РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007
року.

Колегія   суддів
судової   палати   в
цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області у складі:

головуючого
судді Козака І.О.,

суддів
Бахметової В.Х., Демковича Ю.Й.,

при секретарі
Стець І.В.,

з участю
представника позивача ОСОБА_4. та представника третьої

особи -
ДВС у Лановецькому районі Тернопільської області Хаблюка І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2006 року
по справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль»
/надалі «банк»/ в особі Тернопільської обласної дирекції банку

до товариства з
обмеженою відповідальністю «Ланзернопром» /надалі «товариство»/, ОСОБА_1,
приватного нотаріуса ОСОБА_3, третьої особи
ДВС у Лановецькому районі /надалі «ДВС»/ про визнання недійсним договору
застави,

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся із вимогами до відповідачів про визнання недійсним договору
застави зерна озимої пшениці та зерна озимого ріпаку майбутнього врожаю 2006
року, укладеного 02.12.05 між товариством та ОСОБА_1 як способу забезпечення
виконання зобов'язання по договору позики грошей між тими ж сторонами.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що спірним договором порушуються
права позивача щодо стягнення заборгованості з товариства у відповідності до
рішення господарського суду Тернопільської області від 10.06.05.

Окрім цього вказує, що укладення договору суперечить вимогам цивільного
законодавства, оскільки в угоді не визначено всіх істотних умов - повного опису
заставного майна, внаслідок чого він не може бути спрямованим на реальне
настання правових наслідків.

Рішенням Лановецького районного суду від 29.11.06 позовні
вимоги задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення,
вважаючи, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та закрити провадження по справі.

Порушення норм процесу вбачає в тому, що суд провів
заочний розгляд справи, хоча один із відповідачів був присутнім в судовому
засіданні, а також без належного повідомлення його, як співвідповідача.

Крім цього
зазначає, що рішення підписане не тим суддею, який фактично розглядав спір.

Щодо порушень норм матеріального права, вказує, що суд першої інстанції дав
необ'єктивну оцінку зібраним доказам і невірно застосував положення нормативних
актів, які регулюють спірні правовідносини.

У суді апеляційної інстанції представник позивача та представник ДВС
просять відхилити апеляційну скаргу.

Справа № 22а -
262                                       Головуючий
у 1-й інстанції - Сенюх М.З.

Категорія - 11                                                 Доповідач
- Демкович Ю.Й.

Заслухавши
учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом
фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що
товариство не мало права укладати щодо заставного майна будь-яких угод,
оскільки воно знаходилося в Державному реєстрі обтяжень, і з цих мотивів визнав
договір недійсним.

Колегія суддів вважає, що з таким висновком погодитися не можна, оскільки
він не відповідає обставинам справи та зроблений з порушенням вимог
законодавства, яке регулює вказані правовідносини.

Дослідивши та
оцінивши зібрані по справі докази, колегія суддів встановила наступне:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.06.05 в
солідарному порядку стягнуто із ТОВ «Загір'я», СВК «Волинський тепличний
комбінат», СВК «Наша земля», ТОВ «Дружба» й ТОВ «Ланзернопром» в корить банку
380000,00 грн. по неповернутому кредиту та 18739,73 грн. пені за порушення
строку повернення кредиту. 30.06.05 видано наказ про його примусове виконання.

15.07.05 ДВС
відкрите виконавче провадження.

17.10.05 все майно товариства арештоване й накладено
заборону на його відчуження для погашення заборгованості ТОВ «Ланзернопром» в
користь ТОВ «Полтава-Агроінвест» в розмірі 53143,34 грн.

07.11.05 між товариством та ОСОБА_1 укладено договір позики грошей на суму
250000,00 грн.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за договором позики 02.12.05
між товариством та ОСОБА_1 укладено договір застави зерна озимої пшениці
майбутнього врожаю 2006 року на площі посівів 384,00 га та зерна озимого ріпаку
майбутнього врожаю 2006 року на площі посівів 73,00 га.

На момент укладення договору застави товариство було власником посівів
зерна озимої пшениці та посівів зерна озимого ріпаку, що у подальшому набуло
статусу майна - зерна майбутнього врожаю 2006 року. Право власності виникло на
підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Загір'я» та ТОВ
«Ланзернопром» від 18.11.05. На даний час вказаний договір є дійсним і ніким не
оспорювався.

Тобто, посіви та
майбутній врожай не ввійшли до акту опису від 17.10.05.

Даний факт підтверджується поясненнями представника ДВС в суді першої та
апеляційної інстанції.

Жодних доказів про те, що на момент укладення договору застави предмет
застави перебував під обтяженням позивачем не надано.

У силу ч.ч. 1, 2 ст. 576 ЦК
України предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене
заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення, у тому числі й майбутній
урожай.

Оскільки на момент укладення спірного договору застави майно, яке є
предметом застави, не було обтяжене, тому товариство було вправі укладати такий
договір.

Розглядаючи можливі наслідки наявності обтяження предмету
застави, колегія суддів приходить до висновку, що і в такому випадку сторони
мали право укладати договір застави, так як згідно із ч. 4 ст. 5 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» рухоме майно може
бути предметом декількох обтяжень, якщо інше не встановлено законом або
правочином, на підставі якого виникло попереднє зареєстроване обтяження.

Жодних правочинів щодо предмету застави, які б забороняли повторне надання
його в заставу позивачем не надано й таких обмежень не передбачає
законодавство.

Враховуючи встановлені обставини, апеляційна інстанція
приходить до висновку, що позовні вимоги банку є безпідставними й в їх
задоволенні слід відмовити з огляду на те, що спірним договором права банку не
порушені.

Колегія суддів не приймає до уваги доводів позивача про
невідповідність договору застави вимогам, які звичайно ставляться до правочинів
щодо істотних умов, оскільки банк у даному випадку не був стороною спірного
договору.

Тому апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, скасувавши рішення суду першої інстанції, та
постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому колегія
суддів не брала до уваги доводів апелянта про порушення судом норм
процесуального права стосовно заочного розгляду справи за присутності одного із
відповідачів оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно із проколом судового засідання, встановлено, що 12.11.06
ОСОБА_2допитувався в якості свідка й участі в справі в якості представника
товариства не брав.

Із долучених до справи довіреностей вбачається, що останній вправі
представляти товариство лише у зносинах з іншими господарюючими суб'єктами з
питань, які стосуються господарської діяльності. Доручення на представництво
інтересів товариства в судах ним не подавалося.

Тому суд першої
інстанції правомірно допитав його в якості свідка.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1. належним чином повідомлявся про
час та місце чергового судового розгляду, й оскільки залишив залу судового
засідання, а решта відповідачів не з'явилися, тому суд першої інстанції
правомірно розглянув спір в порядку заочного розгляду справи.

Безпідставними є твердження апелянта про те, що рішення підписане не тим
суддею, який фактично розглядав спір, оскільки згідно із матеріалами справи
спір вирішений суддею Лановецького районного суду Сенюх М.З. і резолютивна
частина рішення та повне рішення підписане тим же суддею.

Керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 листопада
2006 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові відкритого
акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Тернопільської обласної
дирекції банку до товариства з обмеженою відповідальністю «Ланзернопром»,
ОСОБА_1, приватного нотаріуса ОСОБА_3, третьої особи ДВС у Лановецькому районі
про визнання недійсним договору застави від 02 грудня 2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу № НОМЕР_1, -
відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.