________________       АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ      _______________
Справа № 22-253                                         Головуючий
2007р.                                                                  Бондаренко І.В.
Суддя-доповідач Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 січня 2007р.                                                                  м.Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Спас О.В., Бондаря М.С.

при секретарі: Череватій О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 9 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: СП Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації, про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - однокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

У прзові зазначав, що з 3 грудня 1999 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 5 жовтня 2006
року.

Після реєстрації шлюбу 28.12.1999 року був прописаний у спірній квартирі в якості
члена сім'ї наймача ОСОБА_2, яка вселилася та прописалася у зазначену квартиру 9.07.1993 року на підставі обмінного
ордеру НОМЕР_1, виданого Ленінським райвиконкомом м. Запоріжжя.

20.09.2004 року ОСОБА_2 у судовому порядку реалізувала передбачене Законом
України „Про приватизацію державного житлового фонду" право на
приватизацію зазначеної квартири, що підтверджується відповідним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Хоча на
час приватизації позивач постійно мешкав у даній квартирі, участь у
приватизації не приймав, оскільки на той час вже використав свій
житловий чек для приватизації іншого житла - чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, в якій до реєстрації
шлюбу з відповідачкою мешкав з колишньою дружиною та дітьми.

Посилаючись на
те, що приватизована ОСОБА_2 у період шлюбу спірна квартира знаходилася у
спільному користуванні сторін, отже після приватизації

стала
спільною сумісною власністю подружжя, просив задовольнити його вимоги,
визнавши за ним право власності на 14
частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням
Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2006
року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
- відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким
задовольнити його вимоги.

Заслухавши у
засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої
інстанції встановив, що з 3
грудня 1999 року
сторони перебували у зареєстрованому шлюбі(а.с.9), який був розірваний 5 жовтня 2006 року.

За даними
довідки ЖЕД № 45, з 28.12.1999 року ОСОБА_1 був
зареєстрований та проживав разом із дружиною ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1(а.с.8).

Право власності
на зазначену однокімнатну квартиру було визнано за ОСОБА_2 рішенням Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2004
року відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду"(а.с.18). Вказаним рішенням, яке набрало законної сили і ніким не
оскаржувалось, встановлено, що у квартиру ОСОБА_2 вселилася на підставі
обмінного ордеру НОМЕР_1
від 9.07.1993 року та
з цього часу поживала у спірній квартирі. Передача зазначеного житла у
власність ОСОБА_2 була здійснена у судовому порядку, бо при зверненні із заявою
про приватизацію ОСОБА_2 стало відомо, що до обміну нею квартири у 1993 році попередній
наймач житла також звертався до відповідних органів з питання приватизації.

В обґрунтування
позовних вимог ОСОБА_1 посилався на ст. 70
СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об"єктом
права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд обгрунтовано виходив з того, що спірну квартиру не
можна вважати спільною сумісною власністю подружжя, набутою у розумінні ст. 60 СК України
сторонами за час шлюбу, оскільки правовий режим цієї квартири був визначений у
відповідності до Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду", тобто у ході приватизації, як процесу передачі державного майна у
власність громадянам, які використовують його на умовах найму.

Суд правильно
врахував, що на момент набуття ОСОБА_2 квартири у власність шляхом приватизації
її чоловік ОСОБА_1, як член сім"ї наймача, суб"єктом зазначеного
процесу не був, оскільки ним вже було реалізовано право на безоплатну
приватизацію житла - квартири
АДРЕСА_2(а с.7)„
а згідно ст. 5 Закону
України „Про приватизацію державного житлового фонду" приватизувати
займане житло громадянин має право тільки один раз. Отже передача спірної
квартири у спільну власність сторін у порядку ст.8 зазначеного Закону „Про
приватизацію державного житлового фонду" не відбувалася, рішенням
Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2004 року(а.с. 18)
право власності на квартиру АДРЕСА_1 у
порядку приватизації було визнано тільки за ОСОБА_2(а.с.18). ОСОБА_1 це рішення
з підстав того, що воно порушує його права, не оскаржував, рішення набрало
законної сили.

Зазначене
підтверджується матеріалами справи та доказами, добутими в судовому засіданні,
яким суд дав належну оцінку.

Суд повно і
всебічно з"ясував обставини, що мають значення для справи, дав належну
оцінку зібраним доказам.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Доводи ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують.

Рішення постановлене відповідно до вимог чинного законодавства і підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314,
317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2006 року по даній справі -залишити
без зміни.

Ухвала набирає.законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.