РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
січня місяця 23 дня
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді                                         Берещанської
І.І.,

суддів:                                                             Новікова
Р.В., Сокола B.C.

при
секретарі:                                                Урденко Г.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи Євпаторійська міська
рада, інспекція державної архітектурно-будівельного контролю про усунення
перешкод в користуванні власністю і про зніс самовільної будівлі, відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки
Крим від 12 липня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

04 травня 2006 року позивачі
звернулися до суду з вище вказаним позовом. ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої
вимоги мотивували тим, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, а
також 1/2 частка літер „Д" і сарай літер „И". ОСОБА_5 належить
квартира НОМЕР_1
у тому ж будинку та частка сараю літер „Б", яка примикає до частки їх
сараю літер „Д". Позивачці ОСОБА_4 належить 3/50 частки будинку АДРЕСА_2, який
знаходиться за вказаними сараями. В квітні 2006 року відповідачка почала
будувати другий поверх над своєю часткою сараю літер „Б" без згоди
співвласників, стіни своєї самовільної будівлі споруджує на стінах сараю літер
„И" і літер „Д", захватила частину загального двору, частково
перекривши доступ сонячного  світла до
кімнати позивачки ОСОБА_4. Просять

Справа № 22-ц-503/2007 р.                                      Головуючий суду першої інстанції

Абзатова Г.Г.

Доповідач    Сокол B.C.

2

усунути перешкоду в користуванні їх власністю шляхом знесення самовільної
будівлі і відшкодуванню на користь кожного з позивачів .
по 5000
грн. моральної шкоди.

Рішенням
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 липня 2006 року позовні
вимоги задоволені частково, усунено перешкоду позивачам в користуванні
власністю шляхом знесення ОСОБА_5 за рахунок власних коштів та своїми силами
самовільно збудований нею другий поверх над сараєм літер „Б", розподілені
судові витрати, в решті вимог -відмовлено
за їх недоведеністю.

ОСОБА_5 принесла апеляційну скаргу, просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи та порушенні норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5, яка підтримала
доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2., який просив відхилити апеляційну
скаргу і рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до
ст. 309 ЦПК
України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який
підлягав застосуванню.

Суд першої
інстанції, вказавши на численні порушення позивачкою при зведенні самовільної
будівлі - прибудови
до сараю літер „Б" квартири АДРЕСА_1 у
вигляді другого поверху, дійшов висновку, що такі дії позивачки суперечать
закону і поновити права позивачів необхідно саме шляхом знесення ОСОБА_5 за
рахунок власних коштів та своїми силами самовільно вибудоване нею. Однак такого
висновку суд дійшов, невірно застосувавши
матеріальний закон - ст. 376 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи суд, пославшись на
вимоги статті 376 ЦК України,
помилково зазначив, що сам факт самочинного будівництва є безумовною підставою
для його зносу. Але суд не звернув увагу,
що ст. 376 ЦК України складає сім частин. Згідно з
ч.І ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній

3

ділянці, що
не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно з ч.7
ст. 376
ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує
права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого самоврядування
може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка   здійснила   (здійснює)
будівництво,    провести    відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення,   таке
нерухоме  майно  за
рішенням  суду  підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з
приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Зазначена    норма
Закону    визначає    правові
наслідки самочинного будівництва, визнаного таким з підстав здійснення
будівництва з істотним порушенням
будівельних норм і правил, або    істотним
відхиленням  від  проекту,
що  суперечить  суспільним інтересам або порушує права
інших осіб. До такого забудовника можливе
застосування двох способів впливу. По-перше, у випадку звернення до суду з
позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування суд може прийняти рішення про здійснення відповідної перебудови самовільним
забудовником. По-друге, якщо проведення такої перебудови є неможливим
або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення,
таке   нерухоме   майно
за  рішенням   суду
підлягає знесенню за рахунок
особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Євпаторійська   міська      рада
являється   представницьким

органом     місцевого   самоврядування, який   відповідно до ст. 1

Закону    України    «Про
місцеве    самоврядування    в
Україні»

наділяється правом представляти інтереси і приймати рішення від

імені
територіальної громади: власника земель
згідно зі ст. 83

Земельного кодексу України, самостійних вимог про      знесення

спірної будівлі
не заявляла. Позивачі, як власники квартир, не

надали    відповідних    доказів
тому,    що    діями
відповідача

порушуються їх
права. Колегія виходить з того, що незакінчене

будівництво, яке хоча і являється самочинним, права позивачів не

порушує в той
спосіб, що поновити їх права необхідно саме з

допомогою знесення самовільно вибудованого.

Як вбачається з матеріалів справи,
ніхто із зацікавлених осіб не звертався до суду з позовом про
відповідну перебудову споруди з наведенням   мотивів
і   суд   не
встановлював   обставин   щодо

4

неможливості проведення такої перебудови, розглядаючи
позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Зі справи також вбачається, що
позивачка ОСОБА_4 являється власником квартири в
іншому будинку, заявила такі ж вимоги, вказавши самостійні
підстави, а саме те, що самовільна будівля
частково перекрила доступ сонячного світла до її кімнати в 3/50 частках будинку АДРЕСА_2. Але ніяких доказів
нею надано не було.

Таким чином рішення суду першої
інстанції, висновки якого не відповідають вимогам матеріального закону - ч. 7 ст. 376 ЦК України, в порядку ст. 309 ЦПК України підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові у
зв"язку з його необґрунтованістю за зазначеними
вище мотивами.

На підставі вказаного і керуючись
статтями 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 липня 2006 року скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.