Р І Ш Е Н Н Я

іменем   України           справа №2-1705/07

14 серпня 2007 р.
м.Ялта

Ялтинський міський суд АРК у
складі головуючого судді Берещанського Ю.В., при секретарі Мотва А.С., з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договіра дарування
частки квартири недійсним, про стягнення майнової та моральної шкоди, до
виконавчого комітету Ялтинської міської ради - про скасування рішення ради,

В с т а н о в и в :

Позивачці
ОСОБА_4. належить 1/4 частка квартири № АДРЕСА_1  у місті Ялта на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 7 грудня 1999 року.

17
червня 2005 року між ОСОБА_7. і ОСОБА_6. був укладений договір дарування частки
квартири, а саме 1/4 квартири №АДРЕСА_1
у місті Ялта.

1
червня 2006 року між ОСОБА_6. і ОСОБА_5. був укладений договір дарування частки
квартири, а саме 1/4 квартири №АДРЕСА_1
у місті Ялта.  Квартира НОМЕР_1
має загальну площу - 55,1 кв. метр, у тому числі житлову площу - 37,5 кв.
метра. Відчужувана частка квартири
НОМЕР_1 належала дарувальниці ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого Першою ялтинською державною нотаріальною конторою
09 грудня 2003 року.

Позивачка
звернулась до суду із позовом про
визнання договіра  дарування
частки квартири недійсним. У судовому засіданні свій позов підтримала і суду
пояснила, що договори дарування частки квартири є фіктивними, оскільки такого
правочину не було, на її погляд мав місце прихований договір купівлі-продажу
частки квартири, а у такому разі вона, як власниця 1/4 частки, має право на придбання
тієї частки, яка, як вона вважає, була продана.
У зв'язку з наведеним вона на підставі ст.234 ЦК України просить суд
визнати договір дарування частки квартири, а саме 1/4 - недійсним.

Крім
того, вона не згодна з рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської ради №
501 від 20 квітня 2006 року про затвердження списків жилих будинків і
приміщень, віднесених рішенням міжвідомчої комісії до категорії придатних для
постійного проживання. На її погляд вказане рішення порушує її право власності,
оскільки наведеним рішенням приміщення літер 5-5 площею 10,7 кв. метра, яке
належало їй, було визнано жилим, внаслідок чого вона втрачає це приміщення, яке
використовувалось як ванна кімната. У зв'язку з прийнятим рішенням
були внесені відповідні зміни у технічний паспорт квартири, з чим вона теж не
погоджується. Просила суд скасувати рішення виконавчого комітету та визнати
недійсним технічний паспорт, який був виданий на підставі рішення виконавчого
комітету. Також просила суд стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальні збитки у
розмірі 1387 гривень, ця сума була витрачена єю на відновлення ванної кімнати.
Просила також стягнути з відповідачів ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 3000
гривень.

Відповідачі
позов не визнали. Відповідачка ОСОБА_7. суду пояснила, що вона тривалий час
підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_6. Їй на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого Першою ялтинською державною нотаріальною конторою
09 грудня 2003 року, належала ¼ частка
вказаної квартири після смерті батька. Вона безкоштовно з своєї власної
ініціативи передала в дар ОСОБА_6. вказану частку квартири. Договір дарування
частки квартири був укладений 17 червня 2005 року. Вона вважає, що не має
ніяких підстав для скасування цього договору.

Відповідачка
ОСОБА_6., яка діє і за дорученням ОСОБА_5., позов не визнала і суду пояснила,
що вона з власної ініціативи передала в дар своєму колишньому чоловіку ОСОБА_5.
свою частку квартири. Ця угода була укладена через рік після того, як вона сама
отримала в дар вказану частку квартири. Це сталося 1 червня 2006 року. Вона та
ОСОБА_5. вважають, що не має ніяких підстав для скасування цього договору.
Позов ОСОБА_5. про усунення перешкод у користуванні квартирою вирішується в
межах іншої цивільної справи.

Представник
виконавчого комітету Ялтинської міської ради Яворський А.Л. позов не визнав і
суду пояснив, що рішення  № 501 від 20 квітня 2006
року виконавчого комітету було прийнято на підставі рішення міжвідомчої
комісії, сумнівів в компетенції якої не має. Вказане рішення не порушує прав позивачки,
яка має у власності тільки ¼ частку
квартири. Як стало відомо, позивачка ОСОБА_4. самочинно зайняла приміщення 5-5
і відновила в ньому ванну кімнату.

Представник
третьої особи ОСОБА_8. - ОСОБА_9. позов не визнала і суду пояснила, що
позивачка ОСОБА_4. перешкоджає ОСОБА_8. в користуванні квартирою, вона вважає
себе власницею усієї квартири.

Вислухавши
сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позивачка не навела доказів стосовно заявлених нею вимог. Ст.60 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у
власність.

Позивачка
у своєму позові посилається на ст.234 ЦК України как на підставу визнання
договору дарування частки квартири недійсним. Суд не може прийняти до уваги наведені
обставини, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона була присутня при реєстрації договора
дарування між ОСОБА_7 та ОСОБА_6. у нотаріуса. При складанні цього договору  ОСОБА_6. не передавала ОСОБА_7 ніяких
грошових сум. Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договіру дарування
частки квартири недійсним, суд не бачить підстав для задоволення позову до
ОСОБА_6. і ОСОБА_5. про стягнення майнової та моральної шкоди.

Суд
також не бачить підстав для задоволення позову про скасування рішення
виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 501 від 20 квітня 2006 року про затвердження списків жилих будинків і приміщень,
віднесених рішенням міжвідомчої комісії до категорії придатних для постійного
проживання, оскільки вказане рішення було прийняте на підставі рішення
міжвідомчої комісії і в межах діючого законодавства - ст.31 Закона України «Про
місцеве самоврядування».  Так саме не має
підстав для визнання недійсним технічного паспорту виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 501 від 20 квітня 2006 року.

Керуючись
ст. 10,11,60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.717 ЦК України,

В и р і ш и в :

У
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договіру
дарування частки квартири, а саме 1/4 квартири № АДРЕСА_1  у місті Ялта, про стягнення майнової та
моральної шкоди - відмовити.

У
задоволенні позову ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ялтинської міської ради про
скасування рішення ради № 501 від 20 квітня 2006 року про затвердження списків
жилих будинків і приміщень, віднесених рішенням міжвідомчої комісії до
категорії придатних для постійного проживання - відмовити.

У
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним технічного
паспорту виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ялтинської міської
ради № 501 від 20 квітня 2006 року про затвердження списків жилих будинків і
приміщень, віднесених рішенням міжвідомчої комісії до категорії придатних для
постійного проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в  апеляційному порядку шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя