У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

13 червня 2007 року                                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.-

розглянувши  в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства  (далі-ВАТ) “Павлоградський
верстатозавод”, третя особа
Генічеська районна державна адміністрація про визнання
права користування земельною ділянкою, зобов'язання видачі документу
та за позовом ВАТ “Павлоградський
верстатозавод” до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,
зобов'язання вивезення з земельної ділянки будівельних
матеріалів та сміття, відновлення демонтованої огорожі, заборону
використання назви бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» за касаційною скаргою
ВАТ “Павлоградський верстатозавод” на рішення Генічеського районного
суду від   16 червня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від          15 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним
позовом посилаючись на те, що на підставі договору відчуження нерухомого майна
від 12 жовтня 2005 року є власником нежитлових будинків відпочинку, будівель,
споруд розташованих на земельній ділянці площею 63552 кв.м. в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Звернувшись до Генічеської держадміністрації із заявою про надання земельної
ділянки у власність отримав відповідь, що користувачем зазначеної земельної
ділянки, на якій розміщені об'єкти його власності, згідно Державного акту на
право постійного користування землею від 4 березня 1996 року є відповідач.  Згоди на користування земельною ділянкою
площею 63 552 кв.м. від відповідача не отримав.

ВАТ “Павлоградський верстатозавод” звернувся до ОСОБА_1 з позовними
вимогами про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки вказуючи, що
Державним актом на право постійного користування землею від   4 березня 1996 року заводу виділена земельна
ділянка площею 63552 кв.м. під будівництво пансіонату для батьків з дітьми на
500 місць. На частині земельної ділянки побудована тимчасова база відпочинку
“ІНФОРМАЦІЯ_2” на 150 місць, будівлі і споруди якої в подальшому були продані
ОСОБА_1, який самовільно зайняв всю земельну ділянку, веде самочинне
будівництво, не допускає персонал ВАТ на земельну ділянку. Просив суд
зобов'язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, вивезти з земельної ділянки будівельні матеріали та
сміття, відновити демонтоване огородження
берегової зони, також заборонити використовувати назву бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_2" так як така назва є
інтелектуальною власністю ВАТ.

Позови судом об`єднанні в одне
провадження

Рішенням Генічеського районного
суду від 16 червня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою площею 63552 кв.м.,
межі якої визначені в плані зовнішніх меж землекористування пансіонату "ІНФОРМАЦІЯ_2" на
500 місць в Державному акті на право постійного користування землею , який виданий   ІНФОРМАЦІЯ_3, на земельну ділянку виробничому об`єднанню
"Станкозавод". Зобов`язано
Генічеську районну державну адміністрацію видати розпорядження
про визнання за ОСОБА_1 право користування земельною
ділянкою площею 63552 кв.м. Позов ВАТ
"Павлоградський верстатозавод"
залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від                                             15
листопада 2006 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Генічеської районної державної адміністрації видати розпорядження про
визнання за ОСОБА_1 право користування
земельною ділянкою площею 63552 кв.м. за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1  скасувано, провадження у справі в цій частині закрито.
В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній
скарзі Відкрите акціонерне товариство
«Павлоградський верстатозавод»
ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення,
посилаючись на  невідповідність висновків
суду  обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального права.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 суди дійшли висновків про те, що земельна ділянка, на
якій розташовані придбані ним нежитлові будівлі, необхідна для їх
обслуговування та дотримання визначеного при надані земельної ділянки її
цільового призначення.

З
такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх без повного
і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в
спірних правовідносинах, з неправильним застосуванням норм матеріального права,
порушенням норм процесуального права.

Згідно
Державного акту на право постійного користування землею від         4 березня 1996 року цільове
призначення спірної земельної ділянки площею
63552 кв.м. для будівництва та обслуговування пансіонату “ІНФОРМАЦІЯ_2” на 500 місць з каналізаційною насосною станцією.
Відповідачем була побудована тимчасова база відпочинку “ІНФОРМАЦІЯ_2” на 150 місць, яка в подальшому відчужена позивачу.

Відповідно
до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових
угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Таким
чином, перехід права користування земельною ділянкою при переході права
власності на розташовані на ній будівлі (споруди) вимагає самостійної
договірно-правової регламентації.

За
правилами ч.2 ст. 377 ЦК України якщо житловий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на
якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Вирішуючи
спір суди зазначених вимог закону не врахували, належним чином не з'ясували,
якого розміру земельна ділянка необхідна для обслуговування набутих позивачем
будівель (споруд), що потребує, при наявності спору, спеціальних знань -
висновків експерта.

Відмовляючи
в задоволені позовних вимог ВАТ “Павлоградський
верстатозавод” суд
виходив з того, що огорожа увійшла до об'єкту продажу, тому вимоги щодо
відновлення демонтованої огорожі не підлягають задоволенню.

Проте з таким висновками суду не можна погодитися ,
оскільки вони не ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

Враховуючи, що порушення норм
матеріального та процесуального права, яке
призвело до неправильного вирішення справи, допустили як суд першої
інстанції, так і суд апеляційної інстанції, судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд судом першої інстанції з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ВАТ
“Павлоградський верстатозавод” задовольнити частково.

Рішення
Генічеського районного суду від 16 червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області  від  15 листопада 2006 року скасувати, справу передати на новий розгляд судом першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко