У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Гнатенка
А.В.,

суддів:                    Григор'євої
Л.І.,        Берднік І.С.,

Косенка В.Й.,             Данчука
В.Г., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/2 частку в
праві власності на земельну ділянку та розташований на ній жилий будинок, за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, про визначення додаткового строку на прийняття
спадщини, визнання права на 1/5 частку в праві власності на земельну ділянку та
розташований на ній жилий будинок, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та   представника
ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1
червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 жовтня
2006 року,

встановила:

У жовтні 2005 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частку
земельної ділянки АДРЕСА_1 та на розташований на ній жилий будинок. Посилаючись
на те, що з червня 1995 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, до травня 2002 року
мешкала в його квартирі АДРЕСА_1, зазначала, що       24 травня 2002 року ОСОБА_5 уклав із
ОСОБА_7 договір міни, за яким передав у власність останній належну йому
квартиру, набув право власності на спірний будинок. Вважала, що набула право
спільної з  ОСОБА_6 сумісної власності на
цей будинок, оскільки договір міни вчинявся з доплатою коштів у розмірі 30 тис.
грн., які вона позичила в друзів.

Посилалася на те, що ОСОБА_5 помер 10 червня 2004 року, і  просила визнати за нею право власності на 1/2
частку  спірного будинку з надвірними
будівлями та земельною ділянкою.

У листопаді 2005 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому
зазначав, що був батьком ОСОБА_6. Посилаючись на те, що не прийняв спадщину
через неможливість подати заяву про відкриття спадщини у зв'язку з тривалими
хронічними хворобами, просив визначити йому додатковий строк для прийняття
спадщини, визнати за ним право власності на 1/5 частку спірних будинку з
надвірними будівлями та земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від      1 червня 2006 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2006 року, у
задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати судові рішення та постановити нове рішення про задоволення її позову
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4

У поданій до Верховного Суду України
касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - просить скасувати судові
рішення та постановити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні обох позовів, суд першої
інстанції виходив із того, що дійсність розписки про передачу грошей  ОСОБА_7 спростовується договором міни
нерухомого майна, який не містить умови про вчинення доплати ОСОБА_6, та з
того, що  причини пропущення ОСОБА_5
строку для прийняття спадщини не є поважними.

З огляду на викладене апеляційний суд правомірно залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Установлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційних скарг та матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судами норм матеріального або процесуального права, а
отже, відсутні підстави для скасування постановлених судових рішень, колегія
суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційні скарги  ОСОБА_1,
представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від       1 червня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:                                                                 Л.І.
Григор'єва

І.С. Берднік

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко