У х в а л а

іменем   україни

12 грудня 2007 року                                            м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України у складі :

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:             Левченка Є.Ф., Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю
(далі - ТОВ) “Корпорація “Колос” про стягнення орендної плати за договором,

в  с  т
а  н  о  в  и
л  а :

У лютому 2007 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 1 лютого 2004 року
між ним та відповідачем було укладено договір оренди земельної частки (паю)
строком на 5 років, за умовами цього договору ТОВ “Корпорація “Колос” зобов'язана
щорічно сплачувати оренду плату у розмірі 130 грн., проте таку плату за 2006
рік відповідач не сплатив, у зв'язку з чим він також повинен сплатити пеню
згідно умов договору в розмірі 0,2 % за кожен
день прострочення.

Рішенням Борщівського районного
суду від 13 березня 2007 року позов задоволено, постановлено стягнути з ТОВ
“Корпорація “Колос”
на користь    ОСОБА_1. 130 грн. орендної плати, 38 грн.
22 коп. пені та судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду
Тернопільської області від 12 червня 2007 року рішення Борщівського районного
суду від 13 березня 2007 року скасовано й
у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив із того, що 1 лютого           2004 року між сторонами було
укладено договір оренди земельної частки строком на         5 років. Згідно пунктів 2.2 і 3
договору ТОВ “Корпорація “Колос” зобов'язана
щорічно сплачувати оренду плату у розмірі 130 грн. до 1 вересня кожного року, а при простроченні виплат повинна сплатити пеню у
розмірі 0,2 % за кожен день прострочення. Оскільки на час розгляду справи договір не було
розірвано, то суд стягнув з відповідача передбачену договором суму.

При встановленні зазначених
фактів судом не було порушено норми процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд
зазначив, що позивач отримав Державні акти про право власності на земельну
ділянку,  після чого договір не
переукладався, відповідач земельну ділянку не обробляв і зобов'язання сторін за
договором припинені.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач не отримав на руки Державний акт про право власності на
земельну ділянку.  Пунктом 3 договору
від              1 лютого 2004 року
передбачено, що навіть при одержанні орендодавцем Державних актів про право
власності на земельну ділянку дія договору продовжується; у встановленому
порядку договір оренди не розірвано.

Встановлені районним судом обставини
апеляційним судом не спростовані.

За таких обставин ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню на підставі ст. 339 ЦПК
України із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке скасовано
помилково.

Керуючись ст. 336
ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 12 червня
2007 року скасувати,
залишити в силі рішення Борщівського
районного суду від 13 березня          2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
-
А.Г.Ярема

Судді:                                                                              Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін