Cпpaвa№ 2-860/07/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007
р.                                                                                                   м.
Харків

Київський районний суд м. Харкова в
складі:

Головуючого -
судді                         Садовського
К.С.

при секретарі -                                  Капініченко
Т.Г.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа ТОВ „КОРС про розділ майна, придбаного в період шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2005 р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2
про розділ майна, придбаного в період шлюбу.

Протягом розгляду справи позивач
неодноразово уточнювала свої позовні вимоги.

Згідно з уточненою позовною заявою від ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.
190/ ОСОБА_1 просить розділити майно, що було придбане нею і відповідачем
ОСОБА_2 наступним образом: 1. Визнати за нею право власності на 47,5 % у
статутному фонді ТОВ „КОРС; 2. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 47,5 % у
статутному фонді ТОВ „КОРС; 3. Присудити ОСОБА_2. автомобіль ВАЗ-21093, д/н
НОМЕР_1 вартістю 22 000 грн., стягнувши з нього на її користь грошову
компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості вказаного автомобіля та вартості
автомобілю ВАЗ-2109, д/нНОМЕР_2 в сумі 8000 грн., яким відповідач розпорядився
за своїм розсудом, а усього грошову компенсацію у розмірі 19000 грн.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на ст.
22 КпШС України та ст. 60 СК України щодо рівності прав подружжя по володіншо,
користуванню та розпорядженню спільним майном.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги у повному обсязі і
пояснила суду, що між ОСОБА_1. та відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2. було зареєстровано
шлюб. В період шлюбу в грудні 1996 р. сторони заснували ТОВ „Коре".
Оскільки ця фірма була заснована на спільні кошти, то позивач претендує на
половину частки відповідача в статутному фонді, що становить 47,5 %. Крім того,
у період шлюбу, на загальні спільні кошти ОСОБА_1 з відповідачем придбали два
автомобілі - ВАЗ 2109 державний номерНОМЕР_2 та ВАЗ 21093 державний номер
НОМЕР_1. Обидва автомобілі було зареєстровано на відповідача. Автомобіль ВАЗ
2109 державний номер НОМЕР_2 був проданий відповідачем без відома позивачки, а
автомобіль ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_1 і досі знаходиться у користуванні
відповідача. Позивачка вважає перелічене вище майно спільною сумісною власністю
подружжя, оскільки воно придбано у період шлюбу на загальні спільні кошти, тому
вона має право на 1/2 частину цього майна у порядку придбання майна подружжям в
період знаходження в шлюбі.

Відповідач та його представник ОСОБА_4. в своїх
запереченнях та в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що статутний фонд у розмірі 9 480,00 гривень сформовано на
його власні кошти, які в нього були від продажу у 1995 р. належній йому ще до
шлюбу, квартири. Так як він мав здійснювати підприємницьку діяльність через
форму товариства з обмеженою відповідальністю, а одна особа на той час не могла
створити господарське товариство, тому він залучив позивачку до заснування ТОВ
„Коре". Тому він і вніс ті кошти, як кошти позивачки. Розподіл часток у
ТОВ „Коре" було здійснено за взаємною згодою з позивачкою. Ніяким чином,
права позивачки він не порушував. Відповідач, вважає, що відповідно ст. 27 КпШС
України, що дія* на момент укладання засновницького договору, ст. ст. 9, 64 СК
України, подружжя має право укладати угоди між собою. Тому, розмір часток
позивачки і відповідача у ТОВ „Коре", вже визначено за домовленістю між
ними у засновницькому договорі від ІНФОРМАЦІЯ_3 про створення ТОВ „Коре".
Також, відповідач посилається на те, що відповідно ст. 191 ЦК України, ТОВ
„Коре" є майном, та як майно є спільною частковою власністю його та
позивачки, яке вже розподілено між ними, відповідно до вимог Закону України
„Про господарські товариства", ст. ст. 112, 113 ЦК УРСР, що діяв на момент
укладання засновницького договору, ст. ст. 356, 357 ЦК України. ОСОБА_2.
вважає, що наміри

позивачки щодо перерозподілу
корпоративних прав у ТОВ „Коре", є незаконними та суперечать вимогам ст.
ст. 321, 629 ЦК України.
Прибуток від господарської діяльності ТОВ „Коре" ніколи не витрачався на
потреби їх родини, так як відповідно вимог закону, прибуток підприємства
витрачається самим підприємством, а засновники мають право лише на отримання
частки прибутку (дивидентів). Дивиденти від діяльності фірми між ним та
позивачкою розподілялися один раз, саме у відсотковому співвідношенні, проти
чого позивачка не заперечувала. Позивачка приймала участь у діяльності ТОВ
„Коре" як голова зборів товариства, що підтверджено відповідними
протоколами зборів учасників товариства. ТОВ „Коре" вони з позивачкою не
придбавали, а заснували і він досі здійснює господарську діяльність.
Засновницький договір між ними укладено у відповідності до ст. 27 КпШС України,
ст. ст. 4, 50, 51 Закону України „Про господарські товариства" та
посвідчено ІНФОРМАЦІЯ_7. Відповідач заперечує проти
виплати компенсації позивачці за автомобіль ВАЗ 2109, тому що його було продано
з відома позивачки у період шлюбу, а гроші витрачені на загальні потреби
родини. Також, заперечує проти виплати компенсації позивачці за автомобіль ВАЗ
21093 державний номер НОМЕР_1, яким він користується, тому що для придбання
цього автомобілю він був змушений позичати кошти, проти чого позивачка не
заперечувала та знала про це. На придбання автомобілю він позичив 30000
гривень. Борг досі не повернуто. Тому вважає, що визнавати цей автомобіль
спільним майном подружжя, без розподілу 1/2 частки боргу на його придбання
безпідставно. Просив стягнути з позивача понесені ним витрати на правову
допомогу в сумі 3000 грн.

