Справа
22ц -521/ 2007 р.           Головуючий в 1-ій інстанції Бечко Є.М.
Категорія цивільна.                     Доповідач Смаглюк Р.І.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

16
березня 2007
року.           Апеляційний суд
Чернігівської області

в складі : головуючого - судді Хромець Н.С.,

суддів Смаглюк Р.І., Острянського
В.І., при секретарі Мехед Т.О.,

з участю сторін, третьої особи - представника
позивачки,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м. Чернігові апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя,-

встановив:

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити вказане рішення в
частині поділу гаража, оскільки рішення в цій частині є необгрунтованим і
незаконним,

В травні 2006
року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про
поділ спільного майна з відповідачем ОСОБА_2: приватизованої квартири АДРЕСА_1 та двох гаражів в автокооперативі НОМЕР_1 та автокооперативі НОМЕР_2.
В якості третіх осіб / без визначення
на чиєму боці/ залучені їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Позовні вимоги
обгрунтовагні наступними обставинами. З 1977 року по травень 2006 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, під час якого придбали спірне
майно. Між ними нема згоди щодо його поділу, тому просить поділити квартиру між
нею, відповідачем ОСОБА_2, третіми особами ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках,
виділити їй гараж НОМЕР_1, гараж НОМЕР_2
залишити ОСОБА_2.

23 листопада 2006
року позивачка ОСОБА_1 змінила позовні вимоги і просить
поділити в рівних частках квартиру між нею, відповідачем та третіми особами,
визнати за нею право власності на 1/2 частину гаража НОМЕР_1, оскільки на час розгляду справи гараж НОМЕР_2 не належить відповідачу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2007
року позов задоволено частково. Визнано право власності
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2  по 1/2 частині гаража НОМЕР_1
в автокооперативі АДРЕСА_2, за кожним. В решті вимог відмовлено. Рішення суду обгрунтоване тим, що в
період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 та гараж НОМЕР_1
в автокооперативі НОМЕР_3 в м. Чернігові. Спірна квартира є приватизованою в 1999 році сторонами та третіми особами і кожному з них належить по 1/4 частині. Оскільки поділу підлягає майно, що є у спільній сумісній власності
подружжя, а квартира знаходиться у спільній частковій власності і питання її
поділу сторонами і третіми особами вирішено в процесі приватизації, то в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Гараж, згідно довідки
кооперативу, зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2, підлягає поділу як спільно
нажите майно, з визнанням права власності у рівних частинах, тому в цій частині
позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити рішення, виділити
йому у власність спірний гараж, стягнути позивачці грошову компенсацію за її
частку в праві власності на даний гараж, мотивуючи наступним. Суд таким
рішенням порушив вимоги ст.ст.183, 364, 370 ЦК України, п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28
червня 1991 року „Про практику
розгляду судами цивільних справ, пов"язаних з діяльністю
гаражно-будівельних кооперативів", відповідно до яких гараж, як неподільне
майно, підлягає виділенню одному з подружжя з присудженням грошової компенсації
за частку в спільному майні іншому з подружжя. Суд не врахував, що він є членом
автокооперативу
з 1997
року, має автомобіль і використовує гараж за цільовим
призначенням. Позивачка обгрунтувала свої вимоги необхідністю зберігати в
гаражі сільгосппродукти. Суд, визнавши її право власності на 1/2 частину цього гаража, позбавив його права користуватися гаражем за цільовим
призначенням, проігнорував його згоду сплатити позивачці грошову компенсацію за
її частку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,
що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28
червня 1991 року „Про практику
розгляду судами цивільних справ, пов"язаних із діяльністю
гаражно-будівельних кооперативів" на стадії підготовки справи необхідно
провести всі підготовчі дії, які б забезпечили можливість своєчасного і
правильного вирішення заявлених вимог. Зокрема, зажадати подання
правовстановлюючих документів на спірне гаражне приміщення, документів про те,
хто і коли вступив до ГБК, докази про розмір паю і час його внесення. Як
вбачається з матеріалів справи, єдиним доказом, на підставі якого прийняте
рішення судом, є довідка автокооперативу
НОМЕР_3 від 17 травня 2006 року про те, що гараж НОМЕР_1 рахується за ОСОБА_2.

/л.с. 7/. Однак відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що вказаний гараж
є спільним майном подружжя, що 1/2 частина його належить
позивачці і за неї він згоден сплатити позивачці грошову компенсацію в сумі 5000 грн. За таких обставин визнання судом права власності на 1/2 частину спірного гаража не суперечить закону. Питання поділу цього майна у
змінених позовних вимогах позивачка ОСОБА_2 не ставила, тому підстав для
задоволення вимог апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на її користь
грошової компенсації нема.

Тому апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, рішення суду в
межах апеляційної скарги необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.