справа № 2-469/2007 р.
РІШЕННЯ

іменем      України

23 березня 2007
року            Ірпінський міський суд
Київської області в складі:

головуючого                          судді Савченка С.І.

при
секретарі                         Вітошко
О.А.

за
участю позивача                           ОСОБА_1,

відповідача                                         ОСОБА_2,

представника
відповідача                ОСОБА_5,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду в
м.Ірпінь справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

встановив:

Позивач в січні 2007
р. звернувся до суду із даним позовом, який мотивував тим, що він є
власником 1/2 частини
будинкуАДРЕСА_1 у
м.Ірпінь, інша частина будинку належить відповідачам ОСОБА_4 - 1/3 частина та
ОСОБА_3 - 1/6 частина.
Вказував, що згідно державного акту на землю йому належить земельна ділянка за
цією ж адресою площею 600
м2 Відповідачам державний акт не видавався. 25.12.2006 р. о 1030 годині він разом
із сусідом вирішили перенести паркан, що розділяє ділянки, відповідно до меж
державного акту. В цей час відповідач ОСОБА_2 кинувся на нього з лайкою,
повалив його на стіл і почав душити, перешкодивши перенесеню паркану.
Посилаючись на те, що відповідач порушив його права як власника ділянки та
спричинив моральну шкоду, просив зобов»язати відповідача ОСОБА_2. не чинити перешкод
по встановленню межі між їх земельними ділянками згідно державного акту про
право власності на земельну ділянку та стягнути з відповідача ОСОБА_2. моральну
шкоду 10000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив
наведені в позові обставини, просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те,
що не погоджується із виданим позивачу державним актом і вважає, що у власності
позивача має бути присадибна ділянка будинку площею 581 м2, замість 600 м2,
вказаних в державному акті. Також вказав, що порядок користування присадибною
ділянкою склався між попередніми співвласниками будинку - його батьками, які
добровільно розділили ділянку по паркану, який стоїть і зараз. Підтвердив факт
влаштування сварки, пославшись, що захищав своє майно.

Представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні проти позову заперечила, вказавши, що земельна ділянка
будинку вже розділена.

Суд, вислухавши доводи та заперечення учасників, вивчивши матеріали справи,
вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені слідуючі обставини :
позивач та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками будинкуАДРЕСА_1 у м.Ірпінь
Київської області. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15.11.2005 р. позивачу
належить 1/2 частина
будинку, відповідачу ОСОБА_3. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.06.1998 р. належить 1/6 частина будинку,
відповідачу ОСОБА_4. на підставі договору дарування від 01.07.1998 р. належить 1/3 частина будинку.

Вказані обставини визнані сторонами і згідно ч.1 ст.61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

Також судом встановлено, що позивачу на підставі
державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 15.12.2005 p., належить частина
присадибної земельної ділянки вказаного будинку площею 600 м2. Відповідачі
земельну ділянку не приватизували. 25.12.2006 р. позивач в першій половині дня
зробив спробу встановити паркан між ділянками своєю та відповідачів, згідно
меж, визначених державним актом, однак відповідач ОСОБА_2 вчинив сварку і
перешкодив встановити паркан згідно меж, порушивши вказаними діями права
позивача як землекористувача на користування належною йому ділянкою 600 м2.

2

Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників,
свідоцтвами про право на спадщину, договором дарування, державним актом,
постановою Ірпінского MB та іншими матеріалами справи.

Спірні
правовідносини регулюються Земельним кодексом України.

Згідно ст. 78 ЗК
України право власності на землю -
це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою.

Згідно ст.90 ЗК України порушені права власників
земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов»язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.

У відповідності зі ст.158 ЗК України виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу володіння користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Поскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями, які
виразилися у перешкоджанні позивачу вигородити належну йому на праві власності
ділянку відповідно до меж, визначених державним актом, обмежує позивача у
можливості повноцінного використання його земельної ділянки, і відповідно
порушує його права як землевласника, то суд вважає за необхідне поновити права
позивача шляхом зобов»язання відповідача не перешкоджати у встановленні паркану
згідно визначених державним актом меж.

Доводи відповідача, що у власності позивача має бути присадибна ділянка
будинку площею 581 м2,
замість 600 м2,
вказаних в державному акті, не заслуговують на увагу, поскільки судом
встановлено, що відповідач є власником частини присадибної ділянки площею саме 600 м2, що
стверджується державним актом, який не скасований і не визнаний недійсним.

Також безпідставні посилання відповідачів на порядок користування ділянкою
будинку, що склався між попередніми співвласниками, так як в даному випадку
відсутній спір про порядок користування земельною ділянкою, бо як зазначалося
вище межі ділянки позивача та її конфігурація вже визначені державним актом,
який є чинним.

Стосовно позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд
вважає, що в цій частині позов необхідно залишити без задоволення, оскільки
всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
позивач в судовому засіданні не надав, передбачених ч.2 ст.57 ЦПК України,
доказів заподіяння йому моральної шкоди.

На підставі ст.ст.78, 90,
152, 158 ЗК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, суд, -

постановив:

Позов задоволити
частково.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 по встановленню межі
між земельними ділянками будинку АДРЕСА_1 у
м.Ірпінь Київської області згідно державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 15.12.2005
р. Ірпінською міською радою на ім»я ОСОБА_1.

В решті позову
відмовити.

Рішення в
повному обсязі буде виготовлене 20.03.2007
року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів та наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів
після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано, а у
випадку подання заяви - після
закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.