УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 року.

Колегія   суддів
судової   палати   в
цивільних   справах апеляційного
суду Тернопільської області в складі:

головуючого
судді Козака І.О.,

суддів
Шевчук Г.М., Демковича Ю.Й.,

при
секретарі Стець І.В.,

з участю представника апелянта Осадчук С.С. та позивача
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя
цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства фірми
«Тернопільбудінвестзамовник» на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11
грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1

до
комунального підприємства фірми «Тернопільбудінвестзамовник» /надалі
«підприємство»/ про визнання недійсним розірвання договору про дольову участь у
фінансуванні житлового будівництва,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 11.12.06 задоволено позовні вимоги в
повному обсязі, визнано недійсним розірвання від 16.10.06 договору № 24 про
дольову участь у фінансуванні
житлового будівництва, укладеного між підприємством та позивачем 07.10.02.

В апеляційній скарзі підприємство
просить скасувати рішення, оскільки, на його думку, воно постановлено із
порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нове,
яким відмовити позивачу в задоволенні його вимог.

Порушення вбачає в тому, що суд розглянув спір, якого
фактично не існує, оскільки сторони перебувають у договірних відносинах по
даний час і розірвання договору є окремим предметом
спору, який розглядається тим же судом на підставі позову, поданого підприємством
06.12.06.

Зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, так як
заявлявся позов про визнання договору
діючим, а по матеріалах справи додатково вирішена вимога про визнання недійсним
розірвання договору, яка позивачем не ставилася і, що рішення прийняте
всупереч фактичним обставинам справи, без вказівки, які саме права позивача
порушені.

Окрім цього вказує, що позивачем заявлено вимогу про
визнання договору діючим, хоча цивільне законодавство не передбачає такого
способу захисту цивільних прав, на що суд не звернув уваги й   всупереч вимогам ст. 16 ЦК України
вирішив позов.

У суді
апеляційної інстанції представник апелянта підтримала вимоги скарги, пославшись
на мотиви, зазначені в ній.

Позивач просить відхилити
апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення сторін, колегія
вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а рішення
слід залишити без змін, виходячи із наступних мотивів.

У силу ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну
скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Справа № 22а -142                                           Головуючий у 1-й інстанції - Галіян Л.Є.

Категорія - 11                                                    Доповідач - Демкович Ю.Й.

2

Судом першої інстанції вірно визначені правовідносини, які виникли між
сторонами спору та вірно оцінено докази, подані ними та досліджені в
судовому засіданні.

Встановлено, що
07.10.02 між сторонами укладено договір № 24* про дольову участь у фінансуванні
житлового будівництва будинку по вул. Білецькій у м. Тернополі.

У відповідності до п. 1.2 договору, планове закінчення будівництва
датується II кварталом 2005 року.

Позивачем
внесено кошти згідно з умовами договору й повідомленням № 222/12-7 від 19.04.06
відповідач гарантував надання останньому трикімнатної квартири № 20 на 5
поверсі у даному будинку після введення його в експлуатацію.

Даним листом
відповідач підтвердив виконання зобов'язання зі сторони позивача (ст. 545 ЦК України).

17.10.06
відповідач в односторонньому порядку розірвав договір з мотивів несплати ОСОБА_1 виконаних робіт, про що повідомив
останнього листом № 563/12-7.

У суді першої
інстанції представник відповідача стверджував, що договір між сторонами
розірваний з причин, наведених у вказаному листі, тобто визнав, що договірні
відносини між сторонами припинені.

Тому апеляційна
інстанція не приймає до уваги доводів представника апелянта, що фактично
відсутній спір щодо розірвання договору, оскільки це спростовується позицією
відповідача по відношенню до позову та письмовими доказами про розірвання
відповідачем угоди в односторонньому порядку.

Визнання
відповідачем виконання зобов'язання зі сторони позивача не дає підстав для
односторонньої відмови від договору і, в силу ч. 2 ст. 651 ЦК України,
розірвання можливе лише в судовому порядку, чого не дотримався відповідач.

Тому звернення
позивача до суду в порядку ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України за захистом своїх прав є обґрунтованим й вимога про
визнання договору дійсним є одним із способів захисту свого порушеного
права.

Судом першої
інстанції вірно застосовано ст. 654 ЦК
України, оскільки розірвання правочину вчинене не у тій формі, в якій він
укладався.

Щодо тверджень
апелянта про вихід суду за межі заявлених вимог, то вони є безпідставними,
оскільки такі вимоги ставилися позивачем, що підтверджується протоколом
судового засідання від 11.12.06, й вони випливають з суті спору.

Тому, апеляційна
інстанція судів вважає, що судом вірно застосовані норми матеріального і
процесуального права й підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в
скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу комунального підприємства фірми «Тернопільбудінвестзамовник» відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців.