Справа
№2-33/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 квітня 2007 року
Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді
Бабенко Ю.П., при секретарі - Цурканенко Г.С., за участю позивачки, представника відповідача -
Румянцевої І.І., представника третьої особи - Логінової І.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Харкові
справу за позовом ОСОБА_1до Державного підприємства „Завод імені
Малишева", третя особа -відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування в Комінтернівському районі м. Харкова про відшкодування
шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження
здоров'я та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Позивачка та її представники
просять суд стягнути з відповідача на користь позивачки в відшкодування шкоди
від профзахворювання за період по 1.07.2001 року - 6744 грн.70 коп. і зобов'язати
відповідача видати довідку про те, що на 1.07.2001 року зарплата позивачки
складає 408 грн. При цьому посилаються на те, що позивачка при роботі у
відповідача отримала профзахворювання
і відповідач занижує розмір щомісячних виплат в відшкодування шкоди. Також просять суд стягнути моральну шкоду в розмірі
8875 грн. посилаючись на те, що
недоплатою сум в відшкодування шкоди позивачці спричиняється моральна
шкода. Також просять суд стягнути витрати
на правову допомогу по справі в розмірі 600 грн., та витрати на експертизу
в розмірі 889 грн.80 коп.

Представник відповідача - Державного підприємства „Завод
імені

Малишева" позов не визнав посилаючись на те, що
позивачці було проведено

перерахунок
розміру, відшкодування шкоди і визначення розміру

проводилось виходячи з середньої заробітної плати за
період січень-квітень

1992 року, яка склала 1 741, 60 руб. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів

України №276 цей заробіток був збільшений на коефіцієнт
2,25 і складав

З 134,88 руб.
Надалі ця сума збільшувалась на коефіцієнти збільшення

заробітної плати на підприємстві. З
01.12.1998 року розмір відшкодування

шкоди збільшувався в тому випадку,
коли перерахований розмір втраченого

заробітку не перевищував середньомісячної
заробітної плати. Оскільки

середньомісячна заробітна плата дефектоскописта

2

рентгеногаммаграфірування  по  цеху 580 складала 154 грн., то позивачці
перерахунок не було проведено.

Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування в Комінтернівському районі м. Харкова проти позову заперечував посилаючись на ті ж самі обставини, що і представник відповідача.
Вважає, що розмір щомісячних виплат позивачці в відшкодування шкоди відповідає
вимогам закону.

Судом встановлено,
що позивачка після закінчення у 1954 році Харківського рентгенівського
технікуму, працювала на Державному підприємстві
„Завод імені Малишева" спочатку рентгентехніком у відділі 34, а потім лаборантом 7-го розряду у лабораторії
гаммадефектоскопії цеху 580 ( том 1
а.с. 12). У березні 1957 року внаслідок виходу із ладу апарату
гаммадефектоскопії, позивачка протягом 10-15 хвилин була під впливом іонізуючого випромінювання, що призвело до
профзахворювання (том 1 а.с.9-11).
Позивачку було визнано інвалідом 3-ї групи, а з 13.06.1990 року вона визнана
інвалідом 2-ї групи з втратою 80% працездатності (том 1 а.с.8). Підприємство
проводило позивачці відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, з травня 1992 року по 01.04.2001 року (том 2 а.с.205).

Відповідно до
рішення від 27.10.1990 року Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, яке набуло чинності 27.11.1990 року, а також рішення від 22.03.1991 року Судової колегії по
цивільним справам постійної сесії Харківського обласного суду (т.1
а.с.58-60), середній заробіток ОСОБА_1. із
розміру якого їй було призначено відшкодування шкоди, складав 69,93 крб. Розмір
відшкодування шкоди з урахуванням 80% втрати професійної працездатності
складає 55,94 крб. Відділом соціального забезпечення Орджонікідзевського району
м. Харкова позивачці була призначена пенсія
по інвалідності в розмірі 132 крб. Підприємством виплати не проводились у зв'язку з тим, що розмір пенсії
по інвалідності перевищує розмір відшкодування шкоди.

В подальшому, в зв'язку із
зростанням інфляційних процесів в Україні, відповідачем
підвищувався розмір відшкодування шкоди позивачці, але мається заборгованість підприємства по відшкодуванню шкоди за період з
1.07.1990 року по 1.07.2001 року в сумі 463 грн.80 коп., що підтверджується висновком
судово-економічної експертизи (т.3 а.с.32--44). Відповідно до даного висновку,
якщо порівнювати перерахований на 100 % розмір відшкодування шкоди з 01.12.1998
року та з 01.01.2001 року з середньомісячною заробітною платою
середньооблікового штатного працівника у
промисловості Харківської області, то недоплачена сума відшкодування
шкоди ОСОБА_1. за період з 01.07.1990 року по 01.07.2001  року складатиме 463,80 грн., а розмір
відшкодування шкоди

3

ОСОБА_1. з 01.07.2001 року
складатиме 210,27 грн. Вказаний висновок експерта є обґрунтованим, викладені в
ньому обставини підтверджуються письмовими
доказами, наявними у справі, даний висновок відповідає вимогам
законодавства, яке регулює дані правовідносини. В висновку експерта є
відповідні розрахунки і посилання на нормативно-правові акти. Вказаним висновком експертизи також спростовуються вимоги
позивачки про те, що заборгованість за період по 1.07.2001 року складає 6744
грн.70 коп., спростовуються пояснення представників відповідача і 3-ї особи про
те, що заборгованості взагалі немає.

Приймаючи до уваги викладене, п.21
„Правил відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаних з
виконанням ними трудових обов'язків", затверджених Радою Міністрів
СРСР № 690 від 3.07.1984 року, п.28 „Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків", затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 року
№ 472 (введені в дію з 1.07.1993 року), ст.ст.21, 29 Закону України від
23.09.1999 року „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", суд позовні
вимоги задовольняє частково і стягує з відповідача на користь позивачки
в відшкодування шкоди від профзахворювання
за період з 1.07.1990 року по 1.07.2001
року - 463 грн.80 коп., а також встановлює позивачці розмір відшкодування шкоди від профзахворювання з 1.07.2001
року в розмірі 210 грн.27 коп. В
зв'язку з цим суд не задовольняє вимоги про зобов'язання відповідача видати довідку про те, що на 1.07.2001
року зарплата позивачки складає 408 грн.

Вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди в розмірі 8875 грн. в зв'язку з недоплатою сум в відшкодування шкоди
задоволенню не підлягають з наступних підстав. По-перше, сума недоплати складає
незначний розмір в порівнянні з сумами, виплаченими за спірний період, що
свідчить про відсутність обставин, які б
свідчили про факт спричинення моральної шкоди. По-друге, позивачка не надала суду достовірних доказів, які б свідчили
про факт спричинення їй моральної шкоди.

Вимоги про стягнення судових витрат підлягають частковому
задоволенню у відповідності до вимог ст.88
ЦПК України, відповідно до якої, якщо позов задоволено частково, то
судові витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачка просила стягнути матеріальну шкоду в розмірі 6744
грн.70 коп., а суд стягує шкоду в
розмірі 463 грн.80 коп. Витрати позивачки на експертизу склали 889 грн.80 коп., на правову допомогу по справі - 600
грн. А тому, пропорційно до

4

розміру задоволених позовних вимог, суд стягує   з відповідача на користь позивачки витрати на експертизу в розмірі 61 грн.
19 коп., витрати на правову допомогу
в розмірі 41 грн.26 коп., а всього - 102 грн. 45 коп.

Всього з відповідача на користь позивачки суд стягує - 566 грн.25 коп.

Керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 61, 215 ЦПК України, „Правилами відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків", затверджених Радою Міністрів СРСР № 690 від
3.07.1984 року, „Правилами відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків", затверджених постановою
КМУ від 23.06.1993 року № 472 (введені в дію з 1.07.1993 року), Законом України від 23.09.1999 року „ Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з
Державного підприємства „Завод імені Малишева" на користь ОСОБА_1в відшкодування шкоди від профзахворювання за період з 1.07.1990 року по 1.07.2001 року - 463
грн.80 коп., витрати на правову до
допомогу - 41 грн.26 коп., витрати на проведення експертизи - 61 грн. 19
коп., а всього - 566 грн. 25 коп.

Встановити
розмір відшкодування шкоди від профзахворювання ОСОБА_1 з 1.07.2001 року в розмірі 210 грн.27 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до Державного підприємства „Завод імені
Малишева" про стягнення моральної шкоди в розмірі   8 875 грн., - ВІДМОВИТИ.

Заява про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подана в

апеляційний суд Харківської області
через Орджонікідзевський районний суд

м.Харкова протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга

на рішення суду може бути подана в апеляційний суд
Харківської області

через Орджонікідзевський районний
суд м.Харкова протягом 20 днів після

подання заяви про апеляційне
оскарження.