Справа № 22-118 /2007                                                               Головуючий у першій
інстанції ТРОФИМЕНКО М.В.
Категорія - цивільна                                                                    Доповідач: Бойкго О.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 січня    2007 року                                                                                             місто Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головучочого-судді    БОЙКО О.В.

суддів:                      КВАЧА М.О.,
ШЕВЧЕНКА В.М.

При                         ПІЛЬГУЙ Н.В.

секретарі:

за участі:                 позивачки
ОСОБА_1, її представника адвоката

ОСОБА_2,
представника відповідача Лиходія В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою
СТОВ „Задесення" на рішення Сосницького районного суду Чернігівської
області від 23 листопада
2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ „Задесення" про визнання угоди
укладеною,   визнання права власності,

встановив: 09.11.2006 року ОСОБА_1 звернулась
з позовом до сільськогосподарського
товариства з обмеженою відповідальністю „Задесення", в якому
просила визнати укладеною угоду купівлі-продажу між нею та СТОВ „Задесення" приміщення колишнього побутового
комбінату, визнати за нею право власності на це приміщення. В позовній
заяві посилалась на те, що на початку березня
2005 року між нею та відповідачем була
домовленість про продаж їй приміщення колишнього побутового комбінату, що
знаходиться в с.Пекареві Сосницького району. Спочатку було укладено попередній
договір, де її інтереси представляв син ОСОБА_3, були
погоджені всі умови купівлі-продажу, потім вона внесела до каси товариства 450 грн. За таких
обставин вважає договір купівлі-продажу укладеним.

Рішенням
Сосницького районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2006 року позовні вимоги задоволено,
визнано за ОСОБА_1 право власності на приміщення побутового комбінату
загальною площею 76 кв.м., що знаходиться за адресою: с Пекарів Сосницького району Чернігівської
області.

Не погодившись з
рішенням суду, СТОВ „Задесення" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, потановити нове рішення
суду про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі
посилається на неправильне застосування судом 1 інстанції норм матеріального права, а зокрема ст. ст. ч.З
ст. 640, 657 ЦК України,
відповідно до яких такий договір купівлі-продажу повинен бути укладений в
письмовій формі, нотаріально посвідчений, пройти державну реєстрацію; що судом
неправильно встановлено фактичні обставини
справи, оскільки СТОВ має право власності на спірне приміщення, яке було
оформлене після внесення ОСОБА_1 грошей в касу, і воно є дійсним по цей час, що суд взяв до уваги документи, які
належним чином не оформлені, не підписані посадовими особами.

У судовому
засіданні представник відповідача СТОВ „Задесення" апеляційну скаргу
підтримав, просив її задовольнити.

Позивачка та її представник апеляційну скаргу не визнали, просили в її задоволенні
відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд 1 інстанції
виходив з того, що між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу
приміщення побутового комбінату, що підтверджується корінцем квитанції про
сплату позивачкою за нього 450
грн., довідками відповідача про те, що балансова вартість приміщення становить 450 грн. та що воно знято з балансу в зв"язку з продажею позивачці. Суд посилався на норми ст. ст. 218, 220, 334 ЦК України.

Проте, з даним
рішенням не може погодитись апеляційний суд, оскільки судом і інстанції
неправильно з'ясовано обставини, що мають значення по справі, та неправильно
застосовано норми матеріального права.

Як встановлено відповідачем по справі є сільськогосподарське товариство з обмеженою
відповідальністю, діяльність якого регулюється нормами ст. ст. 140-149 ЦК України,
статутом товариства.

Відповідно до
витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно йому на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності (ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2005 року) належить нежиле приміщення (колишнє приміщення комплексно-приймального
пункту), що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю
є загальні збори, до виключної компетенції яких належить вирішення питання про
зміну розміру його статутного капіталу, затвердження річних звітів та балансів,
розподіл прибутку та збитків товариства.

Як вбачається з
наданих матеріалів справи не було рішення учасників товариства про продаж
позивачці спірного приміщення.

Крім того, відповідно до ст. 638 ЦК України договір купівлі-продажу є
укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 657 ЦК
України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального посвідчення, і державній реєстрації - з моменту
державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним.

Суду не надано
доказів, що сторони домовлялись з усіх істотних уиов договору.

Не можуть
братись до уваги твердження позивачки стосовно того, що між нею та відповідачем був укладений попередній
договір про продаж приміщення, оскільки на а.с.5-6 є типовий договір, на
який як на доказ цього посилається позивачка, бо він укладений між відповідачем
та ОСОБА_3. Крім того, з договору взагалі не
зрозуміло про яке саме приміщення йдеться та де воно знаходиться.

Що стосується передачі приміщення позивачці, то дане не знайшло свого підтвердження,
даним приміщенням згідно пояснень сторін користується син позивачки ОСОБА_3,
який орендує його у відповідача як приватний підприємець.

Сама по собі
сплата позивачкою відповідачу 450
грн. за приміщення побутового комбінату за таких умов не є підставою для
визнання договору дійсним та визнання права власності за нею.

За таких
обставин рішення суду не можна визнати обгрунтованим, воно підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309,313-315,316, 317,319 ЦПК України, ст.ст. 220, 638, 640, 657 ЦК України,   апеляційний суд

Вирішив:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Рішення Сосницького
районного суду Чернігівської області від 23
листопада 2006 року
скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до СТОВ „Задесення"
про визнання угоди укладеною,   визнання
права власності на приміщення побутового комбінату, що знаходиться в с Пекарів
Сосницького району Чернігівської області, відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту його проголошення і може
бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили.