У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11
квітня 2007 року                                                                                  м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'єва Л.І.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Балюка М.І.,

Косенка В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Качкарівської сільської ради
Бериславського району відділу освіти та фінансового управління Бериславської
районної державної адміністрації про стягнення коштів за комунальні послуги,

в с т а н о в и л а:

У червні 2003 року ОСОБА_1 звернувшись з указаним позовом до суду,
зазначала, що вона проживає в с. Качкарівка і працює в сільській середній школі
вчителем з 1997 року. На підставі ст. 57 Закону України “Про освіту” має право
на безоплатне користування житлом з опаленням та освітленням. За 2000 рік
видатки на оплату послуг повинна була надавати сільська рада, а за 2001 рік і
2002 рік - відділ освіти. Однак з 2000 року їй не надають компенсацію на оплату
опалення та освітлення. Просила стягнути з Качкарівської сільської ради на її
користь 252 грн. та з відділу освіти - 602 грн.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 13 лютого
2004 року позов задоволено частково та стягнуто з відділу освіти Бериславської
районної державної адміністрації на користь позивачки 319 грн.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19 травня 2004 року
зазначене судове рішення залишено без зміни.

У подані касаційній скарзі відділ освіти Бериславської районної державної
адміністрації просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо  визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивачка працює вчителем загальноосвітньої школи та
живе в сільській місцевості.  Згідно з ч.
4 ст. 57 Закону України “Про освіту”
(далі - Закон) має право на безоплатне користування житлом з опаленням і
освітленням у межах встановлених норм. Зазначена норма Закону є гарантією умов
праці педагогічних працівників, які працюють у сільській місцевості.

Дія ст. 57 Закону припинялася на 2000 та 2001 роки Законом України “Про
державний бюджет”.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року положення
ст. 58 Закону України “Про державний бюджет України на 2001 рік” (про зупинення
дії ст. 57 Закону) визнані не конституційними.

Щодо 2002 року,  то дія ст. 57 Закону
на цій рік не зупинялася.

Оскільки згідно з рішенням Бериславської районної ради № 233 від 25 січня
2001 року видатки на загальноосвітні середні школи здійснюються з районного
бюджету, суд обґрунтовано задовольнив вимоги про стягнення грошових компенсацій
за оплату користування житлом з опаленням і освітленням за 2002 рік у сумі 319
грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.
336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділу освіти
Бериславської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а
рішення Бериславського районного суду від 13 лютого  2004 року
та  ухвалу  апеляційного
суду  Херсонської області  від 19 травня 2004 року - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                                   В.М.
Барсукова

М.І. Балюк

І.С. Берднік

В.Й. Косенко