АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем   України

01 березня 2007
року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Головчук С.В.

суддів             МинічТ.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі                     Калинець
Т.Л.

розглянувши у відкритому (закритому) судовому засіданні в
м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Олевської
державної нотаріальної контори про визнання договору дарування недійсним за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олевського районного суду Житомирської
області від ІНФОРМАЦІЯ_1
року, -

встановив:

У ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1
звернуся до суду з позовом. Просив визнати недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1,
Житомирської області укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2., зобов'язати ОСОБА_2.,
ОСОБА_3 звільнити квартиру. При цьому посилався на те, що в ІНФОРМАЦІЯ_3 році ОСОБА_4, яка являлась
власником квартири АДРЕСА_1
заповіла йому цю квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_4року
ОСОБА_4 померла. При оформленні спадщини в нотаріальній конторі дізнався, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 подарувала квартиру ОСОБА_2. Вважав, що договір
дарування посвідчений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та
Інструкції «Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Вказував, що із
тексту договору не зрозуміло кому подарувала ОСОБА_4 квартиру ОСОБА_2. чи
ОСОБА_3 При посвідченні договору дарування ОСОБА_2. не була присутня. В тексті
договору дарування не зазначене місце посвідчення договору та з яких підстав,
цей договір підписала ОСОБА_3

Рішенням
Олевського районного суду Житомирської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1просить скасувати рішення суду і ухвалити нове - про задоволення
позову. Посилається на те, що рішення постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам
справи.

Розглянувши
справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції
виходив з того, що при укладені договору дарування квартири між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 дотримані

Справа №
22 ц/432 Категорія 12

Головуючий у суді 1-ї
інст. Волощук В.В. Суддя-доповідач Павицька Т.М.

2

вимоги чинного законодавства.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

З матеріалів
справи видно, що ІНФОРМАЦІЯ_6
року ОСОБА_4 заповіла належне їй майно ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4року ОСОБА_4
померла. За шість днів до смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_7 року вона подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, яка належала
їй на праві власності.

Відповідно до
ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правовичу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Із змісту
договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Олевської державної
нотаріальної контори за реєстром НОМЕР_1
видно, що ІНФОРМАЦІЯ_7
року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2. прийняла в подарунок зазначену
квартиру, тобто сторонами договору дарування були ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Згідно з ч.2 ст.
32 ЦК України
неповнолітня особа у віці від 14
років до 18 років
вчиняє правочини, крім тих, що зазначені у ч. 1 цієї статті за згодою батьків (усиновлювачів)
або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо
транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова згода батьків (
усиновлювачів) або піклувальників та дозвіл органу опіки та піклування.

Судом
встановлено, що на час посвідчення вказаного договору ОСОБА_2 виповнилося 17 років і вона не
була присутня при його вчиненні. Проте, в договорі не вказано, яка особа при
його посвідчені здійснює інтереси ОСОБА_2 та на якій підставі ( ст. 49 Закону
України «Про нотаріат», п.31 Інструкції «Про вчинення нотаріальних дії
нотаріусами України»). Крім того, цей договір посвідчений без дозволу батьків
ОСОБА_2. та без дозволу органу опіки та піклування.

Враховуючи
наведене, при посвідченні договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . державним нотаріусом
не були дотримані вимоги ч.2 ст.32 ЦК України, ст. 49 Закону України
«Про нотаріат» та п.31 Інструкції
«Про порядок вчинення нотаріальних дій».

В апеляційному
суді встановлено, що ОСОБА_3 на протязі останніх двох місяців перед укладенням
договору дарування надавала допомогу ОСОБА_4 як соціальний працівник, а з її
дочкою ОСОБА_2. вона не була знайома .
Тобто при посвідчені договору дарування державним нотаріусом не було
з'ясовано волевиявлення ОСОБА_4

На підставі
наведеного, апеляційний суд вважає, що договір дарування укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_2 не відповідає вимогам ч. 1,
3 ст. 203 ЦК
України. Тому апеляційний суд на підставі ст.215 ЦК України зазначений договір визнає недійсним.

За таких
обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання
договору дарування недійсним до ОСОБА_2. підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення - про
задоволення вимог в цій частині.

Оскільки ОСОБА_3
не була стороною спірного договору дарування, то суд першої інстанції вірно
відмовив у задоволенні позовних вимог до неї. Правильним є висновок суду про
відмову в задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_2. та ОСОБА_3 звільнити
квартиру.

Рішення суду в
цій частині є законним та обгрунтованим. Тому апеляційним судом залишається без
зміни.

Керуючись ст. ст. 209,
303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

вирішив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року в частині
відмови в позові до ОСОБА_2. про визнання договору дарування недійсним
скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

3

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково. Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 Житомирської
області укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2, який посвідчений державним нотаріусом
Олевської державної нотаріальної контори ІНФОРМАЦІЯ_7
року за реєстром НОМЕР_1.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Судді

;