Справа №2-401/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007
року суд Жовтневого району міста Харкова в складі:

головуючого
судді Костенко Т.М.

при секретарі
Рибалко О.О.

за участю
адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Харкові цивільну справу    за    позовом
ОСОБА_2  до    ОСОБА_3 про відшкодування заподіяного
матеріального збитку та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 року позивач по
справі ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просив стягнути з
відповідача на його користь суму боргу за двома угодами позики, а саме за
договором позики від 20.02.2003
року суму боргу у розміру 54330
гривен, три процента річних від простроченої суми, т.б. за пропуск терміну
виконання грошового зобов'язання у розміру 4862,53 гривни, таким чином просив стягнути з відповідача на його
користь по договору позики від 20.02.2003
року суму 59192,53 гривни.

Також позивач
ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором
позики від 27.06.2003 року у
розміру 19300 гривен,
три процента річних за пропуск терміну виконання грошового зобов'язання в сумі 1518,15 гривен, а всього
просив стягнути з відповідача на його користь за договором позики від 27.06.2003 року 20818,15 гривен.

Також позивач
зазначав, що ним було сплачено держмито у сумі 800,10 гривен при подачі позову до суду. Всього просить стягнути
з відповідача на свою користь гроші у сумі 80010,68 гривень і суму державного мита 800,10 гривен.

В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначив, що за договором позики від 20 лютого 2003 року він передав
відповідачу на умовах позики гроші у сумі 234330
гривен, які ОСОБА_3 зобов'язаний був повернути у термін до 20.06.2003 року. За
договором позики від 20.02.2003
року відповідачем були повернуті гроші у сумі 180000 гривен. До дня
звернення до суду з позовом сплинуло 2
роїш 11 місяців 24 дня, тому
позивач просив стягнути з відповідача суму 4862,53 гривні три процента річних за прострочку виконання
грошового зобов'язання. Також 27.06.2003
року позивач передав відповідачу ОСОБА_3 на умовах позики за договором
позики суму 19300 гривен,
які відповідач зобов'язаний був повернути у строк до 01.10.2003 року, але гроші
повернуті позивачеві не були зовсім. До дня подачі позову до суду сплинуло 2 роки 7 місяців 14 днів, тому
позивач просив стягнути з відповідача суму 1518,15 гривен, три процента річних за прострочку виконання
грошового зобов'язання.

Позивач ОСОБА_2.
зазначив, що відповідачем ОСОБА_3 на підтвердження отримання грошей від
позивача були написані власноручно розписки від 20.02.2003 року, а також від 27.06.2003
року.

Крім того,
ОСОБА_2. зазначив, що ним була сплачена сума 800,10 гривен за сплату державного мита при подачі позову до
суду.

Таким чином,
позивач просить стягнути з відповідача на свою користь гроші у сумі 80010,68 гривень і суму
державного мита 800,10 гривен.

В судовому
засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх
задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що 20.02.2003 року, тобто в один день ним було укладено з відповідачем
ОСОБА_3 два договори позики, згідно я

2

якими ним було
передано відповідачеві за договором позики від 20.02.2003 року суму 234330
гривен, що було еквівалентно сумі 43800
доларів США і суму 86670
гривен за договором позики від 20.02.2003
року, що було еквівалентно сумі 16200
доларів США. Таким чином, відповідачеві було передано 321000 гривен, що
відповідало сумі 60000 доларів
США і відповідачем були написані власноручно 2 розписки.

Впродовж квітня,
травня, червня 2003 року
відповідачем була повернута частина грошей, а саме повністю були повернуті
гроші у сумі 86670 гривен
за договором позики та письмовою розпискою від 20.02.2003 року на суму 86670
гривен і частково за договором позики та письмовою розпискою від 20.02.2003 року на суму 2343300 гривен, а саме:

29.04.2003 року -
25000 гривен, 06.05.2003 року - 13000 гривен, 23.06.2003 року -7670 гривен, 26.06.2003 року - 27000 гривен, 27.06.2003 року - 4000 гривен., всього
повернуто було грошей на суму 86670
гривен.

Крім того, була
повернута сума 180000 гривен
за договором позики та згідно письмовій розписці від 20.02.2003 року на суму 234330 гривен, а саме: 24.04.2003 -56600 гривен, 29.04.2003 року - 3040 гривен, 05.05.2003 року - 5000 гривен, 20.05.2003 року -13000 гривен, , 25.05.2003 року - 12690 гривен, 20.06.2003 року -78000 гривен и 27.06.2003 року - 11670 гривен, а всього
на суму 180000 гривен.
Позивач вказав, що гроші поверталися частинами і він при поверненні частини
грошей писав розписки відповідачу на поверненні суми. Таким чином, позивач пояснив,
що були повернуті усі гроші по розписці від 20.02.2003 року на суму 86670
гривен, при цьому розписка на суму 86670
була знищена.

За договором
позики від 20.02.2003 року на
суму 234330 гривен
позивачеві відповідач ОСОБА_3 повернув гроші у сумі 180000 гривен, не
повернув гроші у сумі 54330
гривен, тому розписка не знищена і знаходиться в позивача. Позивач ОСОБА_2.
вказав, що гроші поверталися йому за двома розписками впродовж квітня-червня 2003 року.

Крім того,
позивач пояснив, що за договором позики від 27.06.2003 року ним, позивачем ОСОБА_2 було передано відповідачеві
на умовах позики по договору позики від 27.06.2003
року гроші у сумі 19300
гривен і відповідачем була написана власноручно розписка. По зазначеному
грошовому зобов'язанню, а саме договору позики від 27.06.2003 року відповідач
ОСОБА_3 гроші ОСОБА_2 зовсім не повернув.

Відповідач
позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав і пояснив суду, що дійсно 20.02.2003 року він взяв у
борг у позивача гроші на умовах договору позики у сумі 234330 гривен, які зобов'язався
повернути до 20.06.2003 року.
Більше у позивача він ніяких грошей не брав. Вказав, що 20.02.2003 року ОСОБА_2
йому були передані тільки грошу у сумі 234330 гривен, які він у повному обсязі
повернув позивачу впродовж квітня, травня, червня 2003 року, про що свідчать
письмові власноруч написані ОСОБА_2 розписки. Більш того, відповідач акцентував
увагу суду на те, що борг він повернув 27.06.2003 року і позивачем було
написано розписку, в якій він зазначив, що сума боргу по розписці від
20.02.2003 року отримана останнім повністю, претензій він не має. Відносно
договору позики від 27.06.2003 року відповідач ОСОБА_3 пояснив, що дану грошову
суму він у борг не брав у позивача, розписка була відповідачем написана
добровільно і власноручно, але ця розписка тільки підтверджувала його, ОСОБА_3,
намір на те, щоб дати позивачеві у майбутньому визначену у розписці суму грошей
у борг.

Суд, вислухавши
сторони, думку представника позивача, адвоката ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані докази в їх
сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
частковому задоволенню, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 суму боргу по договору позики від
27.06.2003 року у розмірі 19300 (дев'ятнадцять тисяч триста) гривен, а також
1518,15 (одну тисячу п'ятсот вісімнадцять гривен п'ятнадцять копійок) гривен
суму трьох процентів річних від просрочено! суми боргу,  а всього стягує суму 20818,15  (двадцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривен

3

п'ятнадцять
копійок) гривен, відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_3 суми 59192,53 гривен, а саме по договору позики від
20.02.2003 року суму боргу у розміру 54330 гривен, трьох процентів річних від
простроченої суми за прострочення виконання грошового зобов'язання у розміру
4862,53 гривни з наступних підстав.

Так, судом
встановлено, що 20.02.2003
року сторони по справі уклали між собою договір позики, який оформили
письмовою розпискою, тобто відповідач у справі за договором позики по письмовій
розписці від 20.02.2003 року
отримав від позивача грошову суму 234330
гривен, яку зобов'язався повернути до 20.06.2003
року (а.с.    ).

Дійсність даної
письмової розписки, яка була позивачем представлена до суду в оригіналі
відповідачем не заперечувалася.

Також суду
відповідачем ОСОБА_3 були надані декілька письмових розписок позивача, а саме у
кількості 10 штук, з
яких вбачається, що відповідачем ОСОБА_3 були повернуті позивачу ОСОБА_2 гроші
за розпискою від 20.02.2003
року в повному обсязі, а саме у сумі 234330
гривен і ОСОБА_2. власноручно у розписці від 27.06.2003 року зробив запис, що гроші йому повернуті повністю за
розписці від 20.02.2003 року та
він не має претензій до відповідача (
а.с.   -

Крім того, суд
вважає встановленим той факт, що 27.06.2003
року сторони по справі   уклали між;
собою ще договір позики, який оформили письмовою розпискою, тобто відповідач у
справі за договором позики по письмовій розписці від 27.06.2003 року отримав
від позивача грошову суму 19300
гривен, які зобов'язався повернути до 01.10.2003
року (а.с.       ). Дійсність
даної    письмової розписки, яка була
позивачем надана  суду  в
оригіналі  відповідачем  не
заперечувалася.   Відповідач  зобов'язався повернути борг,  а саме гроші у кількості  19300
гривен,  отже своїх зобов'язань не
виконав і борг не повернув.

Відповідно до
ст.ст. 1046, 1047, 1049,
1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикадавець) передає у
власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути позикадавцеві таку ж кількість грошових коштів. Договор позики є
укладеним з моменту передачі грошів або інших річей, визначених родовими
ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі. Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю позику (гроші у такій самій сумі або речі,
визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та
такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлений договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики
він зобов'язується сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України.

Згідно   зі
ст.   625 ЦК   України,
боржник,   яких   прострочив
грошове зобов'язання повинен заплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

У відповідності
до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на
підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим
Законом.

Таким чином,
оцінюючи докази, суд вважає, що дійсно 20.02.2003
року

відповідач
ОСОБА_3 взяв у борг у позивача гроші на умовах договору позики у сумі

234330 гривен, які
зобов'язався повернути до 20.06.2003
року. Гроші у сумі 234330

гривен були
відповідачем повернуті, про що свідчать розписки позивача ОСОБА_2, надані
відповідачем (а.с.). Дійсність цих розписок підтвердив позивач по

справі ОСОБА_2.

Суд не приймає
до уваги пояснення позивача в тій їх частині, що 20.02.2003 року мало місце написання двох розписок, тобто укладення
двох договорів позики, так як суду письмові докази цих обставин надані не були.
Суд також враховує, що позивачем не надано ніяких доказів, які б свідчили про
те, що відповідач повертав гроші за іншими договорами позики. Тому суд вважає
недоведеним позивачем факт того, що відповідач повертав гроші за двома
договорами позики від 20.02.2003
року та лишився винним позивачеві 54330
гривен за договором позики від 20.03.2003
року.

4

Також суд вважає
встановленим і доведеним той факт, що відповідач повернув позивачеві гроші за
договором позики від 20.02.2003
року в сумі, що зазначена в розписці, а саме 234330 гривен.

Виходячи з
встановленого суд вважає   за необхідне   в даний частині позовних вимог відмовити.

Крім того,
оцінюючи докази, суд вважає, що дійсно 27.06.2003
року відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у позивача гроші на умовах договору
позики у сумі 19300 гривен і
які зобов'язався повернути до 01.10.2003
року, отже своїх зобов'язань не виконав і не повернув борг. Також суд не
бере до уваги пояснення відповідача ОСОБА_3 в тій частині, що за договором
позики від 27.06.2003 року він
грошей не брав, а написання розписки було зроблено тільки для того, що
підтвердити його намір назичити гроші ОСОБА_2 в майбутньому, а саме 01.10.2003 року. Так як із
тексту розписки вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язується повернути ОСОБА_2 гроші у
сумі 19300 гривен, також за невиконання зобов'язання встановлені суми
процентів.

Таким чином, вимоги
позивача по стягненню боргу за договором позики від 27.06.2003 року підлягають
стягненню і складають 19300 гривен, а також 1518,15 гривен суму трьох процентів
річних від простроченої суми боргу, а всього складають суму для стягнення
20818,15 (двадцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривен п'ятнадцять копійок)
гривен.

Беручи до уваги,
що згідно зі ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволений частково, судові
витрати присуджуються позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог,
а відповідачу - пропорційно тієї частини позовних вимог в задоволенні яких
позивачу відмовлено, суд, на підставі зазначеної норми ЦПК України вважає за
необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 державне
мито у розмірі 201 гривні.

Керуючись ст.ст.
10, 11, 88, 208, 209,
212, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 231,
1046, 1047-1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 19300 (дев'ятнадцять тисяч триста) гривен, а також 1518,15 (одну тисячу
п'ятсот вісімнадцять гривен п'ятнадцять копійок) гривен суму трьох процентів
річних від просрочено! суми
боргу, а всього стягнути 20818,15
(двадцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривен п'ятнадцять копійок) гривен.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3 суми 59192,53 гривен із якої 54330 гривен суми
боргу, а також 4862,53 суми
трьох процентів річних від просрочено!
суми боргу - відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму держмита у розмірі 201 (двісті одна ) гривна.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження й поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.