У Х В А Л А

І М
Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши                      26
вересня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 24 липня           2007 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до комунального підприємства по ремонту та експлуатації житлового
фонду, приватного підприємства "Кратос", виконавчого комітету
Керченської міської ради Автономної Республіки Крим, ОСОБА_1, третя особа -
ОСОБА_3, про визнання ордеру недійсним, визнання права користування ½ частиною
кімнати; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого
комітету Керченської міської ради Автономної Республіки Крим, треті особи:
комунальне підприємство по ремонту та експлуатації житлового фонду,  приватне підприємство "Кратос" -
про зобов'язання видати ордер та визнання права користування кімнатою,

в
с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що в 1990 році  вона отримала кімнату АДРЕСА_1, який був
пізніше реконструйований і переобладнаний для проживання в ньому малих сімей.

У 1999 році перед передачею
гуртожитку до комунальної власності його мешканці перепланували кімнати й вони
з ОСОБА_1, яка проживає в кімнаті №305, залишилися без кухні.

Перепланування кімнат гуртожитку
велося з відома попереднього власника - заводу "Альбатрос",
адміністрація якого повідомила зазначені сторони про те, що їм буде передана
кімната № 306 для використання її для кухні.

У період з 1999 року до 2005 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно, а з 2006 року позивачка самостійно зверталися до
власників гуртожитку про надання їм кімнати № 306, однак 13 січня 2006 року
ордер на вказане приміщення розпорядженням комунального підприємства по ремонту
та експлуатації житлового фонду було видано лише             ОСОБА_1.

Вважає, що зазначений ордер виданий
незаконно, оскільки порушуються її права на жиле приміщення.

У процесі розгляду справи ОСОБА_2
уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право користування ½ частини кімнати
№ 306 гуртожитку.

ОСОБА_1 звернулася до суду із
зустрічним позовом, посилаючись на те, що вона проживає в кімнаті АДРЕСА_2.

У листопаді 2005 року міським судом
було ухвалено рішення про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування
кімнатою №306 гуртожитку, тому вона звернулася до виконавчого комітету
Керченської міської ради з проханням про видачу їй ордеру на зазначену кімнату,
як особі, яка потребує поліпшення житлових умов, але їй було надано відповідь
про розгляд цього питання після закінчення судового процесу.

Просила суд зобов'язати виконавчий
комітет Керченської міської ради видати їй ордер на спірну кімнату і визнати за
нею право користування спірним приміщенням.

Рішенням Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим від 31 травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 24 липня 2007 року, позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним ордер від 13 січня 2006 року №
220, виданий розпорядженням комунального підприємства по ремонту і експлуатації
житлового фонду № 6 на вселення ОСОБА_1 в кімнату АДРЕСА_3. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до комунального підприємства по ремонту і експлуатації
житлового фонду, приватного підприємства "Кратом", виконавчого
комітету Керченської міської ради, ОСОБА_1
про визнання права користувнаня на ½
частину
спірної кімнати відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
відмовлено.

У обгрунтування касаційної
скарги  ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування
норм матеріального і порушення норм процесуального права та ставить питання про
скасування ухвали апеляційного суду й ухвалення нового рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

За
змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України    суд
касаційної інстанції не  може  встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про   достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу та  про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав
для висновку про те, що судами допущено порушення норм  процесуального або неправильне застосування
норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
ОСОБА_2 до комунального підприємства по ремонту та експлуатації житлового
фонду, приватного підприємства "Кратос", виконавчого комітету
Керченської міської ради Автономної Республіки Крим, ОСОБА_1, третя особа -
ОСОБА_3, про визнання ордеру недійсним, визнання права користування ½ частиною
кімнати; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого
комітету Керченської міської ради Автономної Республіки Крим, треті особи:
комунальне підприємство по ремонту та експлуатації житлового фонду,  приватне підприємство "Кратос" -
про зобов'язання видати ордер та визнання права користування кімнатою за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на  ухвалу
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 24 липня 2007 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Верховного Суду України                                             А.Г. Ярема