У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18 липня 2007
року                                                             м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши  в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації України про внесення змін до
наказу про його звільнення, виплату вихідної допомоги при звільненні,
перерахунок пенсії, компенсацію за
неотриманий формений одяг, невикористану відпустку, відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду м. Києва від                                       31
березня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У
вересні 2005 року ОСОБА_1. звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що наказом Державної податкової адміністрації ( далі-ДПА) України від НОМЕР_1   «Про
звільнення  працівників  податкової
міліції»  його неправомірно звільнено з органів
податкової міліції за власним бажанням
з ІНФОРМАЦІЯ_1 з посади ІНФОРМАЦІЯ_2.
Подавши рапорт ІНФОРМАЦІЯ_3, він
отримав направлення до Центрального госпіталю МВС України для обстеження та надання висновку про стан
здоров'я для подальшого звільнення
зі служби за станом здоров`я. У
госпіталі на обстеженні знаходився в період з             ІНФОРМАЦІЯ_4. Рішенням
військово-лікарняної комісії від НОМЕР_2 у нього виявлено захворювання, пов'язане
з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Постановою   Центральної
військово-лікарської
комісії   Міністерства   внутрішніх
справ України (протокол НОМЕР_3) його
визнано   непридатним до військової
служби в мирний час та обмежено
придатним у військовий час. Звернення
до ДПА України щодо внесення змін до наказу про його звільнення, а саме з формулюванням
“за станом здоров'я”, не дало позитивних результатів. Незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, розмір якої
оцінює в 5 000 грн. Доповнивши
позовні вимоги, ОСОБА_1 указав, що служив у Збройних силах СРСР, Збройних силах України, внутрішніх військах та
податковій міліції понад 26 років у
календарному обчисленні та понад 27 років у пільговому обчисленні. Йому призначено пенсію за вислугу років. При цьому зазначив, що при визначенні розміру
пенсії відповідно до грошового атестата від НОМЕР_4 до грошового
забезпечення не були  враховані
деякі  види  грошового забезпечення, неправильно
виплачено  вихідну допомогу,  не виплачено компенсацію  за невикористану відпустку за 2005 рік та неотриманий формений
одяг.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від                               24 січня 2006
року позов задоволено частково. Зобов'язано ДПА України внести зміни до наказу ДПА України щодо звільнення ОСОБА_1. на пенсію за ст. 64 “б”, змінивши формулювання причини
звільнення - “за станом здоров'я”. Зобов'язано ДПА України зробити перерахунок військової пенсії з урахуванням: надбавки в
розмірі 90 % за безперервну службу, яка
встановлена відповідно до Указу Президента України від               12 липня 2003 року № 595 «Про
поширення чинності Указу Президента України від 24 квітня 2003 року № 370 “Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки
України та працівникам органів
внутрішніх справ України за безперервну службу” на осіб начальницького складу податкової міліції ДПА України”;
щомісячної доплати від суми пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1996 року № 1592 “Про
умови оплати праці працівників органів податкової служби” у розмірі 25%;
надбавки за роботу з таємними документами
згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року в
розмірі 15 %; компенсації за невикористану відпустку в 2005 році терміном          23
доби; компенсації за неотриманий формений одяг. Стягнуто  з  ДПА України
на  користь ОСОБА_1. 1 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2006 року
рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та
залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм
матеріального, порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає,
що скарга підлягає частковому  задоволенню
з таких підстав.

За
правилами ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи
про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають
із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за  правилами іншого провадження.

Відповідно
до п. 9 розділу ХІ ЦПК України заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових
відносин, розглядаються в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства
України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

Згідно
зі ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на: спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень,
дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної служби.

У
п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що публічною службою є діяльність на державних
політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба
в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Позивачем
заявлені вимоги у зв'язку з проходженням та звільненням із публічної служби.

Розглядаючи
справу, суд зазначених вимог закону не врахував, вирішив спір, який підлягав розгляду
за правилами адміністративного судочинства, у порядку цивільного судочинства. Суд
апеляційної інстанції на ці порушення не звернув уваги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 340, ч. 1 ст.
205 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із
закриттям провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Оскільки порушення провадження у справі та її
розгляд помилково здійснено за нормами ЦПК України, усі постановлені у справі
судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись
ст. ст. 336, 340 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2006 року та рішення апеляційного
суду м. Києва від 31 березня 2006 року
скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва

В.І.
Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко