АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 січня 2007 року
м. Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючої
Процик MB.,

суддівгФедорової
А.Є., Мизи Л.М.,

при
секретарі: Грінченко Є.В., за участюОСОБА_1, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов'язання виконати обов'язки, про визнання дійсними
угод купівлі-продажу, дарування, про визнання добросовісним набувачем і
визнання права власності на квартиру,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від
12 березня 2004 року, -

ВСТАНОВИЛА:"

В квітні
2002 року
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, просив визнати за ним право власності та визнати дійсною
угоду купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1

Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси від 13
травня. 2002 року
позов ОСОБА_4 було задоволено.

21 квітня 2003 року ухвалою
Приморського районного суду м. Одеси від 21
квітня 2003 року за
заявою прокурора Одеської області зазначене рішення було скасоване за
нововиявленими обставинами.

В
березні 2004 року
ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги, просив зобов'язати відповідача виконати
зобов'язання у вигляді приватизації та оформлення договору купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1,
визнати дійсною угоду купівлі-продажу спірної квартири, яку він уклав з
ОСОБА_1, з врахуванням наявного технічного паспорту визнати дійсним договір
дарування квартири, укладений  15.07.2002
року з ОСОБА_5 просив  визнати
дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 04 квітня 2003 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, просив визнати ОСОБА_3 добросовісним набувачем і
визнати за нею право

власності
на спірну квартиру.

ОСОБА_4
та його представник посилались на те, що відповідач по „домашній угоді"
продав позивачу спірну квартиру, за що 21.03.2001р. отримав від нього суму

Справа № 22-383ц/2007

Головуючий
у 1-й інстанції-
Нікітіна С.І.

Категорія:
12

Доповідач
- Процик М.В.

грошей
еквівалентну 8500 доларів
США. Незважаючи  на це відповідач ухиляється
від виконання обов'язку по приватизації квартири та її нотаріального
оформлення.  На підставі   визнання
судом  угоди  дійсною
в  2002  році  спірну
квартиру  позивач  y встановленому  законом
порядку  подарував  ОСОБА_5,
яка  в  свою
чергу 04.04.2003 року
продала її у встановленому законом порядку ОСОБА_3.

В
березні 2004 року
ОСОБА_3. також звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, просила визнати
її добросовісним набувачем та визнати за нею право власності
на~квартируАДРЕСА_1,  посилшочис ь на те,
що укладаючи договір купівлі-продажу зазначеної квартири з ОСОБА_5 добросовісно
виконали всі умови угоди і тому вона ОСОБА_3. є добросовісним набувачем;
Позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала.

ОСОБА_5
та представник ОСОБА_4 позов ОСОБА_3, а ОСОБА_5 і позов ОСОБА_4 - повністю
підтримали.

Представник
Приморської райадміністрації Одеського міськвиконкому позовні вимоги ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 визнав повністю та пояснив, що угода купівлі-пгюдажу__квартири між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повинна бути визнана дійсною, а відповідно дійсними є і всі
наступні угоди.

ОСОБА_1 позови ОСОБА_4
та ОСОБА_3 не визнав і пояснив, що спірна квартира не приватизована, що ніяких
угод з ОСОБА_4 не укладав, з ним не знайомий, гроші за квартиру не отримував,
розписку про отримання грошей не писав і взагалі не мав наміру продавати свою
квартиру.

Представник
прокуратури вважав, що відповідач не писав розписку, не намагався продати
спірну квартиру, і оцінивши докази, просив суд винести законне та обгрунтоване
рішення.

Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси від 12
березня 2004 року
позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі:

Зобов'язано
ОСОБА_1 виконати
зобов'язання у вигляді приватизації та оформлення договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.
Визнано дійсною угоду договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладену між
ОСОБА_1, як
продавцем і ОСОБА_4 як покупцем.

3
врахуванням уже наявного технічного, паспорту, яким зареєстровано право
власності на квартиру АДРЕСА_1 у
встановленому законом порядку на підставі рішення суду, визнано дійсним договір
дарування на ім'я ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 15.07.2002 року і
зареєстрований в реєстрі НОМЕР_1.

Визнано
дійсним договір купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1, укладений 04.04.2003 року між ОСОБА_5
і ОСОБА_3 НОМЕР_2, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної
нотаріальної контори Дудіновою І.Д..
зареєстрований в реєстрі заНОМЕР_3.

Визнано
ОСОБА_3 добросовісним набувачем і остаточно
право власності на квартируАДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_3.

В
апеляційній скарзіОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси
від 12.05.2004 року скасувати та постановити нове, яким визнати недійсними
договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. договір дарування між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 та договір купівлі-продажу між ОСОБА_5  та ОСОБА_3,
відмовити  в  задоволенні
позовних  вимог

ОСОБА_4
та ОСОБА_3., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає . частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог ст. 303 ч. З ЦПК
України апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної   скарги,   якщо
під   час   розгляду
справи   буде   встановлено неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм процесуального права є обов"язковою
підставою для скасування рішення;

Згідно
ст. 311ч.1п.4
ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Постановляючи
рішення про задоволення позову, посилаючись на ст. ст. 47 ч.2, 161,162,225 ЦК
України, на ст.48 Закону України „Про власність", суд першої інстанції
виходив з того, що зобов'язання мають виконуватися належним чином, ОСОБА_4
виконав свої зобов'язання, аОСОБА_1 ухиляється від приватизації та виконання нотаріального
оформлення угоди, всі послідуючі угоди стосовно спірної квартири з
ОСОБА_5 та з ОСОБА_3 були укладені у відповідності до вимог закону І тому мають
бути визнані судом дійсними.

Однак з
таким висновком суду повністю не погоджується колегія суддів.

За
правилами ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно    ст. 8
Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду"
приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те
органами, створеними місцевою державною адміністрацією, і органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами,  організаціями,
установами,  в  повному господарському управлінні яких
знаходиться державний житловий фонд.

Суд
першої інстанції прийнявши рішення про зобов'язання ОСОБА_1 виконати
зобов'язання у вигляді приватизації квартириАДРЕСА_1, вирішив питання про права
та обов'язки органів, які здійснюють приватизацію державного житлового фонду в
м. Одесі, зокрема Управління житлово-комунального господарства Одеської
міськради та Одеського міського агентства з приватизації житла не притягнувши
до участі в справі, що є порушенням норм процесуального права, а саме ст. 213 ЦПК України і є
безумовною підставою для скасування рішення суду.

Крім
того, суд першої інстанції при розгляді справи допустив і інші порушення норм
матеріального та процесуального права.

Із норм
ст. ст. 5,7,8 Закону
України „Про приватизацію державного житлового фонду" вбачається, що кожен
громадянин України має право приватизувати належне йому житло передача квартир  у власність громадян здійснюється  на підставі
письмової заяви наймача та письмової згоди членів його сім'ї; за
громадянами, які не виявили своє бажання приватизувати житло, зберігається
діючий порядок отримання та користування житлом на умовах найму.

Суд
першої інстанції, прийнявши рішення про -зобов'язання ОСОБА_1 виконати
зобов'язання у вигляді приватизації спірної квартири не з'ясував, чи звертався
відповідач до Управління житлово-комунального господарства Одеської міськради
та Одеського міського агентства з приватизації житла з заявою про приватизацію
свого житла, і чи с правові
підстави примусити відповідача набути спірну квартиру у власність,

а
Управління житлово-комунального господарства Одеської міськради передати її
йому у власність.

Визнаючи
дійсною угоду купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1, укладену між ОСОБА_1, як
продажем і ОСОБА_4 як покупцем, в порядку ст.47 ч.2 ЦК України, на підставі
розписки від 21 березня 2001 року (а.с.4), суд першої інстанції не з'ясував, чи
відповідає така угода вимогам закону та чи може вона бути визнана дійсною,
оскільки згідно довідки - виписки із будинкової книги про склад сім'ї та
реєстрацію позивачОСОБА_1 був наймачем квартириАДРЕСА_1на підставі договору
житлового найму (а.с.5), а Згідно ст. 225 ЦК України 1963 року право
продажу майна належить власнику, а не наймачу.

На
момент розгляду справи в суді першої інстанції було відомо про те, що 15 квітня 2003 року замісником
прокурора Приморського району м. Одеси за фактом заволодіння квартирою наймача
ОСОБА_1 за ст. 190 ч.4 КК
України була порушена кримінальна справа, в якій ОСОБА_1 було визнано
потерпілим, (а.с.53)

Однак
суд першої інстанції залишив це поза своєю увагою і всупереч вимогам ст. 10 ч.4 ЦПК України,
яка зобов'язує суд сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не
прийняв ніяких заходів для забезпечення права відповідача довести
переконливість його доводів про те, що розписку про укладення домашньої угоди з
ОСОБА_4 від 21.03.2001 року він
не писав.

Згідно
наданої апеляційному суду копії висновку експерта від 17.07.2004 року, оригінал
якого знаходиться в кримінальній справі, рукописні записи в розписці від 21.03.2001 року про укладання
угоди з ОСОБА_4 виконані не ОСОБА_1, а іншою особою. Зазначені обставини судом
першої інстанції не з'ясовувались і відповідно їм не була дана судом
належна оцінка.

Постановляючи
рішення про визнання дійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, суд першої інстанції, всупереч вимогам матеріального та процесуального
закону, послався на технічний паспорт та на рішення суду, яке сам же скасував
за нововиявленими обставинами(а.с.10-11,55).

Визнаючи
дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири , укладений 04.04.2003
року, між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, суд не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_4
стороною в цьому договорі не був і відповідно не врахував відсутність правових
підстав у ОСОБА_4 вимагати від свого імені визнати договір дійсним та визнати
ОСОБА_3 добросовісним набувачем і визнати за нею право власності.

Суд
також не звернув увагу на те, що нормами матеріального права не передбачені
правові підстави визнавати дійсними нотаріально посвідчені угоди.

Суд
першої інстанції не зазначив в рішенні, якими доказами спростовуються доводи
відповідача, а пославшись на ст.ст. 145,
161, 162, 225 ЦК України, на Інструкцію про порядок реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та
фізичних осіб, суд не вмотивував відповідність висновків суду обставинам справи
та правильність застосування норм матеріального права до встановлених
правовідносин.

В суді
першої інстанції ОСОБА_1
не подавалась зустрічна позовна заява про визнання недійсними договору
купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, договору дарування між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а тому апеляційний
суд відповідно до вимог ст.ЗОЗ ч.І ЦПК України позбавлений можливості
розглядати ці вимоги в порядку апеляції.

За таких
обставин рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд.

При
новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати наведене, належить
залучити до участі в справі всіх осіб, на чиї права і обов'язки може вплинути

рішення,
належить з'ясувати характер правовідносин та норми права, які їх регулюють
всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити
наявність чи  відсутність порушення права
за захистом якого спрямоване звернення до суду, дати Належну оцінку зібраним
доказам та постановити справедливе і законне рішення.

Підстав для ухвалення нового рішення немає, оскільки
порушення процесуального права перешкоджають суду апеляційної інстанції
дослідити нові докази чи обставини, які не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Керуючись
ст.ст. 303; 304;  ст.307ч.1п.5;311ч.1п. 4, ст.313; ст.314 ч.1п.2; 315, 317,

3494ЩКУкраїни,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 12
березня 2004 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з моменту
проголошення