РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

ЗО травня 2007 року                                                                                               м. Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Собослоя Г.Г. при
секретарі - Байзат
С.Ю.

з участю ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 січня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
про стягнення суми боргу в розмірі 3200
доларів США та відсотків у розмірі 2720
доларів США, що в сумі за перерахунком по курсу НБУ складає 29896 грн.

Позивач посилалась на те, що 11 липня 1998 року вона
позичила ОСОБА_2 гроші в сумі 3200
доларів США з виплатою 5%
щомісячно, про що складено розписку.

За усною домовленістю строком повернення боргу було визначено 31 грудня 1999 року.

У встановлений
строк відповідач ні борг, ні відсотки не повернув.

16 березня 2001 року
відповідачем була дана розписка, якою він визнав борг та зобов'язався щомісячно
повертати його згідно попередньої розписки, однак по теперішній час ОСОБА_2
взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув отримані гроші.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 січня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на її користь 16160 грн. за
договором позики та 191,6
грн. судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 29896 грн боргу,
500 грн витрат на послуги адвоката та судові витрати.

Справа № 22ц-828/07                                                                 Номер рядка статистичного звіту : 18

Суддя в суді 1 інстанції: Івашкович І.І. Суддя-доповідач : Боднар О.В.

-2
-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції
та ухвалити нове рішення.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що у
відповідності до ЦК України 1963
року, а саме ст. 170
цього Кодексу, проценти по грошових та інших зобов'язаннях не допускались,
однак не врахував наступне.

Факт укладення договору позики підтверджений розпискою
від 11.07.1998 року, однак його не можна вважати укладеним на
визначений строк, оскільки таких даних немає ні в розписці, ні в інших
матеріалах справи.

Наступною розпискою відповідача, даною 16 березня 2001 року, відповідач
зобов'язався повертати борг щомісячно відповідно попередньої розписки. Проте і
в цій розписці не зазначено строк повернення боргу.

В матеріалах справи відсутні дані про вимоги повернення
боргу зі сторони ОСОБА_1,
а також дані про виплати зі сторони ОСОБА_2

Враховуючи наведене, з часу вступу в дії нового ЦК України, а саме з 1 січня 2004 року, дія
договору позики та його умови залишаються в силі. У позивача з'являється право на отримання відсотків за договором позики
у відповідності до ст. 1048, оскільки до цього часу
жодних виплат не відбувалося і договір позики залишився дійсним.

У відповідності до ст. 11
ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог, а тому вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 заявлену позивачем суму боргу в розмірі 3200 доларів США та
відсотки за 17 місяців
в розмірі 2720 доларів
США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 29896 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої
інстанції не застосовано закон, який підглядав застосуванню, що у відповідності
до п.4 ст.309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухваленню нового рішення.

У відповідності до ст.88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати. Сплата судового збору, витрат з інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи та витрати на правову допомогу підтверджена відповідними
квітанціями про оплату і підглягають до стягнення.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 170, 374 ЦК України 1963 року, ст.ст. 1046, 1046
ЦК України, ст.ст. 307,
309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

рішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 24
січня 2007 року - скасувати, позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути
на з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29896
(двадцять дев'ять тисяч вісімсот дев'яносто шість) гривень боргу та
процентів по ньому, та 500
(п'ятсот) гривень судового збору.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може
бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.