У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Лихути Л.М., Сеніна
Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним та
визнання права власності на частину жилого будинку в порядку спадкування за
законом, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 2 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 6 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2002 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права
власності на частину жилого будинку в порядку спадкування за законом.

Зазначав, що його батьку - ОСОБА_5
належала 41/100 частини жилого будинку АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5
Після його смерті відкрилася спадщина на зазначене майно.

Спадкоємцями першої черги в рівних
частках є він та мати померлого - ОСОБА_3

17 серпня 2001 року він звернувся
до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі
свідоцтва йому було відмовлено, оскільки ОСОБА_5. 2 лютого 2001 року був
складений заповіт на користь ОСОБА_1

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 в
момент складення заповіту перебував у такому стані, коли не міг розуміти
значення своїх дій або керувати ними та, що заповіт не був підписаний ОСОБА_5.,
просив визнати заповіт недійсним та визнати
за ним право власності на частину жилого будинку в порядку спадкування за
законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від                   2 березня 2007 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2007
року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336, 337
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від                       2 березня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Є.Ф. Левченко   Ю.Л. Сенін