У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 січня 2007
року                                                                         м. Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду
України в складі :

головуючого                                   Патрюка
М.В.

суддів:                                   Лященко
Н.П.,                    Пшонки М.П.,

Прокопчука
Ю.В.,              Тітова Ю.Г.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до Полтавського тролейбусного управління про відшкодування моральної
шкоди,   за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду
м. Полтави від 4 грудня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 29 квітня 2004 року,

в с т а н о в и
л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд із вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави
від 25 січня 2001 року визнано неправомірними дії посадових осіб Полтавського
тролейбусного управління  щодо
позбавлення його права на безкоштовний проїзд у тролейбусі. Після ухвалення
рішення контролери продовжують позбавляти позивача права на  безкоштовний проїзд у тролейбусі, а тому
просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди
10000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави
від 4 грудня 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 29 квітня 2004 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній
скарзі  ОСОБА_1. ставиться питання про
скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої
інстанції у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
позивачу в позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що він
як працівник міліції вже звертався до суду про захист свого права на
безкоштовний, пільговий проїзд у міському транспорті. Рішення суду від 25 січня
2001 року набрало чинності, а отже, спір по фактах, що мали місце 12 травня
2000 року та 13 травня 2000 року, вирішено. Що стосується інших фактів,
викладених у позовній заяві, то в самій позовній заяві не зазначено у чому
полягає моральна шкода, якими неправомірними діями відповідача ця шкода
завдана; не вказано, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди,
якими доказами це підтверджується.

З такими
висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки
вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до
ст. 440-1 ЦК УРСР, який діяв на час розгляду справи, моральна (немайнова) шкода
заподіяна громадянину діяннями іншої особи, яка порушила її законні права, відшкодовується
особою, яка заподіяла  шкоду, якщо вона
не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Рішенням
Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2001 року визнано
неправомірними дії посадових осіб Полтавського тролейбусного управління щодо
позбавлення права позивача ОСОБА_1. на безкоштовний проїзд, тобто встановлені
факти порушення відповідачем законних прав позивача і ці факти не підлягали
доведенню при розгляді даної цивільної справи. З наведеного рішення вбачається,
що суд не вирішував вимог про відшкодування моральної шкоди (а.с.6).

Крім того,
аналіз змісту та форми позовної заяви проводиться на стадії її прийняття, а під
час судового розгляду перевіряється обґрунтованість вимог.

З протоколу
судового засідання вбачається, що ОСОБА_1 пояснив,  якими неправомірними діями працівників
відповідача йому заподіяна моральна (немайнова) шкода, і вказав, з яких
міркувань виходив, визначаючи її розмір. Крім пояснень позивача є і інші
докази, які досліджені в судовому засіданні: показання свідка ОСОБА_2, рішення
суду від 25 січня 2001 року, квитки про оплачений проїзд, проте цим доказам
суди оцінки не дали.

За таких
обставин апеляційний суд Полтавської області
в порушення вимог ст. 301 ЦПК України 1963 року, який діяв на час
розгляду справи, не виконав своїх обов'язків та не перевірив доводи апеляційної
скарги позивача ОСОБА_1., що призвело до неправильного вирішення справи, а тому
ухвала апеляційного суду  Полтавської
області від 29 квітня 2004 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст.
338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а
:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу
апеляційного суду Полтавської області від 29 квітня 2004 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд у суд апеляційної інстанції

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

Н.П.Лященко

Ю.В. Прокопчук
М.В. Пшонка  Ю.Г.Тітов