У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,
Данчука В.Г.,

Костенка А.В., Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від  26 квітня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що 30 грудня 2003 року він
придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій
проживав із моменту придбання, оскільки іншого житла не має. Наміру продавати
вказану квартиру ніколи не мав.

У липні 2005 року із зазначеної квартири було викрадено його документи:
паспорт громадянина України, посвідчення водія, ідентифікаційний код, договір
купівлі-продажу квартири, в якій він проживав, технічний паспорт на квартиру,
військовий квиток, трудову книжку, свідоцтво про народження та інші документи.
Виявивши відсутність документів, 20 липня 2005 року позивач розмістив у газеті
“RIA”  оголошення, в якому повідомляв про викрадення
зазначених документів і просив вважати паспорт, ідентифікаційний код, видані на
ім'я ОСОБА_1, та договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений ним,  недійсними. Крім того, 25 липня 2005 року він
звернувся із заявою про скоєння злочину до Староміського ВМ ВМВ УМВС України у
Вінницькій області.

Про те, що його квартира продана, він дізнався від дружини відповідача
ОСОБА_3яка прийшла до нього з вимогою виселитися з квартири до 1 серпня 2005
року. Виявилося, що 18 липня 2005 року невідома особа шахрайським шляхом від
його імені уклала договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_2., а 21
липня 2005 року ОСОБА_2уклав договір купівлі-продажу цієї квартири зі ОСОБА_3

Посилаючись на те, що квартиру АДРЕСА_1 він нікому не продавав та договорів купівлі-продажу не
підписував, ОСОБА_1 просив суд визнати договори купівлі-продажу вказаної
квартири, укладені 18 та 21 липня 2005 року, недійсними.

Рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 7 лютого 2007 року позов задоволено. Визнано недійсними: договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 18 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2., посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований
у реєстрі за № 1908; договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, укладений
21 липня 2005 року між  ОСОБА_2. та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрований у
реєстрі за № 1536. Визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 065 грн. 25 коп. судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 26 квітня 2007 року рішення Староміського районного суду м. Вінниці
від 7 лютого 2007 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 26 квітня 2007 року скасувати й залишити в силі рішення
Староміського районного суду м. Вінниці від 7 лютого 2007 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та направляючи справу на новий судовий розгляд, виходив із того, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми процесуального права, оскільки належним
чином не перевірив і не з'ясував обставини справи, не прийняв до уваги
наявність рішення цього ж суду від 19 травня 2006 року, згідно з яким відповідачі
у справі ОСОБА_2та ОСОБА_3. визнані добросовісними набувачами квартири
АДРЕСА_1, не з'ясував результати розгляду кримінальної справи, порушеної за
фактом скоєння шахрайства при укладенні договорів купівлі-продажу спірної
квартири за ознаками злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, не вирішив питання щодо
доцільності зупинення провадження в справі на підставі ч. 4 ст. 201 ЦПК
України.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки має місце
неправильне застосування норм процесуального права.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в
апеляційному порядку й передачі справи на новий судовий розгляд визначені ст.
311 ЦПК України, але таких підстав в ухвалі апеляційного суду не наведено.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, визначено як підставу
для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення або
зміни рішення судом апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що апеляційний суд
необґрунтовано направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції
з підстав, передбачених ст. 311 ЦПК України,
ухилившись тим самим від процесуальних обов'язків, покладених на нього ст. ст.
303, 304 ЦПК України при перегляді судових рішень в апеляційному порядку, а
тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний
розгляд з підстав, передбачених ч. 2  ст.
338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від  26 квітня 2007
року скасувати, а справу направити на новий
апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік   В.Г. Данчук  А.В. Костенко  М.П. Пшонка