УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2007 року                                      м. Ужгород

колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у
складі:

головуючої                -        судді
Кожух О.А.

суддів                         -           Чужа
Ю.Г., Куцин М.М.

при секретарі             -           Рогач
І.І.

з участю: апелянта -
позивача ОСОБА_1, представників
відповідачів - Кут
М.В., Орінчай В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород
цивільну справу за апеляційною скаргою пози­вача ОСОБА_1 на рішення Хустського
районного суду від 6 листопада
2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Хустської районної
державної адміністрації, Бороняв-ської ЗОШ І-ІІІ ступенів про скасування
рішення шкільної атестаційної комісії, скасування наказу про звіль­нення,
оплату вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_1 04.09.2006 звернувся до суду із позовом, в якому
просив скасувати рішення шкільної атестаційної комісії; скасувати наказ НОМЕР_1 по Хустському
відділу освіти про його звільнення; поновити на роботі; стягнути оплату за
вимушений прогул а також з моральну шкоду.

Свої вимоги мотивував тим, що звільнення було проведено з порушенням
трудового законодав­ства -
за результатами перевірки його робота була визнана задовільною, а тому у
атестаційної комісії не було підстав для визнання його таким, що не відповідає
займаній посаді, а саму атестацію слід було провести протокольно; при
звільненні роботодавцем не враховано, що позивач є дитиною війни; звіль­нення
проведено в порушення ст. 41
Закону України "Про професійні спілки", оскільки з 18.10.1999 по 12.10.2004 він був членом
профкому та ІНФОРМАЦІЯ_2 профспілкового комітету Боронявської ЗОШ І-ІІІ
ступенів. Як підстави для відшкодування моральної шкоди позивач вказував, що
переніс мора­льне приниження, погіршився стан його здоров'я.

Рішенням Хустського районного суду від 06.11.2006 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено - суд вважав, що
звільнення позивача проведено правомірно на підстав висновків шкільної
атестаційної комісії, позовні вимоги не доведені, а також позивач пропустив
строк звернення до суду.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд
не врахував всі обставини, що мають значення для справи, та просить рішення
суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі. Крім того вказує, що строк звернення до суду
ним було пропущено з поважних причин, оскільки він перебував на лікуванні.

Заслухавши пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, 4 квітня 2006 року
атестаційною комісією Боронявської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів було
прийняте рішення, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді (а.с.64). Це рішення
позивачем було оскаржено до районної атестаційної комісії відділу освіти
Хустської РДА, Яка рішенням від 11 квітня 2006 року залишила в силі рішення
атестаційної комісії Боронявської ЗОШ І-ІІІ ступенів (а.с.138). Профспілковим
комітетом Боронявської ЗОШ І-ІІІ ступенів 15.05.2006 було дано згоду на
звільнення ОСОБА_1 (а.с.151). Наказом НОМЕР_1 від 23.05.2006 днем 1 червня 2006
року позивача було звільнено з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 Боронявської ЗОШ І-ІІІ
ступенів згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України за результатами атестації як такого що
не відповідає займаній посаді. (а.с.5).

Справа № 22 ц - 115/07                                                                    номер
рядка статистичного звіту: 40

Головуючий
в першій інстанції- Волощук О.Я. Суддя-доповідач - Кожух О.А.

2

Відповідно
до ст. 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана до­вести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, доказування не мо­же ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції вважав доведеним, з чим погоджується і судова колегія,
що звільнення по­зивача на підставі висновків шкільної атестаційної комісії
було проведено правомірно. Судова колегія не бере до уваги доводи апелянта, що
атестація повинна була бути проведена протокольно, оскільки, від­повідно до п. 8.З. Типового
положення про атестацію педагогічних працівників України, затвердженого наказом
Міністерства освіти України від 20.08.1993
№ 310, протоколом оформляється атестація праців­ників, які,
зокрема, не мають претензій до своєї роботи з боку керівників навчально-виховного
закладу, батьків, учнів. До роботи ОСОБА_1 мали претензії, зокрема, батьки та
учні, про що свідчать протоколи батьківських зборів, заяви батьків та учнів, що
містяться в матеріалах справи.

Позивачем не
доведено, що викладене у вказаних заявах та скаргах не відповідає дійсності.

Безпідставним є твердження позивача про порушення при його звільненні вимог
ст. 41 Закону
України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності",
оскільки звільнення з ініціативи робото­давця працівників, які обирались до
складу профспілкових органів підприємства, не допускається протя­гом року після
закінчення терміну, на який він обирався, а ОСОБА_1 був ІНФОРМАЦІЯ_2 профкому
Боронявської ЗОШ І-ІІІ ступенів по 12.10.2004.
Також є безпідставним посилання позивача на порушення норм Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", оскільки останні мають право на
переважне залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників
(ст. 5 Закону).

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлено об­ставини справи та ухвалено рішення про відмову у
позові як безпідставному, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються,
тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Проте суд помилково послався як на підставу для відмови у позові також і на
те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, тобто, суд навів
взаємовиключні підстави для відмови в задоволен­ні позову.

З огляду на зміст статті 267
ЦК України положення про правові наслідки спливу строку позовної давності
можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого
суб'єктив­ного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж
при розгляді справи буде вста­новлено, що у позивача немає суб'єктивного права,
про захист якого він просить, або ж воно не порушу­валось чи не оспорювалось,
суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної дав­ності, а
за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Тому судова колегія вважає за
необхідне ви­ключити з мотивувальної частини рішення суду посилання як на
підставу для відмови у позові на пропуск строку позовної давності.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307,308,313, п.1 ст. 314,315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 6 листопада 2006 року залишити
без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення суду висновок про сплив
строку позовної давності як підставу для відмо­ви у позові.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.

Головуюча.

Судді