ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“8” лютого 2007 року                         Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого, судді
представника позивача
відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою Гурзуфської селищної ради до
ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпоряджання
Позивач звернувся до суду цивільної юрисдикції з зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог
цивільного судочинства, уточнивши позовні вимоги, просить суд зобов'язати
відповідачку усунути перешкоди у здійсненні Гурзуфською селищною радою права
користування квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши її звільнити зазначену квартиру.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що власником квартири АДРЕСА_1, на
підставі Рішення Гурзуфської селищної ради № 349 від 20 листопада 2004 року є
позивач. Право власності чи користування квартирую з будь-яких правових підстав
за відповідачкою не виникло, проте вона відмовляється її звільнювати, чим
порушує права законного власника.
Відповідачка позову не визнає, наголошуючи на тому, що вона, як член сім'ї
власника квартири, своєї згоди на припинення права власності не давала, вважає
себе повноправним власником спірного об'єкту нерухомості, посилаючись на
обставини доцільності і потреби у поліпшенні житлових умов.
Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалося питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.
Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає
Вирішуючи  спір, суд виходив з такого.
змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на
засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть
участь у справі.
Рішенням
Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради за № 349 від 20 листопада 2004
року право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 23 серпня 1995 року, припинено і зареєстровано
право комунальної власності на зазначений об'єкт нерухомості. Виконавчому
комітету Гурзуфської селищної ради було видано свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 7 жовтня 2005 року, яким посвідчується право комунальної
власності Виконкому Гурзуфської селищної ради на зазначену квартиру.

Як
встановлено статтею 328 ЦК України, право власності вважається  набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом, тобто зважаючи на те, що суду не надано жодних доказів на підтвердження
протилежних висновків, саме позивач Гурзуфська селищна рада є титульним
власником спірної квартири.

Виникнення
та існування права відповідачки ОСОБА_1 на спірну квартири, зважаючи на вимоги
статей 11, 60 ЦПК України, наданням належних доказів не підтверджено.

Та
обставина, що відповідачка була членом сім'ї власника житла, право якого у
подальшому було припинено за тією умовою, що акт, за яким таке право було
припинено, у встановленому законом порядку не оспорюється, правового значення
не має, оскільки за змістом статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України право
члена сім'ї власника на користування житлом (сервітут) є похідним правом, яке
припиняється разом з припиненням основного права.

Доводи
відповідачки щодо незабезпеченості її житлом, крім того, що є нікчемними у
правничому сенсі, також є голослівними твердженнями, оскільки згідно ордеру №
04 від 16 лютого 2005 року попередньому власнику квартири АДРЕСА_1 на сім'ю з
чотирьох осіб надана квартира АДРЕСА_2.

Відповідно
до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні  ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За
таких обставин, також враховуючи, що відповідачка згідно приписів статті 61 ч.
1 ЦПК України, визнає факт зайняття спірного приміщення, суд вважає, що право
позивача повинне бути захищено задоволенням негаторного позову.

Таким
чином, розглянувши справу в присутності сторін, в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно
з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, дослідивши надані доказі, суд дійшов висновку про задоволення
заявлених позовних вимог.

Питання
про судові витрати суд вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

На
підставі викладеного і керуючись ст. ст. 16, 391 ЦПК України, ст. ст. 10, 11,
15, 59, 60, 61, 158 ч. 1, 179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Гурзуфської селищної ради до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у здійсненні права користування своїм майном - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні Гурзуфською селищною
радою права користування квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь Гурзуфської селищної ради в порядку розподілу судових
витрат суму судового збору в розмірі вісім гривень п'ятдесят копійок, суму
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в
розмірі сім гривень п'ятдесят копійок, а усього в розмірі шістнадцяти гривень.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в десятиденний  строк з наступного дня після його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, що передбачений статтею 295 ч.
4 ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -