У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

1 серпня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого          Патрюка М.В.,

суддів:                    Барсукової
В.М.,         Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.,         Лященко
Н.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до
відкритого акціонерного товариства “Крюківський вагонобудівний завод”, третя
особа: відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Кременчуцькому та
Козельщинському районах Полтавської області (далі - Фонд), про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2003 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначала, що працюючи в ВАТ “Крюківський вагонобудівний завод” на посаді маляра
закритого приміщення вона отримала професійне захворювання, про що був складений
акт розслідування від 4 жовтня 1993 року. Згідно висновку МСЕК від 27 вересня
1996 року вона визнана інвалідом 2 групи з втратою 80% професійної
працездатності. Відповідно до висновку МСЕК від 19 травня 2003 року та
індивідуальної програми реабілітації вона має право на відшкодування витрат по
придбанню санаторно-курортних путівок та витрат на побутове обслуговування. З
моменту отримання захворювання до даного часу вона цими пільгами не
користувалась, хоча неодноразово зверталась з цього приводу до відповідача.
Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача вартість ненаданих їй
путівок з 1993 по 2003 рік в розмірі 3150 грн., вартість палива за ці роки в
розмірі 5250 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 47400 грн.

Рішенням
Крюківського районного суду м. Кременчука від 13 березня 2004 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від            17 червня 2004 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з  ВАТ “Крюківський
вагонобудівний завод” на користь позивачки 41000 грн. у відшкодування моральної
шкоди, вартість ненаданих путівок у розмірі 3150 грн. та вартість ненаданого
палива в розмірі 5250 грн.

У
поданій касаційній скарзі ВАТ “Крюківський
вагонобудівний завод” просить зазначені судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1, суди як першої, так й апеляційної інстанції виходили з того, що
позивачка є інвалідом 2 групи у зв'язку з професійним захворюванням, моральна
шкода їй не виплачувалась і згідно Програми реабілітації інваліда вона має
право на відшкодування витрат по придбанню
санаторно-курортних путівок та витрат на побутове обслуговування, починаючи з
1993 року по 2003 рік, без обмеження строком.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Пленум Верховного Суду України в п.
1-2 постанови № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди” від        27
березня 1992 року (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року, від
30 вересня 1994 року, від 25 травня 1998 року та від 24 жовтня 2003 року)
роз'яснив, що на підставі Закону України від 23 вересня 1999 року “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” (далі - Закон) у вигляді страхових виплат
відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно
до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди,
заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, було
встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР
або України.

Особам, які потерпіли
на виробництві до 1 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в
установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів
їх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому
порядку

Уся заборгованість із
відшкодуванням зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується
потерпілим на виробництві роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення
правонаступника - Фондом. Спори, що виникають із приводу заборгованості,
повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент
виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди.

Відповідач ВАТ “Крюківський
вагонобудівний завод”, заперечуючи проти позову, в судовому засіданні посилався
на те, що позивачка не зверталась до нього з заявою про відшкодування моральної
шкоди, а щодо отримання путівок та палива, то таке право у позивачки виникло у
2003 році, коли усі її документи у липні 2001 року вже були передані до Фонду.

В порушення вимог ст. 213
ЦПК України та вказаних роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України суд як першої, так і апеляційної інстанції не перевірив
зазначені доводи відповідача, не вирішив питання щодо зміни правового положення
Фонду, який був притягнутий до участі в справі як третя особа замість
відповідача.

В
матеріалах справи (а.с.34) є лист Фонду на адресу позивачки від        14 липня 2003 року, в якому ОСОБА_1
пропонувалося надати необхідні документи для отримання санаторно-курортної
путівки, однак суд, в порушення вимог ст. 213 ЦПК України, не з'ясував
чому позивачка не скористалася своїм правом. Крім того, стягуючи з заводу на
користь позивачки вартість ненаданих їй за період з 1993 року по 2003 рік
путівок на санаторно-курортне лікування в сумі 3150 грн., суд не звернув увагу,
що в справі є висновок МСЕК про необхідність санаторно-курортного лікування
починаючи з 19 травня 2003 року.

Немає в рішенні і обґрунтування
щодо стягнення позивачці за 10 років вартості палива в сумі 5250 грн.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи,
постановлені судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства
“Крюківський вагонобудівний завод” задовольнити.

Рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука від 13 березня 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 17 червня 2004 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          М.В.Патрюк

Судді:                                                                                      М.І.Балюк

В.М.Барсукова

Л.І.Григор'єва

Н.П.Лященко