overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Берднік І.С.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до редакції газети “Кримська правда” про захист
честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в
с т а н о в и л а:

У грудні 2005 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що 02 грудня 2004 року, 17 грудня 2004 року, 19 січня 2005 року та 27 січня
2005 року газетою “Кримська правда” з посиланням на інформаційне агенство
“ІНФОРМАЦІЯ_1” були опубліковані статті, зміст яких, на його думку, однозначно
був направлений проти його честі, гідності та ділової репутації. Дані статті
містять багато неоднозначних стверджень про те, що він нібито є злочинцем,
вбивцею, членом організованого злочинного угрупування, здійснює відверте
залякування російського і слов'янського населення, що нібито він погрожує
потерпілій ОСОБА_2 та повинен бути заарештований за скоєння кримінального злочину,
здійснює вищевказані протиправні дії з метою уникнення кримінальної
відповідальності, а також, що нібито позивач керував групою нападників на
Свято-Успенський Монастир. На підставі викладеного ОСОБА_1 вважає, що
відповідачі розповсюдили недостовірну, необґрунтовану інформацію, що має бути
спростована, а також спричинили моральну шкоду в сумі 1 700 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 21
листопада 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 16 квітня 2007 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить
скасувати постановлені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального
права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для їх скасування не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Сімферополя
від 21 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 16 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

І.С.
Берднік
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

10
жовтня 2007 року                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі :

головуючого

Патрюка  М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Прокопчука Ю.В.,

Костенка А.В.,

Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного підприємства “Придніпровська
залізниця” про зміну формулювання причин нещасного випадку та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
26 грудня 2006 року, позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто.

Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2007
року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв'язку з пропуском
строку на апеляційне оскарження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та
постановити ухвалу про прийняття позовної заяви.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК
України заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після
закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо
апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що постановляється ухвала (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

З матеріалів убачається, що ухвала суду першої інстанції отримана ОСОБА_1
29 грудня 2006 року (арк. 11). Заяву про апеляційне оскарження подано 9 січня
2007 року, а апеляційну скаргу - 17 січня 2007 року (арк. арк. 6, 12). В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила поновити пропущений строк на апеляційне
оскарження ухвали суду першої інстанції (арк. 6 абз. 2).

У порушення вимог процесуального законодавства апеляційний суд, залишаючи
апеляційну скаргу без розгляду у зв'язку з пропуском строку на апеляційне
оскарження, не вирішив та не зазначив в ухвалі результат розгляду клопотання
ОСОБА_1  про поновлення пропущеного
строку.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа -
передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення клопотання про поновлення
строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 січня 2007 року скасувати, а справу передати
до апеляційного суду для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне
оскарження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                     М.В. Патрюк

Судді:                                                                            І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка
У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Берднік І.С.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ВАТ “СК”ПЗУ України”
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в
с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_1., ОСОБА_2. звернулись з зазначеним позовом,
посилаючись на те. що 04 вересня 2005 рокуОСОБА_4., керуючи автомобілем “Шкода”
державний номер НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого було
пошкоджено автомобіль “Фольксваген”, державний номер НОМЕР_2, що належить на
праві спільної власності ОСОБА_1. та ОСОБА_2 і їм завдана матеріальна шкода в
сумі 16 858 грн. 25 коп. та моральна шкода в сумі 10 000 грн. Відповідач у
добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду відмовляється.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2007 року,
позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_2. матеріальну
шкоду в сумі 16793 грн. 71 коп., витрати на проведення автотоварознавчого
дослідження в розмірі 351 грн. 07 коп., витрати на телеграфні повідомлення в
розмірі 10 грн. 20 коп., витрати на транспортування пошкодженого автомобіля в
розмірі 406 грн. 80 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Стягнуто з
ОСОБА_4. на користь ОСОБА_1. моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Стягнуто з ВАТ
“СК”ПЗУ Україна” на користь ОСОБА_2. матеріальну шкоду в розмірі 64 грн. 54 коп.
В іншій частині позову відмовлено. Зобов'язано ОСОБА_2повернути ОСОБА_4.
пошкоджені деталі автомобіля “Фольксваген”.

У касаційній скарзі ОСОБА_4. просить скасувати постановлені у справі судові
рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права
та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення постановлено з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для їх скасування не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23
березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

І.С.
Берднік
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Патрюка М.В.,       Пшонки М.П.,       Романюка Я.М.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівненський Молодіжний Житловий Комплекс» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівненський Молодіжний Житловий Комплекс» на рішення
апеляційного суду Рівненської області від 11 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

Позивачка звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що
вона працювала на посаді директора дочірнього підприємства
«Житлово-експлуатаційне ремонтно-будівельне управління» ТОВ «Рівненський
Молодіжний Житловий Комплекс» і належним чином виконувала свої трудові
обов'язки. Вважає, що відповідачем порушено норми КЗпП України та просила суд
поновити її на зазначеній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу та відшкодувати їй моральну шкоду.

Рішенням Рівненського міського суду від 5 лютого 2007 року у задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 червня 2007 року
рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення
позову.

У касаційній скарзі ТОВ «Рівненський Молодіжний Житловий Комплекс» просить
скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на його необгрунтованість та
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під
час  розгляду справи  в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального  чи процесуального  права і не
може  встановлювати або (та)
вважати доведеними  обставини,  що
не  були  встановлені
в  рішенні чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу,  про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням судом норм матеріального та
процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення залишенню без
змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ТОВ
«Рівненський Молодіжний Житловий Комплекс» відхилити і залишити рішення
апеляційного суду Рівненської області від 11 червня 2007 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України                                                                   М.В.Патрюк

М.П.Пшонка

Я.М.Романюк
Справа № 2-438/2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді -  Орінко В. В.

при секретарі  -    Тарасовій
Н.П.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні
в м. Бобринець в залі судових засідань Бобринецького районного суду справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2
на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_3,  1991 року
народження.

В судовому засіданні позивач
позов підтримала.

Відповідач позов визнав,
не  заперечує проти розгляду справи в
його відсутність.

Суд, вислухавши позивача та
вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого:

Сторони з 1990 року  по 29.08.2003 року проживали в
зареєстрованому  шлюбі. На даний час
шлюб  між сторонами було розірвано.

В період спільного проживання
у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та син
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2народження.

Після розлучення за взаємною
згодою донька ОСОБА_3 проживала біля батька і знаходилась на його утриманні.

З липня 2007 року донька
проживає біля матері, знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою
Олексіївської сільської ради.

Згідно ст. 180 СК України
батьки повинні  утримувати своїх
неповнолітніх дітей. При ухиленні від цього обов'язку  кошти на утримання дітей стягуються в
судовому порядку. Добровільно допомоги на утримання доньки відповідач не надає,
незважаючи на те, що позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі.

В судовому засіданні також
встановлено, що відповідач платить аліменти в розмірі ¼ заробітку на утримання сина ОСОБА_4а, згідно рішення Бобринецького
районного суду від 23.10.2003 року.

Керуючись ст.ст. 209, 213,
215  ЦПК України, ст.ст.  180, 182, 183   СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_2, 1967 року
народження, проживаючого в с. Христинівка, Христинівського району, Черкаської
області, аліменти на користь ОСОБА_1на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, в розмірі 16,5% заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до її повноліття,  17.02.2009 року, починаючи з 05.10.2007 року,
судовий збір  на користь держави 51 грн.
та  30 грн. на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішення в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заява про апеляційне
оскарження може бути подана протягом 10 днів з часу винесення рішення.

Апеляційна скарга подається протягом 20 днів з
часу  подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя                                                                           (підпис)

Копія вірна:

Суддя                                                                          В.В.Орінко
Справа № 2-467/2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді -  Орінко  В. В.

при секретарі  -    Тарасовій
Н.П.

розглянувши  у відкритому судовому
засіданні в м. Бобринець в залі судових засідань Бобринецького районного суду
справу за позовом ОСОБА_1до   ОСОБА_2про
розірвання шлюбу та стягнення аліментів на
утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
позовом про розірвання шлюбу та стягнення
з відповідача аліментів  на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

В судовому засіданні позивач
позов підтримала.

Відповідач позов визнав.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши
матеріали справи, приходить до слідуючого:

Сторони 28.06.2003 року в
Бобринецькому РАГС зареєстрували шлюб, актовий запис № 36.

Від вказаного шлюбу у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька.

З липня 2006 року сторони
припинили подружні стосунки і поновлювати їх наміру не мають. Сім'я розпалась
із-за несумісності характерів та поглядів на життя, що приводило до постійних
сварок і конфліктів. На даний час позивач проживає з іншим чоловіком, від якого
чекає дитину.

При таких обставинах суд
вважає, що  позов підлягає задоволенню,
так як  зберегти сім'ю не можливо.

Підлягають задоволенню і
вимоги позивача в частині стягнення аліментів.

Згідно ст. 180 СК України
батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно довідки
Бобринецької міської ради на утриманні позивача знаходиться донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Матеріальної допомоги добровільно на утримання доньки
відповідач не надає, незважаючи на те, що має таку можливість, так як працює і
має стабільний заробіток.

Керуючись ст.ст. 209, 213,
215 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 180-183
СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2-
задовольнити.

Шлюб, зареєстрований  28.06.2003 року в Бобринецькому РАГС,  а/з № 36 між ОСОБА_2та ОСОБА_1- розірвати.

При видачі свідоцтва про
розірвання шлюбу з ОСОБА_2 стягнути
держмито на користь держави - 17 грн., ОСОБА_1 від сплати держмита
звільнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 1985 року
народження, проживає АДРЕСА_1 працює машиністом "Бобринецький
райавтодор" на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в розмірі ¼ заробітку (доходу), але
не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до її
повноліття, 26.01.2022, починаючи з 09.11.2007 року та держмито  на користь держави в сумі  51 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць
підлягає негайному виконанню.

Заява про апеляційне
оскарження може бути подана протягом 10 днів з часу винесення рішення.

Апеляційна скарга подається протягом 20 днів з
часу подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                          (підпис)

Копія вірна:

Суддя                                                                          В.В.Орінко
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
лютого 2007 року                                                                                              м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого-
ШейкоЛМ.

суддів -
Комаровської Н.В., Короткова В.Д.

при секретарі- Тончевої Н.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу земельних ресурсів
Біляївського району, Одеської області про стягнення матеріальної та моральної
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду
Одеської області від 31 березня 2006 року, -

встановила:

9 березня 2006 року позивач звернувся до суду і просив
стягнути з відповідача 220 гривень утриманного з його заробітку штрафу та
моральну шкоду за вказане утримання, яку він оцінив в 6840 гривень.

Ухвалою Біляївського райсуду Одеської області від 13.03.2006 року позовна заява
ОСОБА_1 залишена без руху та наданий строк до 30 березня 2006року для
виправлення недоліків позовної заяви відповідно до ст. 119,120 ЦПК України.

У відповідності до ст. 222 ч.2 ЦПК України копія ухвали була направлена
позивачу у встановлений законом строк.

Позивачем ухвала
суду від 13.03.2006 року не булла виконана.

Ухвалою від 31.03.2006 року було відмовлено у відкритті провадження по
справі на підставі ст. 122 ч.б ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду від 31.03.2006
року та розглянути його позов.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги,
розглянувши матеріали справи, вважає наступне.

Відмовляючи позивачу у відкритті провадження по справі,
суд послався на п.6 ст. 122 ЦПК України, що не являється підставою відмови у
відкритті провадження, а є висновком вказаної статті ЦПК, а підстави суд не
вказав.

Посилання суду на ( а.с.9 ) не підтверджується матеріалами справи, тому є
неналежним.

У разі невиконання стороною по справі ухвали, постановленої у відповідності
до ст. 121 ЦПК України, суд на підставі частини 2 вказаної статті постановляє
ухвалу, якою вважає позовну заяву не поданою та повертає її позивачеві.

Оскільки судом порушена норма процесуального права, ухвала суду від
31.032006 року підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд.

Справа № 22ц -
877/07                                                         Категорія
ЦП: у-3

Головуючий у першій інстанції
Запорожан Д.В. Доповідач Шейко Л.М.

Керуючись ст. ст.
307 ч.2 п. 4; 312 ч.3; 314; 315; 317 ЦПК   України, колегія судців судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу
Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2006 року
-скасувати.

Матеріали
справи повернути до суду 1-ої інстанції для вирішення питання про прийняття
позовної заяви.

Ухвала
оскарженню не підлягає.
Справа
№2-1074/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13
березня 2007 року        Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого
- судді              Дубеля Р.М.

при
секретарі -                        Півала І.М.

розглянувши у
попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області про визнання
права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача
про визнання права власності на спадкове майно, позовні вимоги мотивуючи тим,
що її у відповідності з погосподарськими книгами в АДРЕСА_1, рахується за її чоловіком ОСОБА_2. Даний
будинок був побудований у 1918 році.

ЇЇ чоловік,
ОСОБА_2 помер у 2003 році. За життя він не оформив право власності на будинок.
Про те, що цей будинок належав її чоловікові свідчить довідка з Новокропивницької сільської ради, будинкова книга
та інвентаризаційна справа, в яких вказано, що дійсно по господарських книгах
будинок належав її чоловікові.

Після смерті
чоловіка, вона фактично вступила у володіння спадковим майном, проживає в даному будинку, доглядає його,
обробляє городи, сплачує збори та інше.

Коли вона
звернулась в нотаріальну контору, щоб оформити спадщину за законом, їй було відмовлено так як чоловік не
оформив право власності на будинок.

Вона являється єдиним спадкоємцем і
інших спадкоємців не має.

Просить визнати
за нею спадкоємницею,ОСОБА_1, право власності на житловий будинокАДРЕСА_1.

Позивачка в
судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить позов задоволити,
представник державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі позовні
вимоги визнала та не заперечила проти задоволення позову, оскільки наявні
матеріали справи вказують на підставність вимог позивача.

Виходячи з
наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні
попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають
доказуванню.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 130, 174,
209, 212-215,274 ЦПК України, ст. ст.126,1269 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов
задоволити. Визнати заОСОБА_1, право власності на житловий будинок та
господарські будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1, який являється спадковим
майном після смерті її чоловіка, ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

2

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.