РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4 липня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                Яреми А.Г.

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Пшонка М.П., Романюка
Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Львівського міського комунального
підприємства “Львівтеплоенерго” до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу.

в с т а н о в и л а :

У березні 2006
року Львівське міське комунальне підприємство “Львівтеплоенерго” звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за постачання теплової
енергії та гарячого водопостачання 300 грн. 31 коп. за період з 1 січня 1997
року по 1 жовтня 2002 року, мотивуючи тим, що відповідачі в зазначений період
проводили оплату за отримані комунальні послуги не в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 липня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 4 грудня 2006 року, позов
задоволено. З ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто на користь ЛМКП
“Львівтеплоенерго” 300 грн. 31 коп. солідарно.

У своїй
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі
ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні
вимоги позивача в повному обсязі  і
стягуючи з відповідачів заборгованість за надані послуги по тепловій енергії,
суд виходив із того, що позивачем не пропущено строк на звернення з позовом до
суду, оскільки у спірний період з 1997 року по 2002 рік відповідачі проводили оплату, постійно користувались
комунальними послугами і не відмовлялись від їх отримання,

Проте з таким висновком суду погодитись
не можна.

Згідно з вимогами
ст.ст.71, 75 ЦК України 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин,
загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в три роки і позовна давність застосовується
судом незалежно від заяв сторін.

Відповідно до ч.2 ст.79
згаданого Кодексу по спорах, в яких однією або обома сторонами являються
громадяни, перебіг строку позовної давності переривається вчиненням
зобов'язаною особою дій, які свідчать про визнання боргу.

Як вбачається з
пояснень відповідачів відповідачі проводили оплату послуг у 1997 - 2002 роках,
виходячи з 50-% знижки як ветерана військової служби. Така оплата за попередні
роки та користування комунальними послугами не може свідчити про визнання
боргу. А тому суд без достатніх підстав, не перевіривши доводи обох сторін,
вважав, що строк позовної давності для звернення МКП “Львівтеплоенерго” з позовом до
відповідачів не був пропущений, і стягнув з Забугіних заборгованість за 1997-2002 роки, коли строк позовної
давності пропущено більш, як на три роки, і відповідачі позов не визнавали.

На цей недолік не
звернув уваги апеляційний суд і залишив рішення суду першої інстанції без
зміни.

За таких обставин
ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню.

Враховуючи, що судом
повно встановлені обставини справи, але неправильно застосовано норми
матеріального права, колегія суддів вважає необхідним ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Керуючись ст.ст. 336, 341, 343, 344
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.
Львова від 11 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4 грудня 2006 року
скасувати.

Львівському міському
комунальному підприємству “Львівтеплоенерго”
відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                                       Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Пшонка М.П.

Романюк Я.М.