У Х В А Л А ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

24 жовтня 2007  року

м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на грошові кошти та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 січня 2007
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2005 р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом в інтересах ОСОБА_2 на
підставі довіреності та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5
про визнання права власності на грошові кошти та стягнення цих коштів з
відповідачів.

Зазначала, що з 1986 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 від якого у них народилось
двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу 24.12.2004 р. ОСОБА_6
залишився проживати в належній йому ½ частині будинку по
пров. Примакова, 1 у м. Хмельницькому. Крім нього в будинку проживали інші
співвласники: ОСОБА_4, якій належала 13 частина, та ОСОБА_6., якому належала
16 частина будинку.

11.04.2005 р. цей будинок з надвірними будівлями співвласники продали ТОВ
“Лідерторг“ під знесення за 398585,2 грн. Частину коштів в сумі 302413 грн.
було перераховано на банківський рахунок на прізвище ОСОБА_4, з яких ОСОБА_6
належало 96172,2 грн.

Після смерті ОСОБА_6, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 р., спадкоємцями першої
черги є їхні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Проте належними померлому коштами за
продаж його частки будинку розпорядилася на свою користь ОСОБА_4, яка придбала
на своє ім'я квартиру, а на ім'я свого сина ОСОБА_5 - квартиру й гараж.

Оскільки відповідачі відмовились в добровільному порядку повернути належні
її дітям кошти, ОСОБА_1 просила суд визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право
власності на грошові кошти в сумі 48086,1 грн. за кожною та стягнути їх
солідарно з відповідачів.

В подальшому позивачка з урахуванням суми добровільно повернутих коштів
зменшила розмір позовних вимог до 32936, 1 грн. на користь кожної дитини.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 13.02.2006 р., залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Хмельницької області від 25.01.2007 р., позов задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 32936,1 грн.
кожній та судові витрати, а в решті позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та направлення
справи на новий розгляд до місцевого суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд
вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення,  та якими доказами
вони підтверджуються.

Частково задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й
суд апеляційної інстанції, виходив з того, що повнолітня ОСОБА_2 та
неповнолітня ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після смерті батька ОСОБА_6,
що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 р., а відповідачка
ОСОБА_4, на банківському рахунку якої знаходились грошові кошти
померлого, повернула позивачці належні дітям спадкодавця лише 6000 доларів США
та не повернула решти грошей.

Однак висновки судів
щодо обставин справи зроблені з порушенням норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення справи.

Так,  суд  першої інстанції не звернув уваги на ту
обставину, що згідно ч. 2 ст. 237 ЦК України  - не є
представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені.

Із  матеріалів справи вбачається, що
позов в інтересах повнолітньої ОСОБА_2 позивачка подала від власного імені
(а.с. 3, 26).

Таким чином, місцевий суд не
з'ясував, чи є ОСОБА_1 щодо частини вимог в інтересах повнолітньої ОСОБА_2
належним позивачем.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України - малолітня,
неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна  дієздатність
якої  обмежена,  вважаються
такими,   що прийняли спадщину,
крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273
цього Кодексу.

При вирішенні спору питання щодо прийняття спадщини неповнолітніми ОСОБА_2
і ОСОБА_3 судом не з'ясовувалось.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені
порушення закону уваги не звернув.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 в суді першої інстанції доводила факт
передачі ОСОБА_6 12000 доларів США без надання письмових доказів. При
оскарженні рішення місцевого суду в апеляційному порядку вона долучила до
апеляційної скарги розписку ОСОБА_6 від 19.04.2005 р. щодо отримання ним від
неї зазначеної суми.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 303 ЦПК України - під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
і  обґрунтованість  рішення
суду  першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний  суд
досліджує  докази,  які
судом   першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні  яких
було  неправомірно  відмовлено,
а  також  нові докази,  неподання
яких  до  суду першої інстанції було зумовлено
поважними причинами.

З протоколу судового засідання
апеляційного суду від 17.08.2006 р. вбачається, що апеляційним судом ухвала про
дослідження нового доказу: розписки спадкодавця від 19.04.2005 р. не
приймалася. Проте в наступному судовому засіданні 5.09.2006 р. було вирішено питання про
призначення судово-почеркознавчої експертизи.

За висновком експерта від 15.11.2006 р. рукописний текст розписки виконаний
не ОСОБА_6 але підпис в ній вчинено самим
ОСОБА_6

Відповідно до ст. 304 ЦПК України справа розглядається  апеляційним
судом  за  правилами, встановленими  для
розгляду  справи  судом
першої  інстанції,  з винятками і доповненнями, встановленими
цією главою.

Відхиляючи цей доказ без виклику експерта чи проведення будь-яких інших
процесуальних дій, апеляційний суд виходив з того, що він
викликає сумнів у достовірності, оскільки
позивачка надала розписку лише в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом при розгляді справи не були усунуті порушення
закону, допущені судом першої інстанції, та порушено порядок дослідження
доказів в суді апеляційної інстанції, ухвалу апеляційного суду не можна визнати
законною і обґрунтованою.

З огляду на наведене, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав ст. 338
ЦПК України.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13
лютого 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 січня
2007 року  скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін