У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 грудня
2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до фермерського господарства ОСОБА_2про визнання
договору оренди землі недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до фермерського
господарства ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним. Позивачка
зазначала, що 28 лютого 2001 року нею з відповідачем було укладено договір про
рентні платежі за тимчасове утримання від використання права на виділення
земельної частки в натурі строком на три роки, а в разі неповідомлення за три
місяці до закінчення строку договору про намір його розірвати, дія договору
продовжується. 17 листопада 2004 року позивачка отримала Державний акт про
право приватної власності на земельну ділянку розміром 2,45 гектари. В серпні
2006 року вона звернулася до відповідача із заявою про розірвання договору про
рентні платежі, проте відповідач відмовив їй у цьому, пославшись на укладення з
нею договору оренди земельної ділянки строком на 18 років. У зв'язку з тим, що
як вказувала позивачка, вона зазначеного договору не підписувала і що його було
сфальсифіковано, просила суд визнати недійсним договір оренди належної їй
земельної ділянки.

Рішенням Шполянського районного суду від 4 квітня 2006 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,45 га,
укладений 29 березня 2005 року орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем -                           фермерським
господарством ОСОБА_2, та зареєстрований в Шполянському районному відділі
Черкаської регіональної філії Державного підприємства “Центр державного
земельного кадастру” 18 серпня 2006 року.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2007 року
рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального та
процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того,
що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи два підписи від
імені ОСОБА_1 в
договорі оренди та акті передачі земельної ділянки, укладених 29 березня 2005
року між ОСОБА_1 та
фермерським господарством  ОСОБА_2, виконано не нею самою, а
іншою особою з зовнішнім наслідуванням підписів ОСОБА_1, а також з того, що, як
ствердив в судовому засіданні представник Державного підприємства “Центр
державного земельного кадастру”, ОСОБА_1 не була присутня при реєстрації договору оренди землі і
у її присутності не підписувала цей договір.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи
нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив, зокрема, з того, що
оскаржуваний правочин за змістом не суперечить цивільному законодавству, його
учасники мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення його
учасників, як встановлено апеляційним судом, було вільним і відповідало їх
внутрішній волі, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що
ним зумовлені, а тому він є чинним. Посилання позивачки на те, що вона не
підписувала договору, на думку апеляційного суду не може бути підставою для
визнання його недійсним, оскільки в експертизі відсутні відомості стосовно
того, що особа, залучена, як експерт, внесена до Державного реєстру атестованих
експертів, а нотаріально посвідчені покази свідків ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5 та     ОСОБА_6 вказують на те, що позивачка особисто підписала
оспорюваний нею договір в їх присутності.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції
погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на
всебічному, повному та об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів.

Так, на порушення вимог ст. 212 ЦПК України апеляційний суд не дав належної
оцінки висновку судової почеркознавчої експертизи та не перевірив, чи
відповідає він дійсності, не з'ясував, чи можна надавати віри показам свідків у
їх взаємозв'язку із зазначеним висновком експертизи та з врахуванням того, що
свідки давали покази не під присягою та без попередження про кримінальну
відповідальність за дачу неправдивих показів, не з'ясував можливості допиту цих
свідків в судовому засіданні, не перевірив посилань позивачки на те, що вона
отримувала плату за договором про рентні платежі, а не орендну плату за
оспореним договором оренди землі.

Таким чином судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного
вирішення справи, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухваленого ним рішення та передачі справи на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 24
травня 2007 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Л. Сенін

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М.
Романюк