Справа №22ц-150/2007                                            Головуючий
Категорія 40                                                              Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

8 лютого 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

головуючого
Песоцької Л.І.

Баркової Л.Л., Костромітіна B.C.

при секретарі
Жило І.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" ( далі ВАТ "МК"Азовсталь")
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і
відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача на рішення
Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2006 року,

встановила:

Рішенням
Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2006 року в
задоволенні позовів ОСОБА_1. до ВАТ „МК„Азовсталь" про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і відшкодування моральної
шкоди відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній
скарзі позивач ставить питання про скасування рішення і задоволення позовних
вимог, посилається на те, що прогул вчинив з поважних причин, а строк звернення
до суду пропустив у зв'язку з тим, що намагався вирішити спір без звернення до
суду і вважав, що діє тримісячний строк звернення до суду.

Заслухавши суддю
доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1. і його представника адвоката ОСОБА_2, які просили
скаргу задовольнити, представника відповідача Риженіної Н.М., яка просила
скаргу відхилити, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1. працював у ВАТ
„МК"Азовсталь" з червня 1998
року в цеху навантаження -вивантаження
управління залізничного транспорту вантажником. З 30 червня по 2 липня 2006 року він вчинив
прогули (на роботу вийшов 5
липня 2006 року),
за що наказом від 7 серпня 2006 року за згодою
профспілкового комітету звільнений з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.4, 26-27). З 15 по 18 липня 2006 року позивач
знаходився на лікуванні. В день звільнення йому видана копія наказу про
звільнення, 11 серпня - трудова книжка.

Згідно зі ст.234
КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці
строки.

2

Відмовляючи в
позовах, суд зазначив, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення
до суду. Такий висновок є обгрунтованим.

До суду з
вимогами про поновлення на роботі позивач вперше звернувся 2 жовтня 2006 року з
порушенням правил підсудності. З даними позовними вимогами -12 жовтня 2006 року (а.с.2).

Як вбачається з
матеріалів справи, даних, які б свідчили про поважність причин пропуску строку
звернення до суду, не встановлено.

В позовній заяві
позивач посилався на те, що звертався у різні інстанції, оскаржуючи звільнення,
але будь-яких даних цьому не навів.

В судовому
засіданні посилався, що звертався зі скаргами на адресу керівника підприємства 16 серпня та 18 вересня (а.с.38-39), об'єктивних
підтверджень цим зверненням не встановлено, відповідач заперечував зазначені
звернення.

Посилався
позивач на усні звернення в юридичний відділ та профспілковий комітет
підприємства.

Між тим, намір
врегулювати спір в позасудовому порядку, не свідчить про поважність причин
пропуску строку звернення до суду.

Доводи про
незнання закону не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи можливість
отримання правової допомоги та доведеність до відома населення, в порядку
встановленому законом, кодексу законів про працю.

Не погоджуючись
з рішенням, позивач не спростував висновки суду.

При пропуску
строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому вважає
неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих
підстав, не аналізуючи в рішенні обґрунтованості вимог по суті, тому
неспроможні посилання в апеляційній скарзі, як на недолік рішення суду, на
відсутність висновків про законність звільнення.

Рішення суду
відповідає вимогам ст.ст.10, 60,
213-215 ЦПК України та положенням ст.ст.233,234 КЗпП України,
підстав для його скасування не має.

Керуючись
ст.ст.303, 307,308 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1. відхилити.

Рішення
Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 29 грудня 2006
року залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в

касаційному
порядку протягом двох місяців.