Справа № 22-222/2007 р.                                                         Рішення
ухвалено під головуванням
Категорія  16                                                                              Зайцева
Доповідач Якута О.І.
РІШЕННЯ

Апеляційного
суду Вінницької області від 13 лютого 2007 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого: Якути О.І.

Суддів: Щолокової О.В.,
Морозовського В.І.

При секретарі Яблонської І.Л.

за участю сторін, адвоката ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду
Вінницької області апеляційну скаргу ТОВ „БМУ-2-ЛТД" м. Вінниці на рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 листопада 2006 року, -

встановила:

1 серпня
2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ „БМУ-2-ЛТД" м.
Вінниці, вимоги якого уточнила 7 листопада 2006 року, про визнання договору
таким, що діє, зобов'язання передати у власність квартиру та визнання права
власності на квартиру /а.с. 4, 5, 28-31/.

Свої
вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідач безпідставно застосував
положення п. 2 Договору та розірвав з нею договір НОМЕР_1 про дольове
будівництво житла від ІНФОРМАЦІЯ_1 року в односторонньому порядку. Поряд з цим
зазначала, що загальна вартість квартири, визначена сторонами на момент
укладення договору, згідно з умовами даного Договору зміні не підлягала.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 листопада 2006 року визнано
договір НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з
обмеженою відповідальністю „БМУ-2-ЛТД" таким, що діє.

Зобов'язано ТОВ
„БМУ-2-ЛТД" передати у власність у натурі двокімнатну квартиру НОМЕР_1
другої черги 80-ти квартирного житлового будинку по провулку Наскрізному у м.
Вінниці по завершенню будівництва, який визначається моментом прийняття будинку
до експлуатації.

2

В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, а провадження у
справі закрити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального
права.

Колегія
суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, прийшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

По
справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач - ТОВ „БМУ-2-ЛТД"
(Замовник) і позивачка - ОСОБА_2 (Дольовик) уклали договір НОМЕР_1 про дольове
будівництво житла /а.с. II.

Предметом
договору є двокімнатна квартира загальною площею 52,01 кв. м, за будівництво
якої ОСОБА_2 як Дольовик сплачує її повну вартість ТОВ „БМУ-2-ЛТД" -
Замовнику будівництва другої черги 80-ти квартирного житлового будинку по
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вартість
квартири на момент укладення договору становила 74 806 грн. /п. 1.1 Договору/.

Згідно з
п. 6 Договір набув чинності ІНФОРМАЦІЯ_1 року, строк виконання якого сторони
подовжили до кінця 2006 року /а.с. 9/.

Даний
спір виник по тій причині, що сторони по різному тлумачать умови договору, які
регулюють відносини щодо визначення ціни, порядку і строків оплати вартості
квартири.

Так, у
п. 1.1 Договору зазначено, що вартість квартири складає 74806 грн., але у п.
1.4 цього ж Договору передбачено, що дана вартість є орієнтованою, тобто не
остаточною /а.с. 11.

Згідно з
п. 1.5 Договору сторони домовились про те, що ОСОБА_2 проводить розрахунки за
виконані обсяги робіт відповідно своїй долі по фактичним витратам до 10-го
числа наступного за звітним місяця.

У даному
конкретному випадку під поняттям „фактичні витрати" слід розуміти те, що
витрати на будівництво квартири, які сторони передбачили на момент укладення
Договору, можуть бути змінені із врахуванням інфляційних факторів, прийняттям
нових законодавчих і нормативних актів, що впливають на вартість робіт, тощо.

Таким
чином, у п. 1.5 Договору закладено принцип визначення ціни у майбутньому - на
момент виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.
2 ст. 632 ЦК України
зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.

3

У п.п.
1.3; 1.7 Договору сторони визначили умови, при виконанні яких вартість квартири
не змінюється, а саме: у разі сплати повної вартості квартири при укладенні
договору або на будь-якій стадії будівництва.

Наведені
положення договору також є підтвердженням того, що Замовник - відповідач по
справі, був наділений правом змінювати загальну вартість квартири виходячи із
фактичних витрат.

При
зміні цін, дані про обґрунтованість збільшення вартості квартири належним чином
доводились до відома позивачки, що і не заперечує остання.

Своє
право на проведення повного розрахунку із Замовником на будь-якій стадії
будівництва на умовах, передбачених п. 1.7 Договору позивачка не могла
реалізувати, оскільки проводила розрахунки не дотримуючись встановлених строків
їх проведення, виходячи від орієнтованої вартості квартири, визначеної
сторонами на момент укладення Договору/п.п. 1.1; 1.4/.

Так, на
момент укладення Договору, коли орієнтована загальна вартість становила 74 806
грн., позивачкою було сплачено 32 100 грн.

Станом на 1
січня 2004 року вартість квартири становила 94 903 грн.

Станом
на 1 січня 2005 року вартість квартири становила 108 000 грн., позивачкою було
сплачено 2000 грн., а всього 34 100 грн.

Станом
на 1 січня 2006 року вартість квартири становила 113 067 грн., позивачкою було
сплачено 6 000 грн., а всього 40 100 грн.

17
березня 2006 року позивачкою було сплачено 34 706 грн., і загальна сума всіх
виплат склала 74 806 грн.

З 1 травня 2006 року вартість
квартири становила 128 286 грн.

З
матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 систематично, протягом
тривалого часу ігнорувала вимоги відповідача щодо належної і своєчасної сплати
коштів, передбачених п. 1.5 Договору, згідно з встановленим графіком у додатку
№ 1 до Договору /а. с. 43/.

В п. 2 Договору
передбачено, що систематичне порушення Дольовиком строків перерахування
Замовнику коштів, передбачених в п. 1.5, дає підставу останньому для розірвання
даного договору в односторонньому порядку.

Виходячи
з цих положень, відповідач скористався своїм правом на розірвання договору в
односторонньому порядку, про що повідомив позивачку.

Згідно з
ч. 1 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з
ч. З ст. 651 ЦК України
у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо
право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Таким чином,
доводи позивачки колегія суддів вважає безпідставними, а тому не приймає їх до
уваги.

4

Згідно з ч.  3 ст.
303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо
під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Враховуючи, що
по справі взаємовідносини сторін судом першої інстанції з'ясовані повно, але
має місце невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи і
неправильно застосовано закон, колегія суддів, керуючись п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК
України вважає за необхідне скасовуючи рішення ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

За таких
обставин вжиті судом першої інстанції заходи по забезпеченню позову ухвалою
суду від ЗО жовтня 2006 року /а.с. 26/ підлягають скасуванню.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія -

вирішила:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „БМУ-2-ЛТД" задовольнити
частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 листопада 2006 року скасувати і
ухвалити нове.

В позові ОСОБА_2
до Товариства з обмеженою відповідальністю „БМУ-2-ЛТД" про визнання
договору НОМЕР_1 про дольове будівництво житла від ІНФОРМАЦІЯ_1 року таким, що
діє, зобов'язання передати у власність квартиру та визнання права власності на
квартиру відмовити.

Ухвалу
Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 жовтня 2006 року про забезпечення
позову по даній справі скасувати.

Рішення
апеляційного суду набуває законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може
бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.