РІШЕННЯ                                       Справа №
2-271

Іменем                        України

( заочне)

22.03.2007 року Московський районний суд м. Харкова в
складі головуючугог судді Майстренко О.М. при секретарі Соломаха О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права
власності та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відновлення порушеного права користування житловим будинком та про виселення-

встановив:

10.04.2003 р.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 61/100 частину
домоволодіння.

В обґрунтування посилається на те, що відповідачу на праві приватної
власності належала 61/100 частина жилого будинку з надвірними будівлями,
розташована за адресою: АДРЕСА_1

У 1995 році між ним та відповідачем була досягнута угода, згідно якої він
придбав у нього вищевказану частину жилого будинку з надвірними будівлями.

Він всі умови договору виконав, передав відповідачу гроші в сумі 15 000
доларів СІЛА, заселився туди для постійного проживання. Однак, оформити
домоволодіння у нотаріальному порядку не вбачається можливим, оскільки
відповідач виїхав за межі України.

У зв'язку з чим,
позивач просить суд про задоволення його позовних вимог.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19
червня 2003 року позовні вимоги ОСОБА_1
були задоволені

Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області від 01 грудня 2005 року рішення суду скасовано та справу
направлено на новий розгляд.

При новому
розгляді справи позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти задоволення позову
заперечує.

ОСОБА_2 пред"явив зустрічний позов про відновлення порушеного права користування
жилим приміщенням та про виселення, посилаючись на ті обставини, що позивач
поселився у дім, що належить йому на праві приватної власності, в якості
тимчасового мешканця на період находження, його на лікуванні в Германії.

Однак, коли в серпні 2005 року він повернувся в м Харків, ОСОБА_1 змінив замки на
вхідній двері квартири та позбавив його доступу туди.

У зв"язку з чим, позивач просить суд поновити його порушене право та
вселити у квартиру.

Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню, і зустрічний позов ОСОБА_2 також не підлягає
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч 2. ст.. 47 ЦК
України, 1963 p.,
якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною

Судом установлено, то власником 61/100 частини жилого будинку з надвірними
будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, є ОСОБА_2 на підставі договору поруки від
03 12.1991 року, посвідченого 3-ою Харківською держнотконторою (а.с.6).

У 1995 році ОСОБА_2 виїхав на лікування до Голландії і
тимчасово дозволив проживати у будинку, який йому належить на праві приватної
власності, ОСОБА_1

Доказів того, що
він провів відчуження вищевказаної частини жилого будинку ОСОБА_1 при розгляді
справи пред'явлено останнім не було.

Згідно ст. 224 ЦК України
за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати у власність
покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну
грошову суму.

Позивачем не пред'явлено доказів, які свідчать, що їм з власником будинку
були оговорені всі суттєві умови угоди, в тому числі і ціна будинку, і вони
були виконані.

В ході судового
розгляду доводи ОСОБА_1 відносно
того, що він виплатив 15 000 доларів США
за належний ОСОБА_4 будинок не знайшли свого письмово підтвердження.

Надана суду розписка про передачу грошей ОСОБА_5 в сумі 10 000 доларів США за будинок
АДРЕСА_1для наступної передачі в Голландію не може бути визнана доказом
внесення ОСОБА_1 грошей за будинок, оскільки ОСОБА_2 факт їх отримання
заперечує. Інших допустимих доказів про передачу вказаної сумиОСОБА_5 ОСОБА_2
немає.

За таких обставин, за відсутності письмових доказів, що
підтверджують оплату позивачем вартості спірного будинку, показання свідків по
викладеним обставинам не можуть бути визнані допустимими доказами.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що правових підстав
для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1 немає.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2. про поновлення порушеного права та
виселення також не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
поселився в спірний будинок зі згоди власника і проживає в ньому по
теперішній час.

Згідно ст. 168 ЖК України Договір найму житлового приміщення, укладений на
невизначений строк, може бути розірваний за вимогою наймодавця, якщо житлове
приміщення, яке займає наймач, необхідно для проживання йому і членам його
сім'ї.

В цьому разі власник дома ( квартири), зобов'язаний попередити наймача про
розірвання договору за три місяці.

В судовому засіданні не представлено доказів, що власник
домоволодіння попереджував наймача за три місяці, і що житлове приміщення
необхідно йому для проживання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 47, 224 ЦК України 1963
року, ст. ст. 168 ЖК України, ст. 57-60,224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 61/100
частин домоволодіння - відмовити.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поновлення порушеного права, виселення з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення відмовити.

На рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом 20 днів.

Заява про апеляційне оскарження може бути подана протягом
10 днів.