Справа
№ 22-456-2007 р.       Головуючий суддя 1 інстанції:
Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 квітня 2007
року                                                                                                 м.Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого
судді: Малько О.С. суддів : Демянчук СВ.,
Григоренко М.П. при секретарі : Колесовій Л.В.

з участю
сторін, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду
Рівненської області від 16 лютого 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі і стягнення коштів за
час вимушеного прогулу та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, заподіяної працівником.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів, -

встановила:

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 лютого
2007 року в позові ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про поновлення на
роботі і стягнення коштів за час вимушеного прогулу відмовлено за
безпідставністю заявлених вимог.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. 540 /п'ятсот сорок / грн. в рахунок
відшкодування нестачі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу.

Вказує на його незаконність оскільки воно постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не дослідив
обставини, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, а саме те, що вона згоди на
своє звільнення не давала, письмової заяви з цього приводу не писала. В
порушення ст.47, 116 КЗпП України в день звільнення їй не було видано копію
наказу про звільнення, трудову книжку, не проведено повного розрахунку.

Крім того, зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2. до неї
про відшкодування шкоди , завданої працівником прийняті до спільного розгляду з
її вимогами про поновлення на роботі в порушення вимог ст. 123 КЗпП України.

Висновок
суду щодо задоволення вказаного позову не грунтується на дійсних обставинах
справи, оскільки відсутні будь-які докази в його підтвердження. Просила рішення
суду скасувати , а справу направити на новий розгляд. Перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких
підстав.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову
в позові ОСОБА_1. до приватного підприємця ОСОБА_2. про поновлення на роботі і
стягнення коштів за час вимушеного прогулу, оскільки судом встановлено, що
сторонами було досягнуто угоди про звільнення позивачки з роботи продавця за
угодою сторін з 25.12.2006 року. Дана обставина стверджується і записом в
трудовій книжці ОСОБА_1. в якій має місце запис за № 9 від 25.12.2006 року про
те, що звільнення з роботи проведено за угодою двох сторін відповідно до п.1
ст.36 КЗпП України. Трудовий договір № 149 , відповідно до якого позивачка була
прийнята на роботу відповідачем і який був зареєстрований Бродівським районним
центром зайнятості, знято 25.12.2006 року з реєстрації цим же центром
зайнятості , що узгоджується з положеннями ст.24-1 КЗпП України щодо
обов'язкової реєстрації такого виду трудового договору по місцю проживання
підприємця.

Крім того дані обставини звільнення позивачки ствердили суду свідки ОСОБА_3., ОСОБА_4,
ОСОБА_5.. Остання окрім того ствердила, що відповідач пропонував позивачці
отримати трудову книжку, яку він приносив на торгову точку ОСОБА_1., однак остання
її отримувати відмовилася.

Не грунтуються на вимогах закону доводи позивачки про те, що суд
безпідставно не витребував наказ про її звільнення, графік її виходу на роботу,
оскільки приватним підприємцем така документація не ведеться.

Жодних доказів в спростування встановлених судом обставин позивачка не
надала, тому доводи її апеляційної скарги висновки суду першої інстанції в цій
частині рішення не заслуговують на увагу.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з
висновком суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про
відшкодування шкоди, заподіяної працівником в сумі 540 грн., оскільки такий
висновок суду не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

За правилами ст. 130, ч.І п.7 ст. 134 КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Однак матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження, що
вказана шкода спричинена саме порушенням трудових обов'язків ОСОБА_1., оскільки
позивачем не надано достатніх та переконливих доказів про те, що матеріальні
цінності , відносно яких проводилась інвентаризація були ввірені ОСОБА_1 і, що
в результаті саме її винних дій виникла нестача.

Відсутні і будь-які докази в підтвердження того, що
ОСОБА_1. має нести повну матеріальну відповідальність перед відповідачем, так
як доказів в підтвердження випадків, передбачених ст. 134 КЗпП України не
здобуто.

За встановлених обставин підстав для задоволення вимог
ОСОБА_2. до ОСОБА_1. не було, тому рішення в цій частині підлягає до скасування
з ухваленням нового рішення про відмову в вимогах про стягнення шкоди,
заподіяної працівником.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України ,
ст.ст. 130, 134, 232 КЗпП України, колегія суддів, -

Вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Радивилівського районного суду
Рівненської області від 16 лютого 2007 року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником в сумі
540 грн., та стягнення 51 грн. сплаченого державного мита та 30 грн. сплачених
судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення -скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної
працівником в сумі 540 грн..

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним чинності.