У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

15 червня
2007 року                                                                                              м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України       в складі:

Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М.,   Охрімчук Л.І., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, стягнення
заборгованості по заробітній платі, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розірвання трудового договору за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Луганської області від 28 лютого 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У
березні 2005 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до      ОСОБА_2 про розірвання трудового договору,
стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що вона була
направлена Слов”яносербським центром зайнятості населення на роботу продавцем
до приватного підприємця ОСОБА_2 11 квітня 2003 року між сторонами був
укладений трудовий договір, яким встановлювалась тривалість робочого часу.
умови праці, вимоги до заробітної плати, відпустки. У зв'язку з чисельними
порушеннями відповідачкою норм трудового законодавства, позивачка просила суд
задовольнити її позов.

У
листопаді 2006 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання трудового договору,
мотивуючи свої вимоги тим. що ОСОБА_1 з лютого 2005 року на роботі не
з'являлась, пізніше стало відомо. що вона знаходилася на лікуванні, але листок
непрацездатності не здавала. Просила суд задовольнити її позов.

Рішенням Слав”яносербського районного суду від
21 листопада 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано трудовий
договір НОМЕР_1, укладений    11 квітня
2003 року між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 за п. 3 ст. 38 КЗпП України з 10 травня 2005
року.

Стягнуто з
ОСОБА_2 оплату за надурочну роботу в сумі 880 грн. 32 коп.; вихідну допомогу в
сумі 748 грн. 50 коп.; оплату по листу непрацездатності в сумі     120 грн.21 коп.; заборгованість з
заробітної плати в сумі 435 грн. 45 коп.; грошову компенсацію за
невикористані  дні відпустки в сумі 420
грн.40 коп.; а всього 2604 грн. 88 коп., однак суд ураховує, що позивачка
отримала 249 грн. 50 коп., підлягає стягненню 2355 грн. 58 коп. Стягнуто з
ОСОБА_2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В частині
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в позові відмовлено. У
позові ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Луганської області від 28 лютого 2007 року рішенням
Слав”яносербського районного суду від 21 листопада 2006 року скасовано в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітної
платі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі
з вересня 2004 року по лютий 2005 року в розмірі     1 368 грн. 90 коп.

В іншій частині
рішення залишено без змін, уточнено дату розірвання трудового договору з 3
травня 2005 року, як вказано в мотивувальній частині рішення.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Луганської
області від 28 лютого 2007 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за весь час вимушеного прогулу по
день постановлення рішення Верховним Судом України, посилаючись на порушення
судом процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції
перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування  судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
доводи скарги їх висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст.
331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
апеляційного суду Луганської області від 28 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук