Справа №22ц- 58                                                                            Головуючий в 1 інстанції:
Строілов C.O. Категорія 05
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
січня місяця 24 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Херсонської області в складі:

головуючого                 Семиженко Г.В.

суддів                           Лісової Г.Є.

Приходько Л.А.

при секретарі            Драгомарецькій
О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від
04 жовтня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3     про  визнання
договору    купівлі-продажу    частково
недійсним та визнання права власності на будинок,

Встановила:

ОСОБА_2
звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3
з проханням визнати договір купівлі-продажу буд. АДРЕСА_1, укладений 04.03.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 частково недійсним в частині покупці, та визнати
за ним право власності на цей будинок, посилаючись на те, що вказаний
будинок   придбаний за його кошти.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 04 жовтня 2006 року
позов задоволений частково. Договір купівлі продажу спірного будинку визнаний недійсним
в частині покупця. Визнано за договором купівлі-продажу від 04.03.2003 року
право власності на 1/2 частину спірного будинку за ОСОБА_2.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів вважає,
що   апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 12 Закону
України «Про власність» Громадянин набуває право
власності на доходи від участі в спільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержано внаслідок
спадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до
ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» майн, придбане внаслідок   спільної праці   особами, які   перебували
у фактичних   шлюбних стосунках

2

. і жили однією
сім'єю, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено   письмовою угодою між ними.

Як роз'яснив
Пленум ВС України
від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права приватної власності» у п. 5 розмір частки
учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства
України. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної
сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна
була більшою або меншою, частки визначаються рівними.

Ретельно дослідивши докази по справі, та давши їм належну оцінку суд першої
інстанції дійшов правильно висновку, що будинок АДРЕСА_1 придбаний 04.03.2003 року за рахунок сумісних
коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1., які в
той час знаходилися в фактичних шлюбних відносинах, хоча договір купівлі-продажу
оформлений лише на  ОСОБА_1.

Доводи апелянта
проте, що на час придбання будинку вона з ОСОБА_2 разом не проживала, а
придбала будинок лише за власні кошти не знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи, та спростовуються поясненнями свідків, допитаними в суді
першої інстанції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та частково поясненнями самого апелянта, яка не заперечувала, що вона
придбала будинок також і за надіслані позивачем   кошти.

Апелянтом не
надано, на виконання вимог ст..
60 ЦПК України, ні суду першої ні суду апеляційної інстанції належних
доказів того, що їй були передані її бабусею гроші для придбання будинку і
спірний будинок нею був придбаний саме за ці гроші.
А факт надання ОСОБА_2 до укладення договору купівлі-продажу будинку грошей
в сумі 942.44 долара США
та 2408.67 євро відповідачці підтверджується довідкою «Західінкомбанку»
(а.с.33).

Суд першої
інстанції дав належну оцінку доводам ОСОБА_1. про те, що дані кошти
перераховані позивачем в рахунок погашення заборгованості по аліментам, та не
прийняв їх до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на належних та допустимих
доказах.

За такими обставинами, враховуючи, що спірний будинок придбаний за спільні кошти сторонами у справі, що перебували у фактичних шлюбних
відносинах і жили однією сім'єю, суд дійшов підставного висновку що будинок є
спільною сумісною власністю, оскільки інше не встановлювалося письмовою
угодою, та правильно визначив рівний розмір
часток, оскільки відсутні докази про те, що участь когось із учасників
спільної сумісної власності у надбанні будинку була більшою або меншою.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач
не пропустив встановлений законом строк звернення до суду, оскільки в межах
трирічного строку він звернувся до суду з позовом про визнання за ним права
власності на спірний будинок, що не заперечує і апелянт, який був за заявою
позивача залишений без розгляду, в зв'язку з тим, що він звернувся з даним
зустрічним позовом.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в
рішенні не спростовуються, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,314 ЦПК
України, колегія суддів-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

3

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців безпосередньо
до Верховного Суду України.