Справа № 22-200-2007 р.                        Головуючий суддя
в 1 інстанції: Красовський О.О.
Суддя-доповідач: Демянчук СВ.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року                                                                                                       м. Рівне

Колегія  суддів
судової палати  у  цивільних
справах  апеляційного  суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Собіни І.М. суддів: Демянчук СВ.,
Гордійчук CO. при секретарі: Колесовій Л.В. з участю    позивача, його представника    ОСОБА_5., відповідачки. її представника
адвоката ОСОБА_2, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне
цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та    її
представникаа    адвоката    ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного
суду Рівненської області від 30 листопада 2006 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дитини та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних скарг колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2005
року ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом про визначення місця проживання дитини. В
обгрунтування позовних вимог вказував, що перебував з ОСОБА_1 в
зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з
мамою, однак зазначав, що дитина повинна проживати з ним, оскільки перебування
сина на утриманні колишньої дружини не відповідає інтересам дитини. ОСОБА_1 не має власного
житла, стабільних доходів, стан її здоров'я не є задовільним, а тому просив суд
задовольнити його позов.

У вересні 2005
року ОСОБА_1 звернулася
в суд з позовом про стягнення аліментів. В обгрунтування своїх позовних вимог
вказувала, що після розірвання шлюбу на її утриманні залишилася проживати дитина.
ОСОБА_3 не надає
матеріальної допомоги, а тому вона змушена в судовому порядку вирішувати
питання про стягнення аліментів. Просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням
Рівненського районного суду Рівненської області від ЗО листопада 2006 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визначення місця проживання дитини задоволено повністю.

Визначено місце
проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
батьком, ОСОБА_3., 1983 року народження.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини від усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 30.09.2005 року, і до
часу набрання цим рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на її утримання в розмірі 200 грн., щомісячно, починаючи з 30.09.2005 року,
і до часу набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду в
частині стягнення аліментів в розмірі місячного платежу допущено до негайного
виконання.

Не погодившись з даним рішення ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2. подали апеляційні скарги. Вважають, що
дане рішення являється незаконним та підлягає до
скасування у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги очевидного факту, що вона до досягнення дитиною
трьохрічного віку, тобто до 07.05.2007 року, на законних
підставах перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Але враховуючи те, що її бувший чоловік ОСОБА_3 відмовлявся на належному рівні матеріально підтримувати
її та свою дитину, вона змушена була піти
працювати по усній трудовій угоді на фабрику ІНФОРМАЦІЯ_2, а дитину
влаштувати в дитячий садочок.

Крім того зазначає, що у її приватній власності знаходиться 1/4 частина
квартири АДРЕСА_1

При вирішенні спору про місце проживання дитини суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_3 фактично не виконував своїх
батьківських обов'язків, не з'являвся до дитини
за місцем її проживання та в дитячий садочок.

Просила скасувати рішення Рівненського районного суду від ЗО листопада 2006 року про визначення місця проживання
малолітньої дитини у частиш визначення місця проживання
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_3.
та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до неї
про визначення місця проживання дитини відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2. вказує, що суд першої інстанції, приймаючи вказане
рішення, не дослідив в повному обсязі
обставини, котрі мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Судом фактично було знехтувано фактичні
обставини   справи,   знехтувана
думка   учасників   процесу
- представника прокуратури та
представника органу опіки і піклування, при постановленні процесуального рішення судом було вчинено порушення норм матеріального характеру, керівних роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України.

Просив рішення Рівненського районного суду Рівненської області від ЗО листопада 2006 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання
дитини та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів
скасувати частково, в частині визначення місця
проживання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком , ОСОБА_3. і постановити ухвалу про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, дитину, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити з
мамою, ОСОБА_1.

В апеляційному
суді ОСОБА_1 та її
представник адвокат ОСОБА_2. апеляційні
скарги підтримали в повному обсязі, просили рішення скасувати в частині визначення проживання дитини та постановити
нове про відмову в задоволенні позову в цій частині.

ОСОБА_3, його представник ОСОБА_5 вважають рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Просили
апеляційні скарги відхилити, а рішення залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних скарг, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи
вимоги ОСОБА_3 та визначивши місце проживання
дитини малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, суд першої
інстанції виходив з того, що залишення дитини на вихованні батька буде відповідати інтересам дитини, у батька дитини є більші можливості для створення належних умов до
виховання і розвитку дитини.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає вимогам Закону та суперечить
дійсним обставинам справи.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідно до рішення Рівненського
районного суду від 30.06.2005 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Неповнолітню дитину, сина
ОСОБА_4, 07.05.2004 року залишено на
вихованні при матері. Рішення набрало законної сили.

Таким чином місце проживання дитини сторін було визначено вищевказаним рішенням суду. Дитина як проживала, так і
продовжувала проживати до цього часу при матері. Обставин,
корті б давали підстави суду для зміни місця проживання
дитини судом не встановлено, позивач їх не доводив.

І, навпаки, доказами по справі стверджується, що ОСОБА_1 створює відповідні та належні умови для виховання та
розвитку сина ОСОБА_4.

Будь-яких заслуговуючих на увагу обставин, котрі б аргументували вимоги ОСОБА_3 для передання дитини на проживання разом з
ним, останній не навів. Так, є безпідставними доводи
позивача про те, що оскільки відповідачка хворіє
епілепсією, тому немає можливості належним чином доглядати
за сином. Однак, відповідач не надав доказів, стверджуючих
про вказану хворобу відповідачки. Крім того, доказами по справі стверджується
що до цього часу відповідачка створювала дитині всі належні умови для виховання
та розвитку. Такий висновок вбачається і з рішення органу опіки та
піклування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що кращі матеріально-побутові умови позивача не можуть бути самодостатньою підставою
для передання йому дитини.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки не
відповідають дійсним обставинам справи, тому оскаржуване
рішення в частині вимог про визначення проживання малолітнього
сина при батькові підлягає до скасування з ухваленням нового про
відмову в позові за недоведеністю заявлених вимог.

Разом з цим не може залишатися чинним і підлягає зміні рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини та
дружини щодо вказівки про стягнення визначеного
судом розміру аліментів до часу набрання цим рішення законної сили,
оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини при ньому. При таких обставинах слід зазначити в резолютивній частині
рішення про стягнення аліментів на утримання дитини до повноліття останнього, а про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до
07.05.2007 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, ст. 161,
180,183,191 84 СК України, колегія суддів ,-

Виріши л
а :

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та її представника адвоката
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від ЗО листопада 2006 року в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини за недоведеністю
заявлених вимог.

Змінити резолютивну частину рішення про вказівку щодо стягнення аліментів "до часу набрання цим рішенням законної
сили" на вказівку про стягнення аліментів на утримання
дитини до повноліття останнього, а про стягнення
аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьохрічного
віку, тобто до 07.05.2007 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до    Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним чинності.