У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 вересня 2007 року                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Берднік І.С.,
Гуменюка В.І., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, поділ
домоволодіння, встановлення порядку користування земельною ділянкою і усунення
перешкод у користуванні нерухомим майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, відмову у поділі
земельної ділянки і стягнення витрат по утриманню спадкового майна,

в
с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1,
звернувшись до суду з указаним позовом, зазначала, що в ІНФОРМАЦІЯ_1, після
смерті її та ОСОБА_2 батька, відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1, яку прийняли в установленому законом порядку по 1/6 частині вона,
ОСОБА_2 та їх мати. Таким чином, їх матері ОСОБА_4 стало належати 2/3 частини
будинку. В жовтні 1980 року вона подарувала належну їй 1/6 частину будинку
матері, яка згідно ухвали суду від 11 лютого 1991 року встановила з ОСОБА_2
порядок користування спірним домоволодінням, з виділенням кожному з них окремих
кімнат та відповідних надвірних споруд. ОСОБА_4, яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_2,
заповіла свою частину домоволодіння їй. Однак отримати свідоцтво про право на
спадщину вона не може, оскільки після укладення мирової угоди в 1991 році не
були уточнені частки в будинку, не було визнано право власності за покійною
матір'ю та ОСОБА_2 на відповідні частки
домоволодіння.

Посилаючись на викладене, просила
визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/10
частини домоволодіння і виділити їй в користування приміщення, якими
користувалась їх мати згідно мирової угоди, а за відповідачем визнати право
власності на 7/10 частин домоволодіння і виділити йому решту приміщень,
розділити між ними прибудинкову земельну ділянку площею 850 кв.м. порівну і
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод
у користуванні належною їй частиною домоволодіння.

У вересні 2006 року ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, відмову у
поділі земельної ділянки і стягнення витрат по утриманню спадкового майна. В обґрунтування позову посилався
на те, що ОСОБА_1 обманним шляхом отримала від матері заповіт на своє ім'я і
його відмову від свого права на частину спадщини після смерті матері. Земельна
ділянка була виділена в його користування при отриманні дозволу на добудову і
розділити цю ділянку з урахуванням розташування на ній споруд та комунікацій
неможливо. Тому, просив визнати його відмову від спадщини недійсною, визнати за
ним право на спадщину після смерті матері в рівних частинах з ОСОБА_1 і  відмовити їй в користуванні частиною
домоволодіння та поділу земельної ділянки зі стягненням на її користь вартості
належної їй частини будинку, а в разі задоволення вимог ОСОБА_1, стягнути з неї
витрати по утриманню спадкового майна та моральну шкоду.

Рішенням Смілянського
міськрайонного суду Черкаської області від                  11 січня 2007 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 березня 2007 року,
позов ОСОБА_1 задоволено і визнано за нею право власності в порядку спадкування
за заповітом на 3/10 частини спірного домоволодіння, а саме приміщення в
будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, частину приміщення сараю “Б”, загальною вартістю
16900 грн. Встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою
відповідно до часток у праві власності на будинок згідно варіанту № 1 висновку
судово-будівельної експертизи від 30 вересня 2005 року, зобов'язано ОСОБА_2
ліквідувати вхід до погреба з земельної ділянки ОСОБА_1, обладнавши його в іншому
місці, перенести альтанку з земельної ділянки ОСОБА_1 на свою, а ОСОБА_1
обладнати стіну в приміщенні сараю “Б” відповідно до виділеної їй частини
приміщення. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні
належною їй частиною домоволодіння, а також належною та спільною частиною
присадибної земельної ділянки. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

У
касаційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять
зазначені
судові рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційних скарг не вбачається порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від
11 січня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області
від                23 березня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М. Барсукова

І.С.Берднік   В.І.Гуменюк