Копія                                                                                     Справа № 2-788, 2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

17 вересня 2007р.     Миргородський
міськрайонний суд Полтавської області

в складі:                      головуючої судді       -
Куцин В.М.

при
секретарі             - Кольвенко Г.Г.

з
участю адвоката     - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду місті Миргороді

цивільну справу за позовом  ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про стягнення боргу,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 27.06.2004 року відповідач позичив у нього 4726 доларів США, що
еквівалентно 23866 гривень на день позики і зобов'язався повертати борг
частинами починаючи з 01.09.2004 року, про що написав письмово розписку. В розписці
зазначив, що в разі своєчасного неповернення за кожен день просрочки
зобов'язується сплачувати 0,167%, щоденно від просроченої суми.

Оскільки відповідач в установлений
термін кошти не повернув, позивач був змушений звертатися в правоохоронні
органи, де при з'ясуванні обставин ОСОБА_3 визнав борг та зобов'язувався його
повернути.

Однак ОСОБА_3 гроші не повернув і
тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача
на його користь 23866 гривень - борг, еквівалентний 4726 доларів США, відсотки
за користування грошима з 01.09.2004 року до 15.06.2007 року (часу звернення до
суду) із розрахунку 0,167% за кожен день просрочки - 40270 гривень та 3% річних
за користування грошима з 01.09.2004 року по 15.06.2007 року в сумі 2082 гривні,
всього 66049 гривень та 1694грн. 35коп. судових витрат.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, суду пояснивши, що в травні-червні 1996 року, він передав
ОСОБА_3 в позику 5126 доларів США, про що останній написав розписку та
зобов'язався повернути. Однак вчасно повернув 400 доларів США, а решту боргу
4726 доларів не повернув.

Визнаючи борг на залишок суми
27.06.2004 року, зобов'язався повернути його до 1.09.2004 року, а в разі
просрочення терміну повернення, сплатити 0,167% від просроченої суми, щоденно.

Оскільки на день звернення до суду
відповідач борг не повернув, просив стягнути: 23688 гривень - основний борг,
40270 гривень, відсотки за користування грошима та 3% річних - 2082грн., всього
66049грн. та 1694грн. 35коп. судових витрат.

Представник позивача, адвокат
ОСОБА_1 вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнає борг,
при дачі пояснень в правоохоронних органах, тому відповідно до ст.ст.530 ч.1,
536, 1048 ЦК України (2004р.) підлягає стягненню з відповідача крім суми боргу
23688 гривень, що еквівалентно 4726 доларам США, 40270 гривень, відсотки за
користування грошима з 01.09.2004 року до 15.06.2007 року, передбачені в
розписці від 27.06.2004 року та 3% річних за цей же період відповідно до ст.
625 ЦК України, в сумі 2082 гривні та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, згідно поштового повідомлення змінив місце проживання,
дружина відмовилася отримати повістку.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд
про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження
справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає
або не знаходиться.

Оскільки відповідач не повідомив суд
про зміну свого місця знаходження під час провадження справи, хоча достовірно
знав про знаходження справи в суді (а.с.11, 15), суд вважає, що відповідач був
належно повідомлений про розгляд справи.

Враховуючи належне повідомлення
відповідача про розгляд справи, та відсутність повідомлення про причини неявки
відповідача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних
у справі доказів, зважаючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення
справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України.

Суд заслухавши позивача та його
представника, дослідивши письмові докази по справі, встановив.

17.06.1996 року між позивачем
ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, укладений договір позики, у письмовій формі, у
вигляді розписки, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від позивача 5126 доларів
США та зобов'язується їх повернути до 30 червня 1996 року (а.с.31).

Відповідач ОСОБА_3 умови договору
виконав частково і повернув  позичальнику
частину боргу в сумі 400 доларів США, що підтвердив в судовому засіданні
позивач ОСОБА_2

В підтвердження визнання боргових
зобов'язань, які існували у відповідача перед позивачем, 27.06.2004 року ОСОБА_3
надає розписку останньому про термін повернення решти боргу 4726 доларів США
(5126 - 400) до 1.09.2004 року частково в сумі 1000 доларів США (а.с.5), однак
не виконує вказаних зобов'язань.

Таким чином судом достовірно
встановлено, що на час звернення до суду відповідач ОСОБА_3 не повернув
позивачу грошовий борг, еквівалентний 4726 доларам США, який отримав від
ОСОБА_2 17.06.1996 року.

Отже правовідносини між сторонами з
приводу спору, який розглядається судом виникли в 1996 році і регулюються
Цивільним Кодексом України 1963 року.

Відповідно до ст. 374 ЦК України
(1963р.), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій
стороні (позичальникові) у власність (оперативне управління) гроші або речі
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей.

Договір позики вважається укладеним
у момент передачі грошей або речей.

Оскільки стверджує позивач і
об'єктивно підтверджується розпискою (проста письмова форма договору позики,
відповідно до ст. 375 ЦК України, 1963р.), договір позики був укладений між
сторонами 17.06.1996 року.

На час укладення договору  ст. 214 ЦК України (1963 року) передбачала,
що боржник, який просрочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити
за час  просрочення 3 (три) проценти
річних з просроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший
розмір процентів.

Таким чином, виходячи з чинного на
момент укладення договору позики між сторонами законодавства, підлягає
стягненню з відповідача на користь позивача, сума боргу еквівалентна 4726
доларам США (а.с.7) - 23866 гривень 30коп. та 3% річних з просроченої суми -
2082 гривні, виходячи з принципу диспозитивності передбаченого ст. 11 ЦПК
України, а заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає, безпідставним посилання
позивача та його представника на ЦК України, 2004 року, який діє з 01.09.2004
року, оскільки відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,
Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності.

З цих підстав, вимога позивача про
стягнення на його користь 40270 гривень, відсотків за користування грошима з
01.09.2004 року по 15.06.2007 року не ґрунтується на законі і тому задоволена
бути не може, так як на час виникнення спору Закон передбачав стягнення лише 3%
річних від просроченої суми, а укладений між сторонами договор позики
17.06.1996 року не містив даних про відповідальність сторін в разі не виконання
зобов'язання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені в розмірі 25948 гривень, з відповідача на його користь підлягає
стягненню пропорційно до задоволених вимог: 259,50 гривні - судовий збір, 12
гривень - інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1000 гривень
надання правової допомоги адвокатом, які підтверджені документально (а.с.2, 12,
32).

Керуючись ст.ст. 375, 214, 374 ЦК
України (1963р.), ст.ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 224,
226, 227 ЦПК України,

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3
1968 року народження на користь ОСОБА_2  23866 гривень, що еквівалентно 4726 доларам
США, борг, відповідно до договору позики та 2082 гривні - три відсотка річних з
1 вересня 2004 року до 15 червня 2007 року та 1271 гривня 50 копійок, судових
витрат, всього: 27219 (двадцять сім тисяч двісті дев'ятнадцять) гривень 50
копійок.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення 40270 гривень - відсотків за користування грошима за період з
01.09.2004 року по 15.06.2007 року, відмовити за безпідставністю.

Копію заочного рішення направити
відповідачу.

Заочне рішення може бути
переглянуте, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено,
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з часу
проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з часу
подачі заяви до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський
міськрайсуд, чи подачі апеляційної скарги
в строк передбачений для подачі заяви.

Суддя: / підпис /

«Оригіналу відповідає»:

Суддя Миргородського

міськрайонного суду

Полтавської області                                                                         В.М.Куцин