Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

13 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької
області про відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що під час виконання трудових обов'язків з нею стався нещасний
випадок.

Висновком МСЕК від 1 березня 2006 року їй встановлено 40% втрати
професійної працездатності з визначенням інвалідності ІІІ групи.

Посилаючись на те, що втратою професійної працездатності їй завдано
моральну шкоду, просила стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропіллі Донецької області на її користь 18 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11
грудня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької області
від 7 лютого 2007 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі
Донецької області на її користь 16 000 грн. на відшкодування моральної шкоди

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі Донецької області просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
її позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходилась у трудових відносинах з
Добропільською виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування. Під час
виконання трудових обов'язків з нею стався нещасний випадок.

Відповідно до висновку МСЕК від 1 березня 2006 року їй встановлено 40%
втрати професійної працездатності з визначенням інвалідності ІІІ групи.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позов підлягає частковому
задоволенню з підстав, передбачених статтями 1, 21, 28 та 34 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд.

Проте погодитися з такими висновками не можна.

Згідно із пунктом 27 статті 77 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2006 рік” дію абзацу четвертого статті 1, підпункту “е” пункту 1 частини
першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей зупинено на 2006 рік.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору
помилково застосовано норми Закону, що не підлягали застосуванню.

Враховуючи, що підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1
став висновок МСЕК від 1 березня 2006 року, а дію норм Закону України “Про
загальнообов'язкове державне  соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, на підставі яких здійснюється
відшкодування моральної шкоди застрахованим особам, було зупинено на 2006 рік
пунктом 27 статті 77 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”,
колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог
відсутні.

Апеляційний суд на наведене уваги не звернув, у порушення вимог статті 303
ЦПК України в достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини справи встановлені судами вірно, але
неправильно застосовані норми матеріального закону, колегія суддів вважає за
необхідне відповідно до ст. 341 ЦПК України ухвалені судові рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 336, ст. 341, ч. 2 ст. 344 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі Донецької області задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 7 лютого 2007 року
скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької області про
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін