Справа  № 22ц-193/
2007                                           Головуючий у першій інстанції -
Категорія - цивільна           Доповідач- Квач М.О.
РІШЕННЯ

Іменем
України

„ 2" лютого 2007 року                                                                             м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ

у складі:

Головуючого - судді  Бойко О.В.
Суддів  Квача М.О., Горобець Т.В. при
секретарі  Гавриленко Ю.В. з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Чернігові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Борзнянського
районного суду від 20 листопада 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про усунення перешкод в
користуванні господарськими будівлями та відшкодування моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Борзнянського
районного суду від 20 листопада
2006 року,
яким їй відмовлено в позові, посилаючись на
те, що відповідачі у порушення існуючих
будівельних та протипожежних норм самовільно побудували господарські приміщення: сарай, вбиральню,
встановили металеву сітку впритул до
належної їй частини сараю, чим порушили її права, а суд даних обставин
не взяв до уваги.

Вислухавши
суддю-доповідача, пояснення позивачки, її представника
та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду- скасуванню,
з ухваленням нового рішення, через неправильне застосування судом норм
матеріального права, з відмовою в позові з таких підстав. .

Відмовляючи в позові, суд дійшов висновку, що відповідно до ст.317 ЦК, ст.ст. 17,84,90 ЗК України спір про право на
користування земельною ділянкою та спорудами
можливий лише у випадку існування в сторони права
власності на спірні предмети. Право розпорядження землями державної власності належить до повноважень місцевих державних адміністрацій. Розпорядження такими землями здійснюється
у формі продажу земельної ділянки новому
власнику або передачі її в оренду чи постійне користування.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до положень ст.377 ЦК, ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала
житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений. Якщо житловий будинок розміщений на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі його
відчуження до набувача переходить право
користування тією частиною земельної ділянки, на якій він розміщений, та частиною ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 являється власником АДРЕСА_1, а ОСОБА_3-.власником АДРЕСА_2. Між вказаними будинками розташований сарай, який знаходиться у їх та ОСОБА_5, проживаючої у АДРЕСА_3, співвласності. Раніше вказані будинки належали
Борзнянській школі-інтернат. Між сторонами порядок
користування земельною ділянкою, на якій розміщені
зазначені будинки та сарай , не встановлювався, тобто земельна ділянка
знаходиться в їх загальному користуванні. Позивачкою ставиться питання про усунення перешкод в користуванні належною їй
частиною сараю, шляхом перенесення / а не про знесення/ вказаних господарських приміщень та металевої сітки, які за її доводами та
відповідно до листа начальника
архітектурно-планувального бюро Борзнянської районної ради від18.10.2006 року №НОМЕР_1 /а.с.165/, побудовані ОСОБА_2 самовільно та в порушення існуючих будівельних норм та санітарних вимог. Такі її вимоги про перенесення вказаних господарських приміщень
та металевої сітки не можуть бути задоволені,
оскільки між сторонами не встановлений порядок
користування земельною ділянкою, на якій розташовані будинки та господарські приміщення сторін, і що таким перенесенням, на
думку апеляційного суду, фактично буде встановлений
порядок їх розміщення, тобто їх узаконення, що може бути у майбутньому перепоною
при виникненні між сторонами спору про
право на земельну ділянку.

Зважаючи на такі обставини справи, коли суд керувався нормами матеріального права, які регулюють інші правовідносини, а
не ті, з якими звернулась позивачка, рішення не можна визнати законним, воно
підлягає скасуванню, з відмовою їй в позові
з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 209,218,307,311,313,314,316,317,319 ЦПК, ст.377 ЦК, ст. 120
ЗК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково, а рішення Борзнянського
районного суду від 20 листопада 2006 року-
скасувати.

В позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про усунення перешкод в користуванні господарськими будівлями та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом
двох місяців з дня його проголошення.