Справа №2-81/07
РІШЕННЯ

іменем України

14 березня 2007
року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого -
судді: Зарічної Л.А.,

при секретарях:
Іценко Ю.О., Голушко Н.А.,

за участю
адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуках
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Нафтогазовидобувного управління
«Чернігівнафтогаз» Відкритого акціонерного товариства    «Укрнафта» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

21.04.1980 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу до Нафтогазовидобувного
управління (НГВУ) «Чернігівнафтогаз» ВАТ «Укрнафта» , де працювала на різних
посадах, а починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 року була переведена на посаду
ІНФОРМАЦІЯ_2, де працювала до часу звільнення. Наказом НОМЕР_1 на підставі
наказу від 29.11.2006 року «Про порушення трудової дисципліни» ОСОБА_2 була
звільнена з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, у зв»язку з втратою
довір»я через розкрадання товарно-матеріальних цінностей, які знаходилися у неї
на обліку, що завдало збитків підприємству.

Вважаючи звільнення незаконним з тих підстав, що станом
на 19.12.2006 року ОСОБА_2 не являлася матеріально-відповідальною особою,
оскільки договір про матеріальну відповідальність був укладений лише у 2003
році і після введення нової системи роботи повторно не переукладався, а також
посилаючись на ті обставини, що посаду, яку вона займає не віднесено до посад,
звільнення з який допускається саме з підстав втрати довір»я, оскільки вона не
займалася прийняттям, збереженням, транспортуванням, розподілом,
обслуговуванням чи одержанням грошових та матеріальних цінностей, не було
виявлено за ввесь час роботи недостачі товарно-матеріальних цінностей, а у
системі «чіп» постійно малися збої, а тому просила поновити на роботі в НГВУ
«Чернігівнафтогаз» ВАТ «Укрнафта» на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнути на її
користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в
розмірі 5000 грн..

В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги та
при цьому пояснила, що відповідачем було допущено порушення норм трудового
законодавства, оскільки вона не є особою матеріально-відповідальною, а тому і
не може бути звільнена саме з цих підстав. Крім того позивачка зазначила, що з
приводу виявленої недостачі паливно-мастильних матеріалів ніяких пояснень на
адресу начальника НГВУ не давала, а тому вважає, що керівництво безпідставно
прийняло рішення на тих показах, які вона давала слідчим органам Служби Безпеки
України, які вона вважає неправдивими, бо давалися підтиском. Також позивачка
зазначила, що незаконне звільнення з роботи призвело до тяжких моральних
страждань, оскільки майже всі роки вона працювала на даному підприємстві, до
виходу на пенсію їй залишилося близько 2 років, однак через такий запис у
трудовій книжці важко буде знайти нову роботу. Також порушилися нормальні
життєві зв»язки, ускладнилися родинні відносини, а тому сума в розмірі 5000
грн. на думку позивачки буде еквівалентна розміру заподіяної моральної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача не визнав
заявлених вимог та при цьому пояснив, що звільнення позивачки з роботи є
правомірним, оскільки під час проведення
перевірки      правильності   використання   та
списання   паливно-мастильних

матеріалів (ПММ) по АЗС-1, де
працювала позивачка, контрольно-ревізійним управлінням (КРУ) ВАТ «Укрнафти» було
виявлено факт безпідставного списання ПММ операторами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4. В подальшому даний факт був підтверджений позаплановою ревізією КРУ в Чернігівській
області. Саме у зв»язу з цими обставинами керівництвом підприємства, отримавши
дозвіл профкому на звільнення, було прийнято рішення про звільнення позивачки з
роботи.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши інші докази по справі , суд приходить до
наступного висновку:

Згідно копії
трудової книжки ОСОБА_2(а.с.6-11) вбачається, що вона 21 квітня 1980 року була
прийнята на посаду ІНФОРМАЦІЯ_3 у ДРСУ Прилуцького управління технологічного
транспорту об»єднання «Укрнафта». В подальшому переводилася в інші підрозділи
об»єднання «Укрнафти».

Згідно наказу
НОМЕР_2 ОСОБА_2 зараховано ІНФОРМАЦІЯ_2 за переведенням з автоколони №1 цеху
технологічного транспорту до бази ВТОіКО НГВУ «Чернігівнафтогаз»(а.с.20).

Останнім місцем
роботи позивачки згідно наказу НОМЕР_3 є посада оператора заправних станцій 3
розряду бази МТЗ НГВУ «ЧернігІвнафтогаз» ВАТ «Укрнафта».

Згідно наказу
НОМЕР_4 (а.с.43) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 служби автозаправних станцій БМТЗ,
звільнено з роботи 29 листопада 2006 року у зв»язку з втратою довір»я через
розкрадання товаро-матеріальних цінностей, які знаходилися в неї на обліку, що
завдало збитків підприємству, п.2 ст.41 КЗпП України.

Згідно наказу
НОМЕР_5(а.с.45), у зв»язку із тимчасовою непрацездатністю операторів АЗС БМТЗ ,
в тому числі ї ОСОБА_2, питання про звільнення відкладено до закриття листків
непрацездатності та виходу на роботу.

Згідно наказу
НОМЕР_1 (а.с.4) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 служби автозаправних станцій БМТЗ,
звільнено з роботи 19 грудня 2006 року у зв»язку з втратою довір»я через розкрадання
товарно-матеріальних цінностей, які знаходилися в неї на обліку, що завдало
збитків підприємству, п.2 ст.41 КЗпП України.

Згідно протоколу
НОМЕР_6 спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації НГВУ
«ЧернігІвнафтогаз» від 22.11.2006 року (а.с.5-6) надано згоду на звільнення
ОСОБА_2 за п.2 ст.41 КЗпП України.

Суд не може
прийняти до уваги пояснення позивачки в частині відсутності недостачі ПММ за
період її роботи на посаді оператора БМТЗ, оскільки згідно акту перевірки
правильності використання та списання ПММ
по АЗС НОМЕР_7

03.11.2006     року контрольно - ревізійне управління ВАТ
«Укрнафта» виявило 307 випадків

безпідставного
списання ПММ операторами АЗС №1 на суму 85744 грн. 85 коп., в тому

числі і
оператором ОСОБА_2. Наказом НОМЕР_8 в рахунок

відшкодування
виявленої недостачі мастил у кількості 3017 літрів, на операторів ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 покладено обов»язок відшкодувати виявлену недостачу у

подвійному
розмірі (а.с.27).

Дані обставини повторно були підтверджені під час позапланової
ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності НГВУ
«ЧернігІвнафтогаз» ВАТ «Укрнафта» за період з 01.01.2003 по 31.12.2006, яка
проводилася Контрольно-ревізійним управлінням в Чернігівській області, у грудні
2006 - січні 2007 року, що вбачається із акту НОМЕР_9 (а.с.55-63).

Суд не може прийняти до
уваги пояснення позивачки та свідків у частині існування постійних збоїв у
системі «чіп» , оскільки згідно довідки відповідача ( а.с.151) за період із
30.01.2003 року по день звільнення позивачки з робити письмових звернень до
адміністрації підприємства з питань збоїв у роботі комп»ютера управління ПРК,
ПРК та пристрою для зчитування інформації з «чіп-карти» не надходило (а.с.151),
а окрім їх показів, ніякими іншими доказами дані обставини не підтверджуються.
Із дослідженого в судовому засіданні копії журналу обліку ремонту обладнання
АЗС №1 ( а.с. 143-147) дані обставини також не вбачаються.

В судовому
засіданні позивачка зазначала, що до відома операторів заправних станцій був
доведений наказ про необхідність відпуску ПММ лише через систему «чіп», однак
вона самовільно приймала рішення про відпуск таких водіям, які до такої системи
входили, по відомостях, що виходило за межі її компетенції.

Відповідно до
п.2 ст.41 КЗпП України, власнику чи уповноваженому ним органу надано право
розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником винних дій, який
безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають йому
підставу для втрати до нього довіри з боку власника чи уповноваженого ним
органу.

Суд не може
прийняти до уваги пояснення позивачки в частині незаконності звільнення з
роботи за недовірою, тих підстав, що вона не є матеріально відповідальною
особою і договір про повну матеріальну відповідальність та колективну
(бригадну) відповідальність втратив свою чинність, оскільки дані пояснення
спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, відповідно
до договору про повну особисту матеріальну відповідальність (а.с.21) такий був
заключний із позивачкою 30 січня 2004 року, про мається її підпис, справжність
якого вона підтвердила в судовому засіданні.

Відповідно до
ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів
робіт, пов»язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням
або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо
розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним
договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися
колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, яка установлюється
власником або уповноваженим ним органом за погодженням з профспілковим
комітетом підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну
(бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою
організацією та всіма членами колективу (бригади).

Відповідно до
договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність (а.с.22), такий
був укладений між керівником підприємства та керівником колективу (бригадира)
ОСОБА_4 30 січня 2004 року та безпосередньо підписаний і іншими членами
колективу (бригади), в тому числі і ОСОБА_2, яка підтвердила в судовому
засіданні справжність свого підпису та факт підписання даного договору.

Однак,
законодавець також визначає, що для вирішення питання про можливість звільнення
працівника з роботи у зв»язку з втратою довіри не має значення, чи був з таким
працівником фактично укладений договір про повну матеріальну відповідальність.
Досить того, що він повинен укладатися та що працівник здійснив за наявності
його вини дії, що дають підставу для втрати довір»я.

Суд не може прийняти до уваги пояснення позивачки в
частині неможливості застосування матеріальної відповідальності через зміни в
організації роботи у зв»язку із введенням нової системи «ЧШ», оскільки така
була введена іще до складання та підписання даних договорів, що підтверджується
наказом НОМЕР_6 (а.с.94) який передбачає перехід на «чіпову» систему видачі
палива у автