Справа № 22ц - 3931/2007 р.
Головуючий у 1-й інстанції Пухна О.М.
Доповідач в 2-й інстанції Даценко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2007 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Хопти С.Ф.

суддів Даценко Л.М., Оношко Г.М.

при секретарі Козак І.А.

з участю
адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2006 р. у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа Броварський міський відділ ГУ МВС України в Київській області про визнання такими, що
втратили право користування жилим приміщенням та
зняття з реєстрації, -

встановила:

У вересні 2006 р. позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що відповідачка з малолітньою
дочкою не проживають понад шість місяців в
квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин.

Просила визнати їх такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст. 158,
162, 163 ЖК України та зняти їх з реєстрації в указаній квартирі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2006
р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити її
позов, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи та на неправильне застосування судом норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено, що позивачка являється власницею кооперативної квартири в ЖБК
„Мрія" АДРЕСА_1

Судом встановлено, що в даній квартирі разом з позивачкою зареєстровані відповідачка ОСОБА_3 та її малолітня дочка
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

2

Судом встановлено, що відповідачка та син позивачки ОСОБА_5
перебували в шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_2, який розірвали
за рішенням суду від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом
встановлено, що між відповідачкою та сином позивачки ОСОБА_5. почали виникати
сварки та конфлікти і ОСОБА_3 вимушена була в кінці грудня 2005 р. тимчасово
залишити квартиру та поїхати з дитиною до своїх батьків.

Судом
встановлено, що факт відсутності відповідачки та її малолітньої дочки в спірній
квартирі понад шість місяців без поважних причин не доведений та спростовується
дослідженими доказами.

Згідно ч.1
ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його
сім"ї за ними зберігається займане ними приміщення у випадках і в межах
строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і
частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Як вбачається з
матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_3 з малолітньою дочкою вселилися і
проживали в указаній квартирі в якості членів сім"ї власника квартири.

Як вбачається з
позовної заяви, позивачка просила визнати відповідачку з малолітньою дочкою
такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням з підстав,
передбачених ст.ст. 158, 162, 163 ЖК України.

Однак, доказів
на підтвердження тих обставин, що з відповідачкою був укладений договір найму
приміщення в квартирі, що належить позивачці на праві приватної власності в
порядку ст.158 ЖК України, остання суду не надала.

Тому посилання
позивачки на ст.163 ЖК України являються безпідставними.

Позовні вимоги в
частині зобов'язання зняти відповідачів з реєстрації в указаній квартирі
задоволенню в судовому порядку не підлягають, оскільки реєстрація фізичних осіб
за місцем їх проживання та зняття їх з реєстрації є адміністративним актом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених
в рішенні суду першої інстанції, і підстав для його скасування колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,

колегія суддів,                              ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада
2006 р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.