Представник
третьої особи Басарат Л.А. вважає, що вимоги позивача про визнання за нею права
власності на 47,5 % в Статутному фонді ТОВ „КОРС" не підлягають
задоволенню з підстав, що зазначені відповідачем.

Суд, вислухавши
пояснення сторін та представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши
письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
/а.с. II.

Рішенням
Київського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_4 шлюб між сторонами
розірвано.

В судовому
засіданні встановлено, що в період шлюбу сторонами засновано ТОВ „Коре",
про що свідчить установчий договір між ними від ІНФОРМАЦІЯ_3/а.с. 62-64/.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в період
шлюбу були придбані два автомобіля -В АЗ-21093, д/н НОМЕР_1та В АЗ-2109, д/н
НОМЕР_2. В судових засіданнях сторони не оспорювали їх вартість.

Відповідно до
ст. 27 КпШС України, що діяв на момент укладання установчого договору та ст.
ст. 9, 64 СК України, подружжя має право укладати будь-які угоди між собою.
Розмір часток позивачки і відповідача у ТОВ ,Дорс", визначено в нотаріально
посвідченому установчому договорі від ІНФОРМАЦІЯ_3 про створення ТОВ
„Коре" - 95 % за ОСОБА_2 і 5 % за ОСОБА_1. Тому вимоги позивачки щодо
визнання за нею права власності на 47,5 % статутного фонду ТОВ „КОрс" є
безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, судом
досліджено протоколи зборів учасників товариства, згідно яких, протягом довгого
часу, позивачка приймала участь у ТОВ „Коре" і про свою незгоду щодо
розміру часток сторін у статутному фонді товариства не заявляла, до суду з
приводу визнання установчого договору недійсним не зверталась /ас. 118, 119/.

Доводи
представника позивача, про те, що установчий фонд ТОВ „Коре" був
сформований за рахунок грошових коштів отриманих ОСОБА_1. від своєї матері
ОСОБА_5 по договору займу, суд вважає надуманими, оскільки суду не надано
безсігірних доказів, що саме ці гроші були внесені до статутного фонду. Крім
того, суд враховує той факт, що про ці обставини протягом майже двох років
розгляду справи ніхто заявляв, сторони за договором займу є близькими родичами,
а тому, на думку суду, свідок ОСОБА_5 зацікавлена у вирішенні цього спору на
користь своєї доньки.

В судовому
засіданні встановлено, що автомобіль ВАЗ 2109 державний номер НОМЕР_2, був
проданий у період шлюбу. Це також підтверджено довідкою Комінтернівського РВ
ХМУ УМВС України в Харківській області за 2006 р. /а.с. 27/. За поясненнями
представника відповідача, автомобіль ВАЗ 2109 державний номер НОМЕР_2, був
проданий за згодою позивачки, а кошти від його продажу, було витрачено на
потреби родини позивачки та відповідача

Відповідно ст.
65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє
за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із
подружжя без її, його згоди. Позивачка не зверталася до суду з вимогою про
визнання недійсним продажу автомобілю.

Відповідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або
заперечень. Позивачкою не надано доказів продажу відповідачем цього автомобіля
без її відома. Доказів розпорядження цим автомобілем відповідачем за своїм
розсудом, суду також не надано.

Автомобіль ВАЗ
21093 державний номер НОМЕР_1 придбано відповідачем на позичені кошти, що
підтверджено договором позики від 12.11.2001 р. /а.с. 122/ та показаннями
свідка - ОСОБА_6., яка пояснила, що знаходиться у дружніх стосунках з родиною
ІНФОРМАЦІЯ_5 довгий час. Вона позичила відповідачу наприкінці 2001 року 30000 гривень
для придбання автомобіля. До цього часу, відповідач боргу не повернув.

Відповідно ст. ст. 65, 73 СК України, договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя,
якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як встановлено судом, автомобіль ВАЗ 21093 державний
номер НОМЕР_1, використовується саме відповідачем для роботи, а не родиною.
Дослідивши надані докази, показання свідка та пояснення представників сторін,
суд дійшов висновку, що договір позики від 12.11.2001 р. не можна вважати
укладеним відповідачем в інтересах сім'ї. Тому цей договір позики не може
створювати обов'язки для позивачки, відповідно, придбаний відповідачем
автомобіль не можна вважати спільною сумісною власністю подружжя, згідно ст. 60
СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України відповідачу
присуджуються судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із наданих суду документів вбачається, що до судових витрат відповідача є
оплата послуг представника ОСОБА_4, згідно договору про надання правової
допомоги від ІНФОРМАЦІЯ_6 та квитанції про сплату 3000 грн. за цим договором,
яку суд стягує з позивача.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 27
КпШС України, ст. ст. 9, 60, 61, 64, 65, 69, 71 СК України, ст. ст. 316, 357 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ТОВ
„КОРС" про розділ майна, придбаного в період шлюбу - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові
витрати в сумі 3000 /три тисячі/ грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду
Харківської області через районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження рішення протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження рішення, з подачею її копії до апеляційного суду.