Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
11 липня 2007 року                                                                      м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Великосербулівська сільська рада, Третя Миколаївська державна нотаріальна
контора про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове
майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення  апеляційного суду Миколаївської області від             6 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_3, яка за   життя 1 березня 2002
року залишила на ім`я
позивача заповіт, посвідчений нотаріусом, на все своє
майно, у тому числі і на належну їй на праві власності земельну ділянку 5,29 га
в с. Благодатне Арбузинського району. Звернувшись
після смерті ОСОБА_3 у нотаріальну контору
із заявою про прийняття спадщини, йому стало відомо, що є
заповіт від 8 грудня 2003 року, посвідчений секретарем Великосербулівської
сільської ради, яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно
на ім'я ОСОБА_2. Указуючи на те, що підпис на
заповіті на ім'я ОСОБА_2 не відповідає
справжньому підпису померлої, крім того, у силу свого тяжкого
стану здоров`я ОСОБА_3 не могла скласти заповіт,  позивач просив визнати його недійсним та
визнати за ним право на спадкову земельну ділянку.

Рішенням  Заводського районного суду м. Миколаєва
від                                 21
серпня 2006 року позов задоволено. Визнано заповіт від імені   ОСОБА_3
на ім'я ОСОБА_2,
посвідчений 8 грудня 2003 року секретарем Великосербулівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, недійсним. Визнано право власності на земельну
ділянку  площею 5,29 га, розташовану в межах території
Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, за  ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом
після смерті  ОСОБА_3, померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області
від                                     6
листопада 2006 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. У задоволенні позовних вимог у частині визнання права власності на
земельну ділянку відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
ставить
питання про скасування рішення апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої
інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів вважає, що скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності за позивачем
на спадкове майно, апеляційний суд виходив із того, що ч. 4 ст. 1254 ЦК України
передбачено, що, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний
недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків,
встановлених ст. ст. 225, 231 цього Кодексу.

З
такими висновками суду не можна погодитися, оскільки суд дійшов їх із неправильним
застосуванням норм матеріального права.

Судами
встановлено, що ОСОБА_3 1 березня 2002 року склала заповіт, який посвідчений нотаріально, на ім`я ОСОБА_1, заповівши йому все своє майно. Новий заповіт від 8 грудня 2003
року, складений від імені  ОСОБА_3 на ОСОБА_2 та посвідчений секретарем Великосербулівської сільської ради
Єланецького району Миколаївської
області, підписаний не    ОСОБА_3, а іншою особою.

Апеляційний суд, скасовуючи частково рішення суду
першої інстанції, помилково виходив із положень ч. 4 ст. 1254 ЦК України,
оскільки правила цієї статті не поширюються на спірні правовідносини, тому що
вони передбачають випадки коли новий заповіт складений заповідачем. Судами
встановлено, що новий заповіт від   8
грудня 2003 року  підписаний не ОСОБА_3, а іншою особою,  тобто не було волевиявлення заповідача, а
тому в цьому випадку діє попередній заповіт складений заповідачем.

Суд
апеляційної інстанції, неправильно застосувавши норму матеріального права,
помилково частково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої
інстанції.

Відповідно
до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої
інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення  апеляційного
суду Миколаївської області від  6
листопада 2006 року скасувати, залишити в силі рішення Заводського
районного суду                   м.
Миколаєва від  21 серпня 2006 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко