У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф.,   Пшонки М.П.,   Романюка Я.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
державний нотаріус Української державної нотаріальної контори, про визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності на частину спадкового майна та
встановлення порядку користування житловою площею, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 3 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від             28 грудня 2006
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду України
з касаційною скаргою на рішення Обухівського районного суду Київської області
від 3.10.2006 р., залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області
від 28.12.2006 р., яким позов задоволено: свідоцтво про право власності на ½  частину
квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності на грошові вклади, видані
21.06.2006 р. на ім'я ОСОБА_2 визнано частково недійсними; визнано за ОСОБА_1
право власності в порядку спадкування на ¼ частину спірної квартири, а у власності відповідачки
залишено ¾  частини цієї квартири; визнано за позивачем право
власності в порядку спадкування на ½ частину спірного грошового вкладу, а у власності
відповідачки залишено ½ частину
цього вкладу; встановлено порядок користування спірною квартирою.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2
посилається на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення нового
рішення про відмову  в  позові.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави
для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з
урахуванням обставин справи, виходив з того, що ОСОБА_1 після смерті матері є спадкоємцем першої
черги, з 2004 р. він постійно проживав разом з нею у спірній квартирі,                                у встановлений
законом шестимісячний строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори із
заявою про відмову від спадщини не звертався, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК
України вважається таким, що прийняв спадщину.

Апеляційний суд погодився з таким висновком
місцевого суду та залишив його рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів
справи, що судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування рішення суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок
судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 жовтня                  2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :

Є.Ф. Левченко

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк