У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

19 червня
2007 року                                                                                      м.
Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М.,   Охрімчук Л.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до Калуського ТМО та комунального закладу “Центральна районна
лікарня Калуської міської та районної рад” про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 18 жовтня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня
2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У липні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Калуського ТМО та
комунального закладу “Центральна районна лікарня Калуської міської та районної
рад” про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1 травня 1999 року працював
заступником директора Калуського ТМО по експертизі тимчасової непрацездатності
і наказом НОМЕР_1 був звільнений з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з ліквідацією Калуського ТМО. Позивач вважає, що фактично відбулась
реорганізація підприємства, також зазначає, що не був ознайомлений з рішенням
Калуської районної ради про ліквідацію Калуського ТМО і звернувся з заявою про
перевід його до комунального закладу “Центральна районна лікарня Калуської
міської та районної рад”, але йому було відмовлено із - за відсутності
зазначеної посади у новоствореній медичній установі й було запропоновано посаду
завідуючого стаціонару поліклініки та 0,5 ставки невропатолога. У зв'язку з
чим, просив суд позов задовольнити.

Рішенням
Калуського міськрайонного суду від 18 жовтня 2006 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2007 року,
позов ОСОБА_1 частково задоволений.

Ухвалено вважати
звільнення позивача за ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 17 червня 2006 року та
зобов'язано відповідача Калуське ТМО внести відповідний запис у трудову книжку.
Стягнуто з Калуського ТМО на користь ОСОБА_1 512 грн. 35 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

У задоволені
решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду
від 18 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області
від 12 січня 2007 року, посилаючись на порушення судом процесуального права та
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно
до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено,
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням
судом норм матеріального та процесуального права і доводи скарги їх висновків
не спростовують.

Керуючись ст.ст.
331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України, -

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Калуського міськрайонного суду від 18 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 12 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук