20 червня 2007 року                                                                        м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
Гуменюка В.І.,                  Косенка В.Й., Данчука
В.Г.,                    Костенка А.В.,
розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ присадибної земельної
в с т а н о в и л а:
У травні 2001 року ОСОБА_1.
звернулась з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Костопільського
районного суду від 23 листопада 2000 року їй виділено у власність 33/100 частин
будинку №АДРЕСА_1 у м. Костополі, а відповідачу - 67/100 частин зазначеного
будинку. Присадибна земельна ділянка має загальну площу 1 620 кв. м. Відповідно
до її частини у будинку їй належить 535 кв. м. присадибної земельної ділянки.
Оскільки між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу
земельної ділянки, просила позов задовольнити та виділити їй у користування 535
кв. м. спірної земельної ділянки.
Справа судами розглядалась
Останнім рішенням Костопільського районного суду від 27 жовтня 2003 року
позов задоволено. Виділено ОСОБА_1. у користування присадибну земельну ділянку
площею 535 кв. м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 у       м. Костополі.
Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2004 року
доповнено резолютивну частину рішення суду, а саме постановлено розділити
земельну ділянку площею 1 620 кв. м. між сторонами відповідно до висновку
спеціаліста на схематичному плані (а.с. 8).
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постановлені у справі судові
рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_1, встановив, що позивач
та відповідач раніше перебували у зареєстрованому шлюбі. В період перебування у
шлюбі вони спільно користувались
присадибною земельною ділянкою. На підставі рішення Костопільського
районного суду від 23 листопада 2000 року будинок №АДРЕСА_1 у м. Костополі було
розділено і виділено ОСОБА_1. 33/100 частин будинку, а ОСОБА_2. - 67/100
частин.

У зв'язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку про виділення
ОСОБА_1. у користування присадибну земельну ділянку площею 535 кв. м., що
відповідає її частці у вартості будівлі.

Проте з такими висновками суду погодитись не можливо.

Відповідно до частини 4 статті 120 ЗК України при переході права власності
на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на
якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та
споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток
у спільній власності на будинок.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками будинку про порядок
використання земельної ділянки цей порядок ними не визначався, суду слід
виходити з розміру їх часток у праві спільної власності на будинок на час
перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час
виникнення останньої.

Суд першої інстанції дійшов висновку про поділ земельної ділянки
пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, але не встановив, чи є
визначений порядок використання земельної ділянки сторонами.

Крім того, при постановленні рішення про встановлення  порядку користування земельною ділянкою, суд
повинен вказати не тільки розмір, але й межі тих ділянок, якими має користуватись
кожна з сторін, а також те, як сторони мають проходити до будинку, будівель,
споруд та на вулицю.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” передбачено,
що при вирішенні даного спору суд має з'ясувати і врахувати можливість
нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування
господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування
плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на
подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил
протипожежної безпеки.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції користувався
висновком спеціаліста Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації     (а.с.5-8).

Однак для повного з'ясування обставин справи необхідно було б провести
судово-технічну експертизу, у висновку якої були б запропоновані декілька
варіантів поділу спірної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не повно з'ясував всі обставини
справи.

Вияснення цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув і помилково залишив його без змін.

Оскільки порушення норм
матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не
можуть залишатися у силі і підлягають скасуванню, а справа направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Костопільського районного суду від 27 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого
2004 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                                   В.І.
Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко

А.В. Костенко