Справа №2-1060/2007
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

24 грудня 2007 року Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області у складі:                                                             головуючого -
судді  Доброріза А.В.

при
секретарі                    Черевко О.В.

за участю    представника
позивачки,        адвоката ОСОБА_7

представника
відповідача      ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в
залі суду в місті Ясинуватій цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним та виселення відповідачів із квартири,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2007 року позивачка ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу однокімнатної
квартири №54, розташованої в місті Ясинуватій, Донецької області, АДРЕСА_1
недійсним, та виселення із квартири ОСОБА_3 з усіма особами, що мешкають в цій
квартирі.

Позивачка посилалася на те, що під час
подружнього життя з відповідачем ОСОБА_2, ними була придбана вказана квартира,
яка була спільною сумісною власністю позивачки та відповідача ОСОБА_2, що також
підтвердив апеляційний суд Донецької області в своєму рішенні від 26 вересня
2005 року.

З відповідачем ОСОБА_2 не було досягнуто домовленості
щодо володіння і користування квартирою, відповідач сам фактично володів і
користувався квартирою, а позивачка вимушена була проживати у своєї матері. В
липні 2006 року позивачці стало відомо, що 14 липня 2005 року - в той час, коли
в апеляційному суді Донецької області розглядався позов про розподіл цієї
квартири між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2, відповідач без відома
позивачки продав квартиру, яка була їх спільною сумісною власністю,  В зв'язку з тим, що відповідач всупереч
вимогам ст.369 ЦК України розпорядився спільним майном без згоди співвласника -
позивачки, вона просила на підставі ст.ст.215, 216 ЦК України визнати договір
купівлі-продажу квартири недійсним, а покупця квартири - ОСОБА_3 виселити з
квартири з усіма особами, що мешкають з ним в цій квартирі.

В судовому засіданні позивачка просила
задовольнити свої вимоги, так як відповідач ОСОБА_2, всупереч вимогам ч.2
ст.369 ЦК України, розпорядився спільним майном без її згоди.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та
пояснив, що рішенням Ясинуватського міськрайонного суду від 11 квітня 2005
року, позивачці ОСОБА_1 було відмовлено в позові про поділ сумісного майна та
визнання за нею права власності на спірну квартиру з відшкодуванням йому
грошової компенсації, 11 травня 2005 року це рішення набрало законної сили.
Ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду від 7 червня 2005 року позивачці
ОСОБА_1 також було відмовлено в поновленні строку на оскарження цього рішення.
Вважаючи, що квартира належала тільки йому, так як вона була придбана за гроші
його батьків та зареєстрована на його ім'я, ОСОБА_2 продав цю квартиру 14 липня
2005 року - ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та
пояснив, що він не знав та не міг знати, що ОСОБА_2 не міг розпоряджатися
квартирою, та що вона йому не належала. ОСОБА_3 був впевнений, що ОСОБА_2 є
власником квартири, цю обставину перевіряв також нотаріус, який посвідчив
договір купівлі-продажу квартири.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, залучені
судом до участі в справі, в судове засідання не з'явились, просили розглянути
справу у їх відсутність.

Третя особа на стороні відповідача -
приватний нотаріус ОСОБА_6, заперечуючи проти позовних вимог, пояснив, що при
посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири, відповідач ОСОБА_2 крім
документів, необхідних для посвідчення договору купівлі-продажу квартири, також
представив копію рішення Ясинуватського міськрайонного суду від 11 квітня 2005
року, де було вказано, що рішення набрало законної сили 11 травня 2005 року,
під арештом квартира також не знаходилася.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні суд оглянув матеріали
цивільної справи №2-139/2005 про розподіл майна між позивачкою ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 (далі - справа №2-139/2005), а також матеріали,
представлені приватним нотаріусом ОСОБА_6 про посвідчення договору -
купівлі-продажу спірної квартири.

Із матеріалів цих справ та пояснень сторін
судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 6 серпня 1994
року по 4 березня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі (листи 9, 11
справи №2-139/2005). Під час шлюбу сторонами була куплена однокімнатна квартира
№54, розташована в місті Ясинуватій, Донецької області, АДРЕСА_1.

Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду
від 11 квітня 2005 року позивачці ОСОБА_1 було відмовлено в позові про поділ
вказаної квартири, суд визнав, що квартира є особистою власністю відповідача
ОСОБА_2 Після 11 травня 2005 року відповідач ОСОБА_2 отримав в суді копію цього
рішення, так як позивачка у встановлений законом термін його не оскаржила.

25 травня 2005 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до Ясинуватського міськрайонного суду з апеляційною скаргою на
рішення суду від 11 квітня 2005 року та з заявою про поновлення строку на
оскарження рішення. Ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду від 7 червня
2005 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено в поновлені строку на оскарження рішення
суду. Відповідач ОСОБА_2 також був присутнім в судовому засіданні 7 червня 2005
року та знав, яке рішення прийняв суд ( листи 102-106, 108-109 справи
№2-139/2005).

14 липня 2005 року відповідач ОСОБА_2 продав
спірну квартиру ОСОБА_3. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений
приватним нотаріусом Ясинуватського міського нотаріального округу ОСОБА_6
(а.с.5). При оформленні договору купівлі-продажу квартири відповідач ОСОБА_2
представив нотаріусу копію рішення суду від 11 квітня 2005 року, в якому
вказувалося, що квартира є особистою власністю відповідача, а рішення суду
набрало законної сили.

Із змісту статей 22 та 29 Кодексу про шлюб та
сім'ю, який діяв на час придбання квартири сторонами, випливає, що майном,
нажитим під час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою.

26 вересня 2005 року апеляційний суд
Донецької області скасував рішення Ясинуватського міськрайонного суду від 11
квітня 2005 року, та визнав, що згідно зі ст.22 КпШС України (який діяв на час
придбання квартири сторонами), квартира є сумісною власністю подружжя ОСОБА_1
та ОСОБА_2 і позивачка та відповідач мають рівні права користування та
розпорядження цим майном (а.с.6-7).

Виходячи зі змісту частини 1 ст.215 та
частини 1 ст.203 ЦК України, - правочин може бути визнано недійсним, якщо його
зміст суперечить Цивільному кодексу, або іншим актам цивільного законодавства.

Із пояснень відповідача ОСОБА_2 в судовому
засіданні видно, що на час продажу ним квартири, він мав на руках копію рішення
Ясинуватського міськрайонного суду від 11 квітня 2005 року з відміткою суду про
те, що воно набрало законної сили, та яким було визнано, що спірна квартира
належить відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої власності. Із протоколу
судового засідання від 7 червня 2005 року відомо, що відповідач ОСОБА_2  також був присутнім при розгляді в суді
клопотання позивачки ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження
рішення суду від 11 квітня 2005 року та знав, що позивачці відмовлено в
поновлені строку на оскарження рішення суду (листи 108-109 справи №2-139/2005).

В судовому засіданні не спростовані посилання
відповідача ОСОБА_2 на те, що про оскарження позивачкою ухвали суду від 7
червня 2005 року про відмовлення їй в поновленні строку на оскарження рішення
суду, він дізнався тільки тоді, коли одержав копію цієї скарги, тобто - після
продажу квартири. Скаргу з апеляційного суду відповідач одержав 22 липня 2005
року (лист 118 справи №2-139/2005).

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд
дійшов висновку, що розпоряджаючись спірною квартирою (оформляючи продаж
квартири ОСОБА_3.), відповідач вважав, що він є єдиним власником квартири.
Позивачка не представила суду будь-яких доказів того, що відповідач навмисно
розпорядився квартирою без її згоди, знаючи, що квартира належить їм обом на
праві спільної сумісної власності..

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України, майно,
придбане за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати,
про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має
право витребувати від набувача лише у разі, якщо майно:

1)   було
загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2)   було викрадене у власника або особи, якій він
передав майно у володіння;

3)   вибуло з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3,
придбавший квартиру у відповідача ОСОБА_2, не знав і не міг знати, що
відповідач не мав права розпоряджатися квартирою, тобто, відповідно до ст.388
ЦК України, - є добросовісним набувачем, а тому позивачка не має права
витребувати квартиру з його володіння.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним та виселення з
квартири ОСОБА_3, - не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.215,
388 ЦК України, ст.ст.57-59, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові відмовити.

Рішення  може бути
оскаржено до  Апеляційного
суду  Донецької області через
Ясинуватський  міськрайонний суд.

Заяву про апеляційне
оскарження рішення  може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на
рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, або протягом десяти днів
з дня проголошення рішення суду без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя