21 березня 2007 року                                            м.
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі :
Головуючого - Яреми А.Г.,
Суддів:
Левченка Є.Ф.,  Лихути Л.М.,
Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,
в  судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 доОСОБА_1, ВАТ “Житомирголовпостач”
про визнання договору купівлі-продажу кімнати недійсним,
рокуОСОБА_1звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно
договору купівлі-продажу, укладеному ним з ВАТ “Житомирголовпостач”, він є
власником кімнати АДРЕСА_1, проте не може користуватися цим приміщенням,
оскільки в ньому незаконно проживають відповідачі, плату за користування житлом
вони не вносять, звільнити кімнату відмовляються.
У червні 2005 року ОСОБА_4,
ОСОБА_5,ОСОБА_2, ОСОБА_3пред”явили зустрічний позов, просили визнати недійсним
договір купівлі-продажу кімнати, укладений між ВАТ “Житомирголовпостач” та
ОСОБА_1, посилаючись на те, що цей договір укладено в порушення вимог закону.
Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 18 серпня  2005 року
позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення задоволено, а у задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Житомирської  області від 17 жовтня 2005
року   рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 18 серпня   2005
року в частині задоволення позову про виселення скасовано,  ухвалено нове рішення про відмову в
задоволені цього позову; в решті рішення суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1просить
скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та
процесуального права.

ВАТ “Житомирголовпостач” подало
заяву про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1              Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що будинок АДРЕСА_1,
в якому було розміщено гуртожиток, у 2001 році було передано у власність ВАТ
“Житомирголовпостач”. 17 грудня 2004 року кімната НОМЕР_1у цьому будинку була
продана ОСОБА_1 В цій кімнаті з 1991 року проживає сім”яОСОБА_2 (відповідачі у
справі).

Задовольняючи позов про
виселення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником спірної
кімнати, має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею, це його право
порушується відповідачами. Одночасно суд зазначив відсутність підстав для
визнання договору купівлі-продажу кімнати недійсним.

Суд апеляційної інстанції,
погодившись із висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для визнання
договору купівлі-продажу недійсним, разом з тим зазначив, що задовольняючи
позов про виселення, суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних
вимог, зробивши висновок про втрату відповідачами права користування жилим
приміщенням, послався на норми права, які питання виселення не регулюють. Саме
з цих підстав апеляційний суд й постановив нове рішення про відмову в позові
про виселення.

Однак з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не можна.

Підстави для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення визначені статтею 309 ЦПК
України, такою підставою, зокрема, зазначено порушення або неправильне
застосування норм матеріального права. Згідно частини  2 цієї статті норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Висновок апеляційного суду про
те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зробивши висновок
про втрату відповідачами права користування жилим приміщенням, не можна визнати
правильним, оскільки судом першої інстанції не ухвалювалось рішення про
визнання відповідачів такими, що втратили право на жиле приміщення, а було
постановлено рішення про їх виселення, як цього й просив позивач.

Відмовляючи у позові про виселення
з тих підстав, що місцевий суд послався на норми права, які питання виселення
не регулюють, апеляційний суд не врахував положення частини 2 статті 309 ЦПК
України, а також  ст. 119 ЦПК України, в
якій підстави позову визначаються, як обставини, якими позивач обґрунтовує свої
вимоги.

В порушення вимог ст. 316 ЦПК
України в рішенні апеляційного суду не зазначено обставин, встановлених
апеляційним судом і визначених відповідно до них правовідносин, а також назву
закону, на підставі якого прийнято рішення про відмову в позові про виселення.

За таких обставин ухвалене
апеляційним судом рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1та ВАТ
“Житомирголовпостач” задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Житомирської  області від 17 жовтня 2005
року  скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді :
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін