overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Берднік І.С.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Київського
квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, треті
особи: ОСОБА_2,ОСОБА_3 про надання квартири,

в
с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_1. звернулась з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що родиною з п'яти чоловік вона проживає в одній кімнаті площею 18 кв. м. у
гуртожитку, будучи переселеними із зони радіоактивного забруднення та маючи
пільги, щодо позачергового надання житла відповідно до Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Незважаючи на те, що на квартирному обліку вона перебуває з 1995 року і мала б
бути забезпечена житлом протягом року з моменту постановки на квартирний облік,
прямих вказівок закону не виконано і до теперішнього часу житло їй не надано.
Просила задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 січня 2007 року
позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2007 року рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 30 січня 2007 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі  ОСОБА_1.  просить скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального
та процесуального права. Підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.І.
Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

І.С. Берднік
Справа № 2-334 2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
березня 2007 року             Канівський
міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого
судді                 Хорошун О.В.

при
секретарі                          Дашковській
Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Канів,
Черкаської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до
ОСОБА_2. про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що
відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з
позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на
утримання та виховання дитини не надає. ОСОБА_3 перебуває на диспансерному
обліку в дитячому відділенні Канівської ЦРЛ та потребує вітамінозного
харчування. В зв'язку з цим позивач вимушена звернутися до суду за захистом
своїх прав. Просить суд стягнути з ОСОБА_2. на її користь аліменти на утримання
неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій
просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує
повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Повідомлення про
причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає
за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд
справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не
заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.
Так, позивач сама не може утримувати дитину та нести одноособово витрати
пов'язані з її вихованням, тому необхідно стягнути з відповідача аліменти на
утримання та виховання дитини..

Керуючись ст.ст.
ст.ст. 10, 60, п.4 ст.169,212-215, 224-228, 294, 367 ЦПК України, ст.ст.180-183

Сімейного кодексу України, суд, ВИРІШИВ :

Позов задоволити. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м.Кутаісі, Грузія, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої в АДРЕСА_2, аліменти на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19
лютого 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі
176,40 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 збір за інформаційно
технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 гривень 50 коп.

Рішення в
частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його
ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня
отримання його копії.-

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.
Код суду 14                                                                                         Номер справи 2-1039/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9
листопада 2007р
Докучаєвський міський суд Донецької області у складі судді Клименка В.П., при
секретарі Герасимової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Докучаєвськ, в залі суду
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся в суд із зазначиним позовом і
просив суд розірвати з
відповідачем шлюб,
зареєстрований 02.07.1994р
у відділі рацс Докучаєвського міського управління юстиції. Вказавши, що з
відповідачем шлюбні відносини припинили 20.07.2007р. Від шлюбу спільних дітей
не мають. Однією з
причин розлучення вважає
втрату почуття любові до відповідачки.
Тому на примирення не згоде, просить суд задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач підтримав позов. Відповідачка позов визнала. Причиною розлучення
вважає те, що позивач на даний час бажає створитт нову сім'ю. З цієї
причини він неодноразово залишав її,
але потім повертався.

Вислухавши
сторони, дослідивши матеріли справи, суд
вважає позов задовольнити з таких підстав.

Судом установлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про
одруження, сторони зареєстрували шлюбу у відділі рацс Докучаєвського міського
управління юстиції Донецької області 02.07.1994р, актовий запис №64. З 20.07.2007р сторони подружнє життя
припинили на грунті втрати почуття любові одне до
одного. Спільних дітей сторони не мають. На примирення не згодні.

Відповідно до ст. ст. 104,110, 112 СК
України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення
про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя
і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей,
що мають істотне значення.

Виходячи із наведеного, суд вважає
вимоги позивача обгрунтованими, оскільки збереження шлюбу сторін при
обставинах, коли вони на грунті різних поглядів на сімейне життя втратили
почуття любовів одне до одного,
фактично подружнє
життя припинили і на примирення не згодні, суперечило б інтересам сторін.

Виходячи із викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60,61, 209,213-215 ЦПК України, на підставі ст. ст.  104, 110, 112   СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб,
зареєстрований відділом рацс Докучаєвського міського управління юстиції
Донецької області 02.07.1994р, актовий запис №64, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2
розірвати.

При
видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути на користь держави мито в сумі
17 грн з ОСОБА_1, звільнивши від нього ОСОБА_2

На рішення може бути подано апеляцію
до Апеляційного суду Донецької області через Докучаєвський міський суд протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути
подана до Докучаєвського міського суду протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Головуючого     Патрюка М.В.,

суддів:               Костенка
А.В.,

Пшонки М.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
(надалі - ТОВ) “Донбаська індустріальна компанія” про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Донецька від
29 грудня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 травня
2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и  л  а :

У жовтні 2001 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом,
посилаючись на те, що з 14 червня 1999 року він працював генеральним директором
ТОВ “Донбаська індустріальна компанія”. В засіданні господарського суду
Луганської області 9 жовтня 2001 року позивачу стало відомо, що він звільнений
з роботи загальними зборами учасників товариства 26 червня 2001 року.
Звільнення проведено по невідомим йому причинам, з порушенням вимог
законодавства. У зв'язку з цим, позивач просив суд поновити його на роботі,
визнати протокол загальних зборів учасників ТОВ “Донбаська індустріальна
компанія” недійсним, відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 2000
грн.

Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 11 липня 2002 року у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2002 року рішення
районного суду скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 29 грудня             2003 року, залишеною без
зміни  ухвалою апеляційного суду
Донецької області           від 16 травня
2007 року, позов ОСОБА_1залишено без розгляду.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвал
суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм  матеріального процесуального права.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення може бути лише неправильне застосування судом норм матеріального права
чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається
порушення судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Донецька від 29 грудня 2003 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Патрюк М.В.

Судді:                                                                            Костенко
А.В.

Пшонка
М.П.
Справа
№2- 196/2007р.
РІШЕННЯ

іменем України

12 березня 2007
року                                  Володарський районний суд Донецької області

в складі:

судді:                                 Доценко С.І.

при секретарі:                   Білоконь О.М.

за участю позивача:         ОСОБА_1.

відповідача:                      ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Володарське цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про

визнання дійсним договору купівлі-продажу,-

встановив:

Позивач просить
визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладену між нею та відповідачем
13.09.2001 року, згідно з розпискою, яка була засвідчена секретарем
Республіканської сільської ради Володарського району Донецької області.
Своєчасно договір нотаріально не був засвідчений, що перешкоджає позивачу
розпоряджатися данним майном, тому вона звернулася до суду.

Позивачка
в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не
заперечує проти його задоволення, майнових претензій до позивачки не має.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача,
відповідача, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволення в повному обсязі, тому що відповідач, відповідно до
витягу з реєстру права власності на нерухоме майно є власником будинку,
розташованогоАДРЕСА_1 загальною площею 143 кв.м.; згідно з розпискою від 13.09.2001 року, відповідач ОСОБА_2
отримала від позивача ОСОБА_1. 3500 грн. за продаж даного будинку, що
засвідчено секретарем Республіканської сільської ради Володарського району Донецької області, про що є відбиток печатки на
розписці, тому фактично між позивачем та відповідачем був укладений
договір купівлі-продажу будинку, вартість якого позивач сплатила повністю,
вступила у володіння, але даний договір не був засвідчений нотаріально.

Враховуючи викладене, суд вважає, що слід визнати дійсним
договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1. і ОСОБА_2
13.09.2001 року і визнати за ОСОБА_1. право власності на даний будинок, що не
суперечить ч.3 ст.33 1 ЦК України.

Враховуючи, що
загальна вартість будинку, згідно з реєстром, складає 11891 грн., то з
позивача, враховуючи, що вона сплатила судовий збір в сумі 35 грн., слід
достягнути судовий збір в сумі 84 грн.

Керуючись ст.ст.
174, 209, 212,214,215 ЦПК України, ст.33 1 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від
28.04.1978 року зі змінами на 25.12.1998р. "Про судову практику по справах
про визнання угод недійсними", Декретом КМУ „Про державне мито" суд,
-

вирішив:

Визнати дійсним
договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1, укладений 13.09.2001 між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на будинок по АДРЕСА_1.

Достягнути з
ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 84 /вісімдесят чотири/ грн.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження в апеляційний
суд Донецької області через Володарський районний суд протягом 10 днів
з дня його оголошення.
№ 2-160-07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 січня 2007 року Ізяславський районний суд
Хмельницької області у складі: головуючого-судді Малюзіна В. І., при секретарі Паламарчук С М, за
участю представника КЕВ-Гайового Р.Ф., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізяславі справу за позовом Будинкоуправління № 3 КЕВм.
Хмельницького доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з заявою
про стягнення заборгованості за договором надання послуг, мотивуючи це тим, що
згідно договору відповідач брав на себе зобов'язання проводити оплату поточних
платежів згідно діючих цін, однак відповідач в односторонньому порядку свої
зобов'язання не виконував, послуги оплачував не регулярно, внаслідок чого
станом на 01.01.2007 року виникла заборгованість в сумі 1324,41 грн.

Представник позивача Гайовий С. Р. в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Допитавши
представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов
підлягає задоволенню.

Згідно договору
про надання послуг від січня 2001 року, укладеного між позивачем та відповідачем, підприємство- позивач по справі -
надає громадянину послуги по комунальним послугам, відповідач по справі
- своєчасно здійснювати оплату за поточними платежами, однак як вбачається з
пояснень представника позивача, довідок позивача, відповідач оплату згідно
договору проводив не регулярно, внаслідок чого заборгував позивачу 1324,41 грн.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 527,
599, 610, 611, 612, 614, 625 ЦК
України, ст.ст. 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Стягнути
зОСОБА_1, 1954 року народження, прож. АДРЕСА_1 на користь будинкоуправління №3
КЕВ м. Хмельницький р/р 1 в "Ощадбанку" № 2890, МФО 375081, код
24967451 борг за договором надання послуг в сумі 1324,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1   51 грн. держмита на користь держави 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення на користь територіального
управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області р/р
0015, код 26293548, МФО
815013, банк УДК в Хмельницькій
області (Ізяславський районний суд Хмельницької області).

Заява про
перегляд заочного рішення може бути подано протягом  10 днів з дня отримання його копії.

Заява про
апеляційне оскарження може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна
скарга на рішення може бути подана протягом двадцяти днів з дня подачі заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Хмельницької
області через Ізяславський районний суд.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 жовтня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі про перерахунок розміру страхових виплат та стягнення
недоплачених сум,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2005 року ОСОБА_1звернувся до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що розмір страхових виплат, які він отримує, не відповідає
дійсному розміру втраченого ним заробітку.

Рішенням Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 22 березня
2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 липня 2007 року, позов задоволено,  постановлено стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 заборгованість по щомісячних виплатах за період з 30 листопада
2002  року по 1 вересня 2006 року в сумі
2763 грн.      63 коп., та зобов'язати
щомісячно сплачувати по 424 грн. 33 коп., починаючи з 1 вересня 2006 року.

У касаційній скарзі  відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення
ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі відхилити,
рішення  Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 22 березня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:                                 Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін
Справа № 2-1203
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 березня
2007   року Києво-Святошинський районний
суд в складі

головуючої -
судді                                        Медвідь
Н.О.

при секретарі                                                             Кулісвій
Ю.М.

за участю адвоката:                                                   ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення
аліментів на повнолітнього сина, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів на повнолітнього
сина, посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на
утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися.

Тому просила
стягнути з відповідача на користь сина в розмірі 1/3 від середньомісячного
заробітку, до досягнення ним 23-х років.

В судовому
засіданні представник позивачки ОСОБА_3. позовні вимоги зменшив. Просив
стягнути аліменти з відповідача на користь на утримання повнолітнього сина
Андрія, 1988 року народження в розмірі 10 % від усіх видів заробітку щомісячно.

Відповідач позов визнав.

Суд вислухавши
осіб які приймали участь у справі, вивчивши матеріали справи позов задовольняє
з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони розірвали шлюб в 1997 році.

Від спільного
проживання сторони мають повнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2народження.

Відповідач не
надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який навчається
згідно довідки університету в Національному медичному університеті ім. О. О.
Богомольця, проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні і потребує
матеріальної допомоги .

Згідно ст. 199
СК України якщо повнолітній син, дочка продовжують навчання та потребують
матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х
років батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Враховуючи
матеріальний стан відповідача, суд вважає, що він може надавати допомогу, в
розмірі 10 % від всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму
щомісячно до досягнення сином 23-х річного віку.

Враховуючи
вищевикладене, та керуючись ст. 199 СК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212,
214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

2

Позов задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1 народження , уродженця м.Миколаїва, проживаючого: АДРЕСА_1 не працюючого аліменти на користь ОСОБА_1проживаючої в АДРЕСА_2на
утримання сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2народження в розмірі 10 % від всіх видів його заробітку, щомісячно , на період навчання до
досягнення 23-х річного віку починаючи з 20.02.2007 року

Стягнути з ОСОБА_2 51 грн. на
користь держави.

На рішення
суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження його протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна   скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає
негайному виконанню.