Справа №
РІШЕНН Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19
лютого 2007 року                                                                           м.Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді                      -
Мельника І.І.

секретаря                                   - Матейко
О.С.

адвокатів                                   - ОСОБА_3., ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі справу
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування завданої матеріальної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом і просить стягнути в її користь з
ОСОБА_2. 5654 грн. 66 коп. матеріальної шкоди, завданої нестачею матеріальних
цінностей та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і суду пояснила, що
вона є приватним підприємцем, займається роздрібною торгівлею продовольчих
товарів і має невеличкий магазин по вул Залізничній в смт. Більшівцях
Галицького району. В липні 2005 року за направленням Галицького районного
центру зайнятості продавцем в магазин по трудовому договору була прийнята
відповідачка ОСОБА_2. Однією з суттєвих умов цього договору було взяття не себе
відповідачкою зобов"язання про повну матеріальну відповідальність. Разом з
ОСОБА_2. в якості помічника продавця, але вже без оформлення трудового
договору, працювала ОСОБА_5. Обидві вони працювали позмінно,

міняючись кожних два дні. Ключі від магазину були в них
обох. Щомісячні звіти проводила ОСОБА_2.

Спочатку до
роботи продавців в неї (позивачки) будь-яких претензій не було. Однак, в
останніх пів року до неї почали доходити слухи про те, що ОСОБА_2. часто дає
покупцям продукти в борг, бере в касі гроші на власні потреби. В зв"язку з
цим, в серпні 2006 року в магазині було проведено ревізію, в ході якої було
виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 5654 грн. 66 коп., про
що було складено акт від 06.08.2006 року. ОСОБА_2. факт нестачі визнала і в
акті розписалася. Спочатку відповідачка погодилася збитки відшкодувати. Однак,
в даний час, зробити це в добровільному порядку відмовляється.

З приводу
розтрати відповідачкою товарно-матеріальних цінностей вона (позивачка)
зверталася із заявою в Галицький РВ УМВС та в прокуратуру Галицького району.
Однак, в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2. за ознаками ст. 191
ч.І КК України (розтрата майна) було відмовлено.

Так як,
добровільно відшкодувати завдані збитки відповідачка не бажає, просить повністю
задовольнити її позов і примусово стягнути з відповідачки 5654 грн. 66 коп.
завданої шкоди та судові витрати по справі. Матеріальних претензій до ОСОБА_5.
не має, оскільки остання є добросовісним працівником, працює в неї до
теперішнього часу.

Відповідачка
ОСОБА_2. в судовому засіданні позову не визнала. При цьому суду пояснила, що
дійсно, через Галицький районний центр зайнятості вона була прийнята на роботу
продавцем продовольчих товарів в магазин, який належить приватному підприємцю
ОСОБА_1. і знаходиться в смт. Більшівцях Галицього району. Трудовий договір з
нею було оформлено 22 липня 2005 року. При поступленні на роботу будь-якого
документа про прийом-передачу товарно-матеріальних цінностей в магазині не
складався. Одночасно з нею продавцем почала працювати ОСОБА_5., але трудовий
договір з нею не оформлявся. Працювали вони обидві позмінно, через два дні. При
прийнятті зміни, передача товару між ними проходила без складання акта
прийому-передачі за взаємною згодою, „на віру", при завезенні товару в
магазин в накладних вони не розписувалася.

В договорі, який вона підписала, дійсно міститься умова про її повну
матеріальну відповідальність. Однак, належних умов для повного збереження майна
та обліку товарно-матеріальних цінностей позивачкою забезпечено не було.
Заробітну плату вона та ОСОБА_5. отримували з касової виручки, або беручи для
своїх потреб необхідні продукти. З часу їхньої роботи, ревізія в магазині в
серпні 2006 року була проведена вперше. При цьому, дійсно виявилась недостача
товару і вони з ОСОБА_5. акт ревізії підписали. Після цього,

ОСОБА_1.
звернулася із заявою в Галицький РВ УМВС і по цій заяві проводилась
перевірка. Однак, її (відповідачки) вини в нестачі товарів не встановлено і в
порушенні кримінальної справи відносно неї відмовлено. В зв"язку з
вищенаведеним, позову не визнає повністю і в задоволенні його просила
відмовити.

Допитана в
якості свідка ОСОБА_5. суду пояснила, що з липня 2005 року вона працює в
магазині, який належить приватному підприємцю ОСОБА_1., На роботу її прийняли
одночасно з ОСОБА_2. як помічника продавця і трудовий договір в письмовій формі
з нею не укладався. Працювали вони з ОСОБА_2. позмінно, міняючись кожних два
дні. При прийнятті-здачі зміни, один одному довіряли і актів прийому-передачі
не складали. Щомісячні звіти про рух товару складала ОСОБА_2. В серпні 2006
року в магазині було проведено ревізію і недостача товару виявилась на суму
5654 грн. Вважає, що нестача товару виникла з вини ОСОБА_2., яка позичала в
людей гроші, а ті в свою чергу, на суму боргу брали товар в магазині. ОСОБА_2.
після цього грошей в касу уже не повертала. Крім того, вона (Демчишин) часто
брала в магазині продукти, грошей за які в послідуючому в касу не повертала.

Свідок ОСОБА_6.
суду пояснила, що вона є невісткою позивачки і теж займається приватною
торговельною діяльністю. На прохання свекрухи вона здійснювала контроль за
роботою продавців. В серпні 2006 року в магазині „Вагончик" з її участю
було проведено інвентаризацію, під час якої виявлено недостачу товару на суму
5654 грн. 66 коп. Обидві продавщиці в акті ревізії підписались. Після цього
ОСОБА_2. в розмові погодилась відшклдувати половину збитків. Однак, надалі
відмовилась це робити і збитки до сьогоднішнього дня нею не відшкодовано.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, а також перевіривши матеріали справи суд вважає, що
позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивачка є приватним підприємцем, займається
роздрібною торгівлею продовольчих товарів. Вона має магазин продовольчих
товарів, який знаходиться по вул Залізничній в смт. Більшівцях Галицького
району. В липні 2005 року за направленням Галицького районного центру
зайнятості продавцем в цей магазин по трудовому договору була прийнята
відповідачка ОСОБА_2. З копії трудового договору від 22.07.2005 року вбачається,
що однією з суттєвих умов цього договору було взяття не себе відповідачкою
зобов"язання про повну матеріальну відповідальність. Разом з ОСОБА_2. в
якості помічника продавця, але вже без оформлення трудового договору, працювала
ОСОБА_5. Обидві вони працювали позмінно, міняючись кожних два дні. Ключі від
магазину були в них обох. Щомісячні звіти про рух товару проводила ОСОБА_2.

З копії акта ревізії від 06 серпня 2006 року вбачається, що в магазині було
виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 5654 грн. 66 коп.
ОСОБА_2. факт нестачі визнала і в акті розписалася. Добровільно відшкодувати
завдану шкоду відповідачка відмовляється.

З приводу розтрати відповідачкою товарно-матеріальних цінностей позивачка
зверталася із заявою в Галицький РВ УМВС та в прокуратуру Галицького району.
Постановою оперуповноваженого ВДСБЕЗ Галицького РВ УМВС від 17.10.2006 року,
погодженою з прокурором Галицького району в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_2. за ознаками ст. 191 ч.І КК України (розтрата майна)
відмовлено за відсутністю в її діях складу злочину та рекомендовано ОСОБА_1.
звернутися до суду з позовом про стягнення збитків у цивільно-правовому
порядку.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству,
установі, організації, в тому числі і у випадку, якщо між працівником і
підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про взяття на
себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості
майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Враховуючи те, що ОСОБА_2. була прийнята продавцем і її робота безпосередньо
пов"язана із зберіганням та продажем товарно-матеріальних цінностей, умова
в трудовому договорі про покладення на неї повної матеріальної відповідальності
є правомірною і ОСОБА_2. слід вважати особою, з якою укладено письмовий договір
про повну матеріальну відповідальність.

Разом з тим, зважаючи на те, що роботу продавця ОСОБА_2. виконувала спільно
з ОСОБА_5., з якою хоч і не було укладено трудового договору, однак вона мала
такий же доступ до товарно-матеріальних цінностей як і ОСОБА_2. і при цьому
розмежувати матеріальну відповідальність кожного із них у частці відповідно до
ступеня їхньої вини неможливо суд вважає, що обидва продавці повинні нести
солідарну відповідальність перед позивачкою. Так як, позов до ОСОБА_5.
позивачка не пред"явила, з ОСОБА_2. слід стягнути 50% суми недостачі.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 386, 1166, 1190 ЦК України, ст.ст.
134, 135-1, 137 КЗпП України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2в користь ОСОБА_1  2827 грн.
завданої матеріальної шкоди, 51 грн. сплаченого державного мита та 7 грн. 50
коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього стягнути 2885 грн.
50 коп.

Стягнути з
ОСОБА_2 22 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області
шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги через Галицький районний суд.