Справа №22ц/4 6                                                                Головуючий
Категорія 26                                                                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 лютого 2007 року

Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого  - Кашапової Л.М.

суддів       -
Плотіциної Н.А., Омельчука М.І.

при секретарі -
Константіновій І.А.

з участю
позивача, його представників

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа на стороні відповідача Брусилівська державна нотаріальна контора, про
визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на
спадкове майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Брусилівського районного суду від 18
серпня 2006 року -

встановив:

В квітні 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсними свідоцтва
про право на спадщину за законом від 21.08.2002
року та від 11.11.2005
року, видані на ім'я ОСОБА_2, посилаючись на те, що вони з відповідачкою
являються спадкоємцями першої черги після смерті свого батька ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однак
лише він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки
проживав з 198 6 року у
житловому будинку, що належав померлому на праві власності.

Зазначав, що
відповідачка з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у
встановлений законом шестимісячний термін не зверталась, а отже спадщини не
прийняла. Тому вважає, що свідоцтва про право на спадщину за законом видані
особі, яка не має права на спадкування.

Рішенням
Брусилівського районного суду від 18.08.2006
року позов задоволено частково.

Визнано частково
недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.08.2002 року, видане
ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_3 -
грошові вклади, компенсації, індексації та нарахування на них, які
знаходяться в Брусилівському відділенні ощадного банку №2953/022 на особовому
рахунку померлогоНОМЕР_1
та свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.11.2005 року, видане
ОСОБА_2 на спадкове

2

майно  ОСОБА_3
-  житловий будинок
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право на Ч частину спадкового майна після смерті батька
ОСОБА_3 - житлового
будинку з надвірними будівлями, розташованого АДРЕСА_1 та грошових вкладів,
компенсацій, індексацій та нарахувань на них, які знаходяться в Брусилівському
відділенні ощадного банку №2953/022
на особовому рахунку померлого НОМЕР_1.

В іншій частині позовні вимоги
залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 97грн.
50коп. за сплачений судовий збір та 15грн. за витрати з інформаційно-технічного
забезпечення, а всього 112грн. 50коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд
не дав належної оцінки зібраним по справі доказам, неправильно застосував норми
матеріального закону, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам
справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом не було враховано, що після смерті
ОСОБА_3 спадщину фактично прийняла і його дружина ОСОБА_4, яка проживала в
будинку після його смерті, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, і яка
мала право власності на половину будинку, який був спільним майном подружжя.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.548,549
ЦК України /в редакції 1963
року/ для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони є
спадкоємцями за законом першої черги після смерті їх батька ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, і їх
частки в спадковому майні є рівними. Як позивач, так і відповідачка фактично
вступили в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини, оскільки позивач проживав в будинку АДРЕСА_1, що належав
померлому на праві приватної власності, а відповідачка володіла ощадною книжкою
на вклад у Брусилівському відділенні ощадного банку №2 953/022 на особовому
рахунку померлого НОМЕР_1
та робила ремонт в будинку після смерті батька.

За даних обставин суд прийшов, до обгрунтованого висновку, що сторони по
справі мають право, на рівні частки у спадщині, а тому задоволив позов
частково, визнавши частково, в Ч частині, недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом, видані на ім'я відповідачки, і визнавши за позивачем право
власності на Ч частину спадкового майна.

Посилання
апелянта на те, що судом не враховано, що спадщина після смерті ОСОБА_3 була
фактично прийнята і його дружиною ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що спірний
будинок належав батькам на праві спільної власності подружжя і що позивач
фактично прийняв спадщину після смерті матері, є безпідставними, оскільки
згідно вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за

3

зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач не ставив перед судом вимог щодо визнання факту
прийняття спадщини після смерті матері, не зазначав, яке саме майно належала
матері на час її смерті, не надав документальних доказів про те, що за життя
батьків мати оспорювала право приватної власності батька на жилий будинок АДРЕСА_1 чи ставила
питання про прийняття спадщини після його смерті.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не містять посилань на
порушення судом норм процесуального закону чи неправильне застосування норм
матеріального закону, яке призвело чи могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Суд повно з'ясував обставини справи, правильно визначив
характер спірних правовідносин, дав належну оцінку зібраним по справі доказам,
доводам і запереченням сторін і постановив законне і обгрунтоване рішення.
Підстав для його скасування немає.

Керуючись суд -

ст.ст.218,303,307,308,314,317 ЦПК України,  апеляційний

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Брусилівського районного суду від 18
серпня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.