№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

29 січня 2007 року                                                                    Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

В складі:

Головуючого-судді                                  Кавацюка М.Ф.

Секретаря                                               Гайової Г.Ф.

З участю: представника

позивача, позивачки                               Сончак Л.Б., ОСОБА_4

відповідачів                                              ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача                         ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Коломия цивільну
справу за позовом виконкому Коломийської міської
ради до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення та зустрічним
позовом ОСОБА_4 до Коломийського міськвиконкому,
Коломийського комунального підприємства по експлуатації житла
управління житлово-комунального господарства міської ради, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання членом сім»ї основного квартиронаймача, визнання права на
користування жилим приміщенням та зобов»язання
укладення договору житлового найму,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача підтримуючи первинний позов і заперечуючи зустрічний в
судовому засіданні просить виселити ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, яка належить до житлового фонду Коломийської міської ради, так як вони
вселилися в неї самовільно після смерті основного
квартиронаймача ОСОБА_5 з порушенням встановленого законом порядку
вселення. В зустрічному позові просить відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Відповідачі первинний позов заперечили і просять в ньому відмовити, а
ОСОБА_4 та треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 зустрічний позов підтримали і просять
його задоволити, оскільки, як ствердила в судовому засіданні ОСОБА_4, вона
проживала з померлим в спірній квартирі з 1995 року, вели спільне господарство
і мали спільний бюджет, хоча не працювала, а фактично перебувала на утриманні
померлого. Разом з нею проживали і діти. Гроші тратили на оплату комунальних
послуг, їжу, одяг. Отримували на спірну квартиру кореспонденцію, підписувала договори на реструктуризацію боргу за комунальні послуги.
Згоди на її реєстрацію в квартирі не давав.

Представник відповідача КПЕЖу зустрічний позов заперечила і пояснила, що ОСОБА_1. після смерті ОСОБА_5, зобов»язалася здати ключі
від квартири в ЖЕД-2 після 5 жовтня 2006 року, про
що складено акт. Похоронами померлого ОСОБА_5    ОСОБА_4 не займалася і в спірній квартирі
не проживала. Просить в зустрічному позові відмовити.

2

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первинний позов слід задоволити повністю, а в
зустрічному відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до житлового фонду Коломийської міської ради і складається з двох жилих
кімнат площею 32,5 кв.м., кухні, ванни та
санвузла. Квартиронаймачем даної квартири був і проживав в ній ОСОБА_5, який
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть від 04.09.2006 року. Похоронами померлого згідно
довідки управління пенсійного фонду України в м. Коломия займався ОСОБА_6, який
і отримав допомогу на поховання, а не ОСОБА_4.

У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України від 12.04.19S5 року №2 з наступними змінами,
вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням
осіб, які вселилися до наймача, необхідно з»ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це наймача, чи прописані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем
їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність
чи відсутність прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась як член сім»ї
наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Жодних доказів в підтвердження наведених вимог відповідачами та позивачкою ОСОБА_4 не представлено і судом не здобуто.

Як ствердила в судовому засіданні сама ОСОБА_4, померлий ОСОБА_5 згоди на
їх прописку не давав, хоча зверталася з даним проханням неодноразово.

Так, допитані в судовому засіданні по клопотанню ОСОБА_1 свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду ствердили, що в спірне житло ніколи не
заходили і не цікавилися чи вели спільне господарство і мали спільний бюджет
ОСОБА_4 з померлим. Де проживали ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 їм невідомо. ОСОБА_7 пояснила, що бачила ОСОБА_4 біля
будинку, а ОСОБА_8, що ОСОБА_4 з 2005 року повернулася і проживає
в свою квартиру АДРЕСА_2

Згідно довідки Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації за
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано по 1/6 частки квартири АДРЕСА_2  на підставі
свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1993 року.

Зареєстрована ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 . Вибула 31.10.2006 року в АДРЕСА_3,
що стверджується довідкою Коломийського РВ УМВС.

Факт самовільного вселення відповідачів в спірне житло ствердили в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що
12.09.2006 року, як працівники ЖЕД, прийшли опечатати
квартиру АДРЕСА_1  і виявили, що в ній проживають відповідачі. ОСОБА_1. пообіцяла здати
ключі від квартири і виселитися з неї після 5 жовтня 2006 року, про що було
складено акт. Відповідачі в судовому засіданні наведену обставину не заперечили.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що декілька років назад бачив ОСОБА_4 у спірній квартирі, але потім йому повідомляли з
квартири, коли приходив, що ОСОБА_4 в квартирі не проживає.

2

Представлені ОСОБА_4 письмові докази суд до уваги не приймає, оскільки поштові конверти адресовані на ім»я ОСОБА_11,
яка не є стороною в справі. Копії договорів укладені з
померлим квартиронаймачем, а у договорі про надання послуг з газопостачання графа «споживач» заповнена зовсім іншим
почерком сторонньою особою. Оплату за
електроенергію проводив ОСОБА_5, що стверджується
копіями квитанцій, а те, що заповнювала їх ОСОБА_4 не доведено в судовому
засіданні.

Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_4, про перебування з померлим у
фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного
господарства, бюджету, постійного проживання не знайшло об»єктивного підтвердження, а проживала вона в спірному житлі як тимчасовий
жилець і з 2005 року добровільно залишила його, перейшовши проживати у власну квартиру АДРЕСА_2. Те, що вона
в подальшому не мала наміру проживати в спірному житлі засвідчує факт її
виписки з АДРЕСА_3 31 жовтня 2006 року.

Підстав для визнання її членом сім»ї померлого ОСОБА_5 і визнання права на
користування спірним житлом судом не встановлено.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що відповідачі самовправно зайняли
спірне житло і підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

На підставі ст.ст. 58,64,65,106,116 ч.3 ЖК України та керуючись ст.ст.213-215 ЦПК
України суд -

Вирішив: Основний  позов  задовольнити.
Виселити  ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житла. В зустрічному позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2
в дохід держави 8 грн.50 коп. держмита.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції.