ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“11” травня 2007 року                        Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого, судді
представника позивача
представника відповідача -  Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S”
представника відповідача -  голови ліквідаційної комісії Дочірнього
підприємства Готель „Яліта-S”
відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього
підприємства Готель „Яліта-S”, Голови ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства
Готель „Яліта-S” про зміну
формулювання причин звільнення, стягнення суми заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення суми заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, повернення
трудової книжки, відшкодування моральної шкоди,
Позивачка звернулася до суду цивільної юрисдикції з зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог
цивільного судочинства і остаточно просить суд:
формулювання звільнення, зобов'язавши відповідача ДП Готель „Яліта-S” внести запис про
звільнення у трудову книжку в наступній редакції „Звільнити ОСОБА_1 за ст.
40  п. 1 КЗпП України, у зв'язку з
ліквідацією підприємства з 10 травня 2007 року”;
-        Зобов'язати
Дочірнє підприємство Готель „Яліта-S” видати ОСОБА_1. трудову книжку;
на її користь з Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S” суму заробітної плати в розмірі 3476
на її користь з Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S” суму заробітної плати за час вимушеного
прогулу за період з 3 липня 2006 року по 10 травня 2007 року в розмірі 968
на користь ОСОБА_1 з Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S” суму компенсації
втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в
розмірі 717гривень 89 копійок;
з Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S”  на
користь ОСОБА_1. у відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між сторонами було укладено трудовій
договір на невизначений строк, наказом № 5-к від 19 листопада 2006 року
позивачку ОСОБА_1. було звільнено на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України за
прогул з 3 липня 2006 року. Таке звільнення є протиправним, оскільки фактично
відповідачем ДП Готель „Яліта-S” було порушено умови трудового договору щодо його
обов'язку забезпечити працівника необхідними для роботи засобами та визначити
робоче місце. За таких обставин позивачка не може вважатися такою, яка відсутня
на робочому місці без поважних причин. Оскільки підприємство перебуває у стані
ліквідації, позивачка просить суд змінити формулювання звільнення і стягнути
суму заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи інші позовні вимоги, позивачка та її представник зазначили,
що заборгованість по заробітній платі разом з сумою компенсації за втрату
частини заробітної плати складає 4445 гривень 23 копійки.
Порушення трудових прав викликає душевні страждання, оскільки внаслідок
цього втрачені нормальні життєві зв'язки, позивачка вимушена докладати
додаткових зусиль для організації свого життя.
Також при звільненні позивачці не
було повернуто трудову книжку, що є порушенням статті 47 Кодексу законів про
Представник відповідача ДП Готель „Яліта-S” та представник голови ліквідаційної комісії
підприємства заперечували проти позову у частині позовних вимог щодо зміни
формулювання звільнення, стягнення суми заробітної плати за час вимушеного
прогулу, повернення трудової книжки і відшкодування моральної шкоди.
Зокрема, в своїх запереченнях вони посилалися на те, що звільнення
позивачки за ст. 40 п. 4 КЗпП України було проведено з додержанням вимог закону
та відповідає фактичним обставинам, вони зазначили, що позивачка визнала
обставини відсутності на робочому місці протягом тривалого часу, а доказів, які
б підтверджували порушення умов трудового договору стосовно забезпечення
працівника робочим місцем чи інших поважних причин невиходу на роботу, не
Також представники відповідачів наголошували, що вимога про повернення
трудової книжки взагалі не може бути виконана, оскільки трудова книжка на
підприємстві відсутня, нею заволоділа сама позивачка, надаючи суду її копії, а
обраний спосіб захисту не відповідає положенням статті 235 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства
соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за № 58.
Позов в частині стягнення суми заробітної плати і компенсації втрати
частини доходів визнаний представниками відповідачів.
Зважаючи на зміст заперечень, суд, діючи у відповідності з приписами статті
10 ЦПК України, надав можливість позивачці та її представнику змінити предмет
позову про повернення трудової книжки, уточнити таку позовну вимогу та
сформулювати її у відповідності до вимог законодавства щодо способу правового
захисту, проте таких процесуальних дій позивачка та її представник не вчинили.
Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалося питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.
Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги можуть
бути задоволені лише частково.
цьому суд виходив з такого.
сторонами ОСОБА_1. та ДП Готель „Яліта-S” було на невизначений строк укладено трудовий договір, що підтверджується
наданою позивачкою копією трудової книжки, іншими матеріалами справи і не
оспорюється представниками відповідачів.
вказаною угодою та у відповідності до статті 21 КЗпП України ОСОБА_1.
зобов'язалася виконувати роботу сестри-господарки, а ДП Готель „Яліта-S” - виплачувати працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи.
з п. 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений
на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом
лише  у випадку, зокрема, прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без
Наказу Голови ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S” № 5-к від 19 жовтня 2006 року  вбачається, що  позивачку звільнено із займаної посади
сестри-господарки з 19 жовтня 2006 року за прогул, вчинений та триваючий з 3
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 24 Постанови № 9
від 6 листопада 1992 року, суди повинні виходити з того, що передбаченим п. 4
ст. 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно
протягом робочого дня без поважних причин.
вчинення позивачкою прогулу за викладених у наказі про звільнення обставин
повною мірою підтверджений наданими письмовими доказами, зокрема, актом про
відсутність на робочому місці від 3 липня 2006 року, службовими записками від
18 липня 2006 року та від 4 липня 2006 року.
відсутності ОСОБА_1. на робочому місці з 3 липня 2006 року і до видання
відповідного наказу про звільнення, крім того, позивачкою визнані, отже згідно
зі статтею 61 ч. 1 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають.
цьому відповідні твердження ОСОБА_1. та її представника, за якими відсутність
позивачки на робочому місці була обумовлена поважною причиною, а саме
порушенням відповідачами умов трудового договору щодо забезпечення її робочим
місцем -  у встановленому процесуальному
законом порядку не доведені.
чином, достовірно встановлено, що ОСОБА_1. порушила трудову дисципліну.
роз'ясненнями, що викладені в пунктах 18, 22 Постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 6 листопада 1992 року, Ялтинський міський суд перевірив
додержання власником підприємства правил і порядку застосування такого заходу
стягнення як звільнення згідно вимог ст. ст. 147 -1, 148, 149 КЗпП України, проте  порушень норм законодавства не встановив.
зокрема, звільнення позивачки було застосовано як вид дисциплінарного стягнення
за прогул, який має характер триваючого правопорушення, а отже до виниклих
правовідносин є незастосовними вимоги статті 148 КЗпП України щодо неможливості
накладення стягнення пізніше одного місця з дня виявлення проступку.
вбачається з актів про проведення телефонних переговорів та службових записок,
що датовані 19 жовтня 2006 року, ОСОБА_1. від дачі будь-яких пояснень щодо
причин невиходу на роботу категорично відмовилася, а безпосередньо у судовому
засіданні сама позивачка, її представник зазначених обставин не заперечували,
доказів у спростування таких доводів ДП Готель „Яліта-S” не надали.
стягнення за сенсом статті 147-1 КЗпП України застосовано правомочним органом,
оскільки ліквідаційна комісія є органом управління юридичної особи, що
утворюється власником для виконання відповідних функцій на період
проведення   ліквідації (стаття 60 ГК
України). Доводи представника позивачки, за якими голова ліквідаційної комісії
юридичної особи обмежений в реалізації права власника щодо припинення трудового
договору з підстав п. 4 статті 40 КЗпП України - юридично нікчемні і не
ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
суд не може взяти до уваги як такі, що заслуговують на увагу при вирішення
даної справи, доводи позивачки та її представника стосовно порушення при
звільненні вимог частини 3 статті 40 КЗпП України, зважаючи на те, що Наказ від
1 листопада 2006 року про надання щорічної відпуски ОСОБА_1. виданий не
уповноваженою на це особою, трудові правовідносини з якою ДП Готель «Яліта-S» припинило та відсторонило його від виконання обов'язків
з 28 серпня 2006 року на підставі рішення наглядової ради  ЗАТ «Яліта» про утворення ліквідаційної
комісії. Станом на 1 листопада 2006 року на підприємстві діяла ліквідаційна
комісія, до якої перейшов увесь обсяг прав виконавчого органу.
статті 235 ч. 2 КЗпП України суд, який розглядає трудовий спір, приймає рішення
про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише при винесенні
рішення про поновлення на роботі.

Отже,
суд не має підстав задовольнити позовні вимоги як про зміну формулювання причин
звільнення, так й про стягнення суми заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Також є
безпідставним позов в частині вимоги про повернення трудової книжки, зважаючи
на те, що відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Обов'язок
власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації в
день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку
встановлений у статті 47 КЗпП України, проте спосіб поновлення порушеного права
звільненої особи на одержання документу про трудову діяльність визначений у
статті 235 ч. 4 КЗпП України, на яку власне і посилається в обґрунтування
вимоги представник позивачки.

Сам
факт зникнення трудової книжки є підставою не для вирішення позову про її
повернення, а про видачу підприємством дублікату згідно приписів п. 6.1
Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства
соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за № 58. У
судовому порядку має вирішуватися лише питання про застосування норм про
відповідальність власника за ст. 235 КЗпП України.

Попре
всіх роз'яснень суду позивачка та її представник, який наголошував, що  є спеціалістом в галузі права, предмету
позову в цій частині не уточнив.

Крім
того, суд надав належну оцінку поясненням
представників відповідачів, згідно яких трудова книжка ОСОБА_1. на
підприємстві відсутня і нею заволоділа сама позивачка, що підтверджується
фактом пред'явлення ОСОБА_1. копії трудової книжки разом з позовною заявою і у
встановленому процесуальним законом порядку щодо порядку доказування своїх
вимог і заперечень не спростовано.

Щодо вимог
позивачки про стягнення суми заробітної плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, то суд зазначає
наступне.

У
відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган
зобов'язані в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України.

За
період з січня 2005 року по червень 2006 року перед ОСОБА_1. виникла
заборгованість з оплати заробітної плати, яка становить разом з компенсацією
втрати її частини 4194 гривні.

Представники
відповідачів визнали обґрунтованість позову в цій частині, не заперечуючи
відповідних обставин, надали суду розрахунок виниклої заборгованості.

Обставини
погашення зобов'язань юридичної особи, що ліквідується, на момент вирішення
спору, Ялтинським міським судом АРК не досліджувалися, оскільки сторони на такі
в обґрунтування своїх вимог та заперечень не посилалися, доказів не надали.

Зважаючи
на викладене, вимоги статті 61 ч. 1 ЦПК України, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог в зазначеній частині.

Оскільки
судом достовірно підтверджений факт порушення прав позивачки, пов'язаних із
несвоєчасною виплатою заробітної плати, що безперечно вимагало від неї
додаткових зусиль для організації свого життя і завдавало душевних страждань,
підлягає частковому задоволенню позовна вимога про відшкодування моральної
шкоди.

Вирішуючи
питання про розмір відшкодування, суд врахував положення статті 23 ЦК України,
вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення.

Питання
про судові витрати суд вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

На
підставі викладеного і керуючись ст. ст. 21, 40, 47, 48, 116, 235, 237-1
Кодексу законів про працю України, ст. ст. 4, 10, 11, 15, 59, 60, 61, 158 ч. 1,
179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну
заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S”, Голови ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S” про стягнення суми заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати,
відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути
з Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S” на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати разом з компенсацією втрати її
частини у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі чотири тисячі сто
дев'яносто чотири гривні тридцять сім копійок, у відшкодування моральної шкоди
- одну тисячу гривень, а усього п'ять тисяч сто дев'яносто чотири гривні
тридцять сім копійок.

У задоволенні
решти позовних вимог про зміну формулювання причин звільнення, стягнення суми
заробітної плати за час вимушеного прогулу і повернення трудової книжки -
відмовити.

Стягнути
з Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S” в дохід держави в порядку розподілу судових витрат суму судового збору в
розмірі п'ятдесяти однієї гривні.

Стягнути
з Дочірнього підприємства Готель „Яліта-S” в порядку розподілу судових витрат (на розрахунковий рахунок
0039, код платежу 22050000, , Банку ГД ДКУ в АРК, МФО:
824026) суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної
справи в розмірі тридцяти гривень.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в десятиденний  строк з наступного дня після його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, передбаченому статтею 295 ч. 4
ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -