гроші у ОСОБА_1. не позичав, а просто отримав їх на прохання його співмешканки
та родички позивача ОСОБА_5., оскільки ці гроші були надіслані для неї.

Посилання представника позивача на протиріччя у
поясненнях представника відповідача, суд не бере до уваги, оскільки керується
заявами, написаними відповідачем, в яких він зазначив, що у позивача грошей не
позичав (а.с. 36, 69).

У відповідності до ст. 169 ч. 1 п. 4 ЦПК України суд не визнав явку
відповідача обов'язковою у судове засідання для дачі особистих пояснень по

справі, у зв'язку з його хворобою, що
підтверджується дослідженими у судовому засіданні медичними довідками про його
хворобу (а.с. 26, 27, 44, 45).

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позивачем належними та
допустимими доказами не доведено факт укладення договору позики, а тому його
вимоги про повернення коштів в сумі 3540 грн. 05 коп., що еквівалентно 701
долару США за курсом
НБУ, саме з підстав невиконання договору позики, задоволенню не підлягають.
Також не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача
сплачених ним банківських послуг в розмірі 112 грн. 18 коп.

Керуючись ст.ст. 208, 218, 1046, 1047, 1051, п. 4 прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України, ст.ст.209, 212-215, 218, 367 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження або апеляційної скарги.

Заява про апеляційне оскарження або апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Апеляційного
суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці.