У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 липня 2007 року                                                           м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Григор'євої Л.І.,                 Данчука В.Г., Гуменюка В.І.,                  Косенка В.Й.,-

розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного утримання,

в с т а н о в и л
а:

У жовтні 2003 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що маючи 5/6 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд
за адресою АДРЕСА_1 (нині   АДРЕСА_2), що
належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності, він 7 лютого 1996
року склав договір довічного утримання з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Але відповідачі не
виконували свої обов'язки, покладені на них даним договором. В зв'язку з цим
позивач ОСОБА_1 звернувся до свого сина ОСОБА_3 про допомогу і з 8 червня 2003
року постійно почав проживати у останнього. Просив розірвати договір довічного
утримання укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Рішенням Канівського міського суду від 5 листопада 2003 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2004 року,
позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання   від 7 лютого 1996 року, укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Стягнуто судові витрати з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно на користь ОСОБА_1 в сумі 500 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати постановлені у
справі судові рішення та залишити заяву без розгляду, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про задоволення позову
про розірвання договору довічного утримання укладеного 07 лютого 1996 року,
оскільки відповідачами неналежним чином виконувались обов'язки, визначені
зазначеним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або вирішені
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджено обставини справи повно,
зібраним доказам дана оцінка.

Доводи скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Керуючись
статтями 333, 335-337, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Канівського міського суду від 5 листопада 2003 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 28 січня 2004 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                          Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко