№ 2- 56 / 07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
березня 2007 р.                       Ратнівський
районний суд       Волинської області

під головуванням голови суду - Лесина В.О.

за участю секретаря Свиридюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ратне

справу за позовом  ОСОБА_1до
ОСОБА_2про  усунення  недоліків
товару,  стягнення  неустойки
та

відшкодування моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

22.01.2007
року ОСОБА_1повторно звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2про усунення
недоліків товару, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що
9 травня 2005 року вона замовила у ОСОБА_3, який працює столяром у підприємця
ОСОБА_2п'ятеро двополих дверей по ціні 1000 гр. за кожні. Одночасно останньому
було видано аванс на суму 2000 гр..Про замовлення та внесену як аванс суму
ОСОБА_3. записав у свій зошит і вона поставила підпис. Згідно домовленості
ОСОБА_3. взяв на себе зобов'язання виконати вказане замовлення до 30.06.2005
року, однак його не виконав, а тому вона та її чоловік змушені десятки разів
відвідувати ОСОБА_3. і просити виконати замовлення.

26.28 грудня 2005 року ОСОБА_3. виконав замовлення і в її будинку встановив
двері. 29.12.2005 року вона сплатила додатково 2400гр. і проставила свій підпис
в тому ж зошиті, де було відмічено замовлення. Через деякий час вона побачила,
що двері мають щілини, перекоси, тріщини і т.п.. Про виявлені недоліки вона
повідомила ОСОБА_3. який пообіцяв їй їх усунути. В кінці січня 2006 року і на
початку лютого ОСОБА_3. були зняті двері та коробки до них і останній пообіцяв
усунути недоліки на протязі

місяця. 13.03.2006 року ОСОБА_3вдруге привіз до неї
двері, однак вказані нею недоліки не були усунені і вони не відповідали вимогам
її замовлення. Тільки на її неодноразові звернення 3.05.2006 року вона отримала
розписку про належне виконання замовлення до 4.06.2006 р..

Незважаючи на ці зобов'язання ОСОБА_3не виконані і по
даний час.

Вважає, що
відповідно до Закону України „Про захист прав споживача" відповідач, тобто
ОСОБА_2. зобов'язаний протягом 14 днів безоплатно усунути недоліки товару та
просить суд постановити рішення відповідно до якого зобов'язати підприємця
ОСОБА_2. у двохтижневий строк за свій рахунок виготовити п'ятеро нових двополих
дверей та коробок до них і встановити їх в її будинку, а також стягнути з
останнього суму неустойки в розмірі одного відсотка сплаченого авансу за кожен
день затримки виконання її вимог в сумі 16180 гр., моральну шкоду - 5000 гр. та
витрати пов'язані з веденням судової справи.

В судовому
засіданні позивачка збільшила суму позову і просить додатково стягнути з
відповідача вартість проїзду в судові інстанції де розглядався спір.

В ході розгляду
справи ухвалою суду від 13 березня 2007 року до участі в справі відповідно до
ст. 33 ЦПК України в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3.

В судовому
засіданні позивачка свої позовні вимоги в т.ч. доповнені підтримала повністю і
просить їх задовольнити в повному об'ємі.

Відповідач
ОСОБА_2підстав позову не визнав і пояснив суду, що з позивачкою ніяких угод не
укладав, не приймав у неї замовлення і про існуючий спір між ОСОБА_1та
ОСОБА_3дізнався лише в жовтні 2006 року під час слухання цивільної справи за
позовом ОСОБА_1

Відповідач
визнав, що ОСОБА_3. є його родичем, тобто чоловіком сестри, а тому він допустив
його до роботи в орендованому ОСОБА_4цеху не як працівника, а як свого родича.
Підтвердив, що ОСОБА_3виготовляв замовлення самостійно і не перебував з ним як
підприємцем в трудових відносинах і він відповідно йому не сплачував заробітну
плату і не перебував в штаті підприємця - фізичної особи, тобто він працюючи не
використовував найману працю.

В задоволенні позову просить відмовити за
безпідставністю.

Співвідповідач по справі ОСОБА_3також підстав позову не визнав і пояснив,
що дійсно на початку травня 2005 року в розмові з позивачкою домовились про те,
що він виготовить до початку липня 2005 року зі свого матеріалу п'ятеро
двополих дверей з коробками і відповідно їх

самостійно
встановить в будинку останньої. Тоді ж він отримав від позивачки як аванс 2000 гр..

Враховуючи те,
що в нього виникли проблеми з орендованим приміщення вказане замовлення вчасно
виконано не було.

Після звернення
позивачки до нього з вимогою виконати замовлення він пропонував останній
забрати в нього суму авансу, однак цього вона не бажала і погодилась чекати.

Наприкінці
грудня 2005 року він виконав замовлення і встановив у ОСОБА_1замовлені нею
двері з коробками. Тоді ж вона доплатила йому 2400 гр.. Враховуючи, що шалівки
не були на той час виготовлені вона погодилась сама на таку суму незважаючи на
те, що домовлялись про оплату в сумі 5000 гр., а не 4400 гр..

Через деякий час
позивачка почала висловлювати своє незадоволення якістю дверей, а тому він
пішовши їй на зустріч в лютому 2006 року зняв двері з коробками, які продав
іншим жителям селища, а позивачці пообіцяв виготовити нові пізніше.

Визнав, що нові
двері були виготовлені лише в жовтні 2006 року і встановлені в будинку
позивачки. Тоді вона жодних притензій не ставила і була задоволена якістю
роботи.

Співвідповідач
ствердив також, що не являючись підприємцем виготовляв двері на замовлення
іншим громадянам і вони не ставлять до нього жодних притензій. Аналогічні
вироби були виготовлені і для ОСОБА_1., а тому він не може зрозуміти її позицію
та ставлення до нього.

ОСОБА_3підтвердив
також, що дійсно відповідач ОСОБА_2. не знав про отримання від
ОСОБА_1замовлення, він не перебував в трудових відносинах з останнім, а
виконував замовлення самостійно без дозволу та відому ОСОБА_2..

Суд, заслухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків приходить до наступного
висновку.

Як встановлено в
судовому засіданні і цього не оспорювали сторони замовлення від позивачки на
виготовлення дверей приймав ОСОБА_3..

Відповідно до
довідок Ратнівської міжрайонної державної податкової інспекції та державного
реєстратора Ратнівської районної державної адміністрації ОСОБА_3. як
підприємець не зареєстрований і відповідно на податковому обліку в МДШ не
перебуває.

На момент виникнення спірних правовідносин, а також на момент розгляду
справи по суті він не перебував і не перебуває у трудових відносинах з
відповідачем ОСОБА_2., або з іншими роботодавцями

про що свідчить його трудова книжка
яка була предметом дослідження в судовому засіданні і відповідно до записів
якої остання відмітка датована 08.08.2003 року що свідчить про його звільнення
з роботи за згодою сторін.

Судом
встановлено також, що замовлення ОСОБА_3приймав у позивачки працюючи в
приміщенні якого він не орендував про що свідчить відповідний договір оренди
від 09.09.2003 року.

Отже обговорюючи
питання про правовий статус співвідповідача в даних спірних правовідносинах суд
приходить до висновку та переконання про те, що виступаючи в замовленні по
виготовленню виробів він діяв як фізична особа.

Виходячи з цього
суд приходить до наступного висновку про те, що Закон України „Про захист прав
споживачів" на якого посилається позивачка на виниклі між сторонами
правовідносини не може бути поширений, отже Закон регулює відносини споживача з
підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, які
виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно
від форм власності та організаційних форм підприємства.(п.1 Постанови Пленуму ВС України „Про
практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживача"
від 12.04.1996 року №5 з наступними змінами та доповненнями).

Вирішуючи
питання про характер правовідносин який склався між сторонами і зокрема
позивачкою та ОСОБА_3. суд приходить до висновку.

Судом
встановлено і цього не оспорюють сторони, що 09.05.2005 р. співвідповідач
отримавши замовлення у ОСОБА_1відмітив у своєму робочому зошиті про те, що
замовлення отримав у позивачки, зазначивши кількість і розмір дверей, а також
суму авансу, що становила 2000 гр..

Суд вважає також, що між сторонами було укладено договір
підряду, оскільки за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 ЦК). На думку суду
зміст договору підряду становлять права та обов'язки сторін. Зокрема підрядник
зобов'язується виконати певну роботу, а замовник повинен подати завдання щодо
її виконання, прийняти роботу та оплатити її.

Обговорюючи питання про форму договору то суд приходить до висновку, що
такий договір може бути укладено відповідно до загальних вимог про форму його
(ст.205-209 ЦПК). Разом з тим суд вважає, що договір підряду між фізичними
особами може бути укладено усно тільки коли сума замовлення не перевищує у двадцять
і більше разів неоподаткованого мінімуму громадян (ст.208 ЦК).

Усно можуть
вчинятися і правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення
(ст.206 ЦК).

Виходячи із
характеру угоди сторін, приймаючи до уваги суму коштів на яку повинно бути
виготовлено замовлення суд приходить до переконання, що в конкретному випадку
між сторонами повинна була бути дотримана письмова форма правочину (ст.208
п.ЗЦК).

Ст.207 ЦК встановлені
вимоги до письмової форми правочину і він вважається таким, що вчинений в
письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах,
у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Письмова форма
правочину є і тоді коли він підписаний його стороною (сторонами).

Суд вважає, що сторонами був укладений правочин у
письмовій формі.

В підтвердження
цього є вище наведені пояснення сторін, а саме про те, що відповідачем
ОСОБА_3на аркуші паперу було оформлено замовлення, в якому відображено прізвище
замовника, кількість та розміри дверей, їх фасон, а також відмічено суму авансу
2000 гр.. Під цим замовленням позивачкою поставлено власноручний підпис. І хоча
зазначений документ не був предметом дослідження в зв'язку з його відсутністю,
цієї обставини не оспорювали сторони, підтвердивши складання такого документу.

На підтвердження
цієї обставини є лист-заява позивачки в адресу ОСОБА_3. датований 15.03.2006
року в якому викладено обставини укладення замовлення, притензії до строків
виготовлення дверей і їх якості. Із зазначеним листом-заявою співвідповідач
ОСОБА_3. ознайомлений 16.03.2006 р. про що свідчить його підпис.

30.06.2006 р.
ОСОБА_3письмово підтвердив що позивачкою у нього було замовлено 10 дверей, 5
коробок, 30 шалівок і він зобов'язаний провести тонування дверей, встановити
замки та завіси і відповідно двері. Під цим переліком проставлені підписи
ОСОБА_3. та ОСОБА_1

Отже суд вважає,
що в даному конкретному випадку було укладено між фізичними особами договір
підряду (ОСОБА_1-ОСОБА_3).

Відповідно до
ст.837 ЦК за договором
підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну
роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу.

При цьому договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату
замовникові.

Із досліджених в
судовому засіданні доказів, які підтверджені і поясненнями відповідача ОСОБА_2.
та співвідповідача ОСОБА_3. останній фактично займається підприємницькою
діяльністю без державної реєстрації, виготовляючи на замовлення вироби із
дерева, а тому відповідно до ( гл.5 книгиі ЦК) ст.50, уклавши договір не має права оспорювати ці
договори на тій підставі, що не є підприємцем.

Судом
встановлено і цих обставин не оспорюють сторони, що за умовами договору підряду
були визначені строки виконання роботи ОСОБА_3. до липня 2005 року. З вини
співвідповідача обумовлені сторонами строки виконання договору не були
дотримані, а після висловлених позивачкою претензій до якості виготовленого
товару ОСОБА_3в грудні 2005 року взяв на себе зобов'язання за згодою позивачки
виготовити нові вироби проте повторно не дотримав розумних строків виконання
зобов'язання і встановив двері лише в жовтні 2006 року.

Виходячи з цього
суд вважає, що співвідповідачем не дотримані вимоги ст.846 ЦК України, щодо
порушення розумних строків виконання замовлення.

Що стосується
якості роботи то суд виходить з того, що робота виконана підрядником, має
відповідати умовам договору, а в разі їх відсутності-вимогам, що звичайно
ставляться до роботи відповідного характеру на момент передачі її замовникові.

Разом з тим
результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання
відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого
характеру (ст.857 ЦК).

В судовому
засіданні доведено, що умовами договору не було обумовлено вимоги до якості
роботи, а тому суд вважає, що робота підрядника повинна відповідати вимогам, що
звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Під час розгляду
справи проведено із застосуванням фотографування огляд доказів за їх
місцезнаходженням.

В ході огляду встановлено, що троє двох полих дверей
закриваються із застосуванням фізичної сили. На окремих вставках(фільонки)
видимі полоси білого кольору товщиною від 1 до 5 мм, які утворились в
результаті природної властивості дерева, що знаходяться в опалювальному
приміщенні. На двох дверях є незначні тріщини.

Опитаний з приводу цього співвідповідач ствердив, що аналогічні двері він
виготовляв і виготовляє замовникам і вони ніяких притензій до нього не
ставлять. Двері позивачці також виготовлені із соснової деревини яка пройшла
через відповідні сушильні агрегати і відповідає вимогам сухого

дерева. Ствердив, що виготовляв вироби в цеху, а коли
вони були встановлені в тепле, опалювальне приміщення то враховуючи властивість
сировини на виробах можливе появлення дефектів які зазначені в протоколі
огляду. Вину свою в неякісній роботі не визнав.

Пояснення
співвідповідача в цій частині в судовому засіданні підтвердили і свідки і
зокрема :

свідок
ОСОБА_5показав, що в грудні 2005 року звернувся до ОСОБА_3. з проханням продати
йому двері. Він погодився і запропонував йому відвідати ОСОБА_1. щоб
визначитись з покупкою. Тодіж він разом з ОСОБА_3витягнули двері з проходів
позивачки і він встановив їх у себе дома, оплативши за одні двері 900 гр.
Ніяких притензій щодо якості виготовлених ОСОБА_3. дверей він не має і вважає
їх виготовленими належно

показаннями
свідка ОСОБА_6, який працює головним інженером міжгосподарчого лісгоспу і
відповідає за своїми обов'язками за організацію роботи столярного цеху,
ствердивши, що дійсно коли виготовляти двері в цеху який не опалюється, то
після їх виготовлення в опалювальному приміщенні вони за властивостями дерева
можуть не в значній мірі деформуватись.

Про відповідно
належну якість виробів, що звичайно ставляться до таких виробів на момент
передання їх замовникові і звичайного користування їх в дальнійшому свідчить
пояснення самої позивачки дані в судовому засіданні 12 жовтня 2006 року при
розгляді справи за її позовом до ОСОБА_2. і який ухвалою судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області 22.12.2006 року був
залишений без розгляду, відповідно до яких стверджувала, що ОСОБА_3. виготовив,
встановив двері до яких вона притензій немає.

Виявлені ж на
момент огляду судом недоліки суд відносить до незначних і таких що не
потребують якихось значних фізичних чи фінансових затрат і на думку суду ці
недоліки не тягнуть за собою і не можуть тягнути виконання вимоги про повну
заміну дверей іншої якості.

Суд при цьому
враховує також що за угодою сторін сума замовлення і з цих підстав була
зменшена з 5000 гр. до 4400 гр..

Отже, виходячи з
наведеного вимоги позивачки про заміну виготовлених дверей задоволенню не
підлягають.

Позивачкою заявлені вимоги щодо сплати неустойки на суму
16180 гр..

Вирішуючи питання по зазначених вимогах суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до
ст.549 ЦК неустойкою
є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Разом з тим,
якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК).

Виходячи зі
змісту ст.550 ЦК право на
неустойку виникає лише у випадку встановлення неустойки законом або договором.

Як встановлено в
судовому засіданні сторони укладаючи між собою договір підряду не передбачили
зобов'язання про сплату неустойки в результаті порушення умов договору, а тому
позивачці в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. як
підприємця.

Судом
встановлено і цього фактично не оспорювала позивачка, що договір нею було
укладено зі ОСОБА_3, який відповідно не є підприємцем, не перебував в трудових
відносинах з ОСОБА_2., приймав замовлення самостійно без відому ОСОБА_2, а тому
суд вважає, що в даній конкретній ситуації останній не може нести
відповідальності за порушення зобов'язання, оскільки укладення угоди про
особисте виконання роботи без відповідного оформлення у підприємця не порушує
прав і обов'язків між громадянином і цим підприємцем і не може бути підставою
для накладення на підприємця відповідальності за невиконання такої угоди, а
тому в задоволенні позову до ОСОБА_2. слід відмовити.

Позивачкою
ОСОБА_1. також заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 5000
гр..

Вирішуючи
питання, щодо підставності та розміру моральної шкоди суд виходить з
наступного.

Відповідно до
ст.610 ЦК порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених
зобов'язанням (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Ст.611 ЦК
визначено, що у разі порушення зобов'язання постають правові наслідки
встановлені договором або законом і зокрема : -   відшкодувати збитків та моральної шкоди.

Законом, а саме
ст.23 ЦК України
встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав.

Суд вважає, що ст.23 ЦК
є нормою загальної дії і не пов'язує таке право із закріпленням його у
спеціальних нормах законодавства. Отже право на відшкодування моральної шкоди
виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних
норм цивільного законодавства, а тому

в разі
невиконання зобов'язання, що випливає з договору така шкода підлягає
відшкодуванню особою яка не виконала взяті на себе зобов'язання.

Співвідповідач ОСОБА_3. взявши на себе зобов'язання по виготовленню дверей
за договором підряду належним чином їх не виконав в розумні строки, оскільки
судом встановлено, що замовлення ОСОБА_3отримав в травні 2005 року, а виконав
його в жовтні 2006 року.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з глибини
душевних страждань позивачки і зокрема того, що замовлення було не виконано
протягом тривалого терміну, вона була позбавлена можливості користуватись
грошовими коштами які видала ОСОБА_3як аванс, тривалий час дверні пройоми
залишались відкритими, що утворювало відповідні незручності для позивачки та її
сім'ї, необхідність звернень в різні інстанції за захистом своїх прав. Разом з
тим суд враховує також і суму на яку було зроблено замовлення, сімейний та
майновий стан самого відповідача в якого на утриманні перебувають малолітні
діти та дружина.

Враховуючи зазначені вище підстави суд приходить до
висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування
моральної шкоди.

Що стосується заявлених вимог позивачкою про відшкодування оплати за
довідку виданою державною податковою інспекцією то суд відповідно до ст.79 ЦПК
вважає, що вони не підлягають стягненню з співвідповідача, оскільки не можуть
відноситись до судових витрат.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивачки по відшкодуванню витрат,
пов'язаних з виїздом в апеляційну інстанцію, оскільки такий виїзд було
здійснено в зв'язку з розглядом справи не пов'язаної з провадженням по даній
справі.

Отже, даючи аналіз дослідженим в судовому засіданні доказам суд приходить
до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому керуючись ст.,
ст.10, 11, 60, 209, 214-218 ЦПК, ст., ст, 23, 205-207, 509, 526, 610, 611, 549,
550, 837, 846, 852, 853, 857, 858 ЦК,
Законом України „Про захист прав споживача", суд,

ВИРІШИВ:

позивачці
ОСОБА_1в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2про усунення недоліків товару,
стягнення неустойки і відшкодування моральної шкоди відмовити за
безпідставністю.

Позов до
ОСОБА_3задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3на користь ОСОБА_1заподіяну моральну шкоду в сумі 1200
гр., витрати пов'язані з

інформаційно-технічним
забезпеченням на суму 30 гр., а всього на суму1230 гр., а в решті заявлених
вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3. судовий збір в сумі 51 гр..

Рішення суду моде бути
оскаржено в апеляційному порядку відповідно до вимог ст.294 ЦПК і при цьому
заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.