Справа №
22-Ц-253                                               Головуючий у 1-й інстанції Шаповал М.М.
Категорія 44                                                           Суддя-доповідач Сибільова Л.О.
УХВАЛА

іменем    України

13 лютого 2007 року колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -Попруги СВ.,

суддів               - Сибільової Л.О., Дубровної В.В.

з участю секретаря судового
засідання - Кияненко Н.М.

та осіб, які беруть участь у справі - позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача - Сумського міського об'єднання «Автогаражне товариство «Компресор» Толмачова В.П., третьої особи
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною скаргою
Сумського міського громадського об"єднання "Автогаражне
товариство "Компресор"

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 19 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Сумського міського громадського об"єднання
"Автогаражне товариство "Компресор" (далі - автогаражне товариство), третя особа - ОСОБА_2, -
про спонукання щодо підключення
автогаражів до електромережі, укладення договору на електропостачання та відшкодування
моральної шкоди,-

встановила:

Зазначеним рішенням суду позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов"язано Сумське міське громадське об'єднання "Автогаражне
товариство "Компресор" відновити
електропостачання напругою 380 Вольт автогаражу, що розташований на земельній ділянці НОМЕР_1 в цьому гаражному товаристві, яке було припинене
20 вересня 2005 року.

Стягнуто з автогаражного товариства на
користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 650
грн.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішене питання судових витрат.

В апеляційній скарзі автогаражне товариство, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, неповне з"ясування
обставин, що мають значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів в справі, просить
рішення скасувати та постановити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта та
третьої особи, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених, позивача та його представника , які заперечують проти скарги та вважають рішення суду
вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та
обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія судців вважає, що скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач тривалий
час на законних підставах користувався в належному йому гаражі напругою 380 В, правових підстав для відключення його гаража
від електропостачання не було, і таке відключення відповідачем
було проведене незаконно.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального
права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автогаражу НОМЕР_1 в автогаражному
товаристві "Компресор". До цього гаражу було підведене електропостачання напругою 380 В. 18 серпня 2005 року за підписом голови правління автогаражного товариства ОСОБА_2 позивачу було надіслано повідомлення
про те, що у випадку невиконання умов рішення правління товариства
електропостачання напругою 380 В до його гаражу НОМЕР_1 буде припинене. Умовами підключення
гаражу НОМЕР_1 до напруги 380 В, згідно протоколу засідання правління товариства НОМЕР_2 від 12 липня 2005 року було: придбання і прокладка кабелю з коробками
розведення по ряду, де знаходиться контора автогаражного товариства, обслуговування станції по відкачуванню води із озера, що знаходиться на території товариства, по
мірі її накопичення протягом цілого року. Після відмови позивача
виконати такі вимоги 9 серпня 2005 року правлінням товариства було прийняте рішення про відключення його гаражу від мережі
напругою 380 В і підключення до електропостачання
такої напруги гаражу НОМЕР_3, власник якого погодився на надання таких послуг. 20 вересня 2005 року було відключено
гараж позивача від електропостачання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що автогаражне товариство уклало
1 квітня 2003 року договір № 1/88 з ВАТ «Сумське
МНВО їм. М.В.Фрунзе» про спільне використання електромереж
останнього, а 24 червня 2003 року - договір № 3502 з ВАТ «Сумиобленерго» про постачання електроенергії. На
підставі цих договорів та акту розмежування балансової вартості електромереж
ВАТ «Сумиобленерго» постачає автогаражному товариству
електроенергію, використовуючи електромережі ВАТ «Сумське МНВО
ім. М.В.Фрунзе».

Зазначені договори та статут автогаражного товариства не
передбачають заборони подавати та використовувати електроенергію напругою 380 В до електроустановок на території
товариства.

Судом вірно дана оцінка зібраним у справі доказам, в тому числі і
поясненням свідків - спеціалістів, які підтвердили, що електроустановка
відповідача розрахована на подачу електроенергії як 220 В так і 380 В до будь-якого гаражу на території
товариства.

Доказом того, що позивач з 1994 року на законних підставах з відома
відповідача самостійно користувався від
електромереж ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» електропостачанням напругою 380 В в своєму гаражі НОМЕР_1 є розроблені ним
в 1994 році технічні умови на таке підключення
та акт від 18 серпня 1994 року про перевірку відповідного електрообладнання в його гаражі, складений енерголабораторією
Сумського НВО ім. М.В.Фрунзе. З цього акту вбачається, що лічильник
електроенергії, встановлений в гаражі
позивача, розрахований для обліку напруги 380 В і 220 В (а. с. 20, 143).

Відповідач не спростував ту обставину, що позивач постійно користувався
такою напругою до відключення та не мав заборгованості
по оплаті електроенергії.

Не спростовані і доводи позивача про безпідставність посилань відповідача
на те, що представники автогаражного товариства, відповідальні за електропостачання, позбавлені можливості контролювати покази його
лічильника, оскільки цей лічильник, за яким
здійснюється облік електроенергії, знаходиться поза межами гаража позивача і до
нього є вільний доступ.

Необгрунтованими є доводи відповідача про необхідність виготовлення нової технічної документації позивачем на користування
електроенергією напругою 380 В в зв'язку з тим, що автогаражне товариство стало електропередавальною
організацією по відношенню до членів товариства в
зв'язку з укладенням вищезазначених договорів з ВАТ
«Сумиобленерго» та ВАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе».

До того, як були укладені ці договори, позивач самостійно безпосередньо був
підключений до електромереж ВАТ «СМНВО ім.
М.В.Фрунзе» і оформив право користування такою напругою.
Послідуюча зміна електропередавальної організації, якою стало автогаражне
товариство, уклавши договір користування електромережами СМНВО ім. М.В.Фрунзе, якими до того позивач користувався сам
без посередництва товариства, не була підставою для відключення його гаража від
електропостачання.

Доводи позивача щодо незаконності відключення його гаража від
електропостачання підтверджуються і тим, що такої умови, як виготовлення ним
нової технічної документації для користування напругою 380 В правління товариства, попереджаючи його про можливе відключення, не висувало, а вимагало надавати
безоплатні послуги товариству, при умові невиконання яких
попереджало про відключення гаража від електропостачання, що і було
зроблено.

Відповідач не заперечує тієї обставини, що відключення гаража позивача від електропостачання відбулося після того, як позивач
відмовився виконати вимоги про надання безоплатних послуг автогаражному товариству.

Посилання відповідача на п. п. 2.1, 2.5 Правил користування електричною
енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року № 28, з послідуючими змінами та доповненнями, згідно яких
приєднання електроустановок споживача до електромереж електропередавальної організації (основного споживача) проводиться на
підставі технічних умов, є безпідставними,
оскільки таке приєднання до зазначених електромереж вже відбулося у
встановленому порядку.

За таких умов суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про
те, що відповідач не мав права припиняти
постачання електричної енергії до гаражу позивача, пославшись на п.6 зазначених Правил користування електричною енергією, який
передбачає вичерпний перелік підстав припинення або обмеження постачання електричної енергії споживачу
електропередавальною організацією.

Посилання відповідача, який є юридичною особою, на його неприбутковість з огляду на необхідність відшкодування позивачеві моральної
шкоди, є безпідставними. Місцевий суд вірно врахував, що
гаражі позивача (всього три) відключені від електропостачання більше року, що створює суттєві незручності в користуванні
ними, перешкоджає здійсненню підприємницької діяльності
по ремонту автомобілів і дійсно завдає позивачеві моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в розмірі 650 грн. місцевий суд належним чином врахував
характер і тривалість моральних страждань позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, яке відповідає
нормам матеріального права, а тому підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,307,
308,313-315 ЦПК України, колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу Сумського міського громадського об"єднання
"Автогаражне товариство "Компресор" відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 19 грудня 2006 року в даній справі залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з

дня набрання нею законної сили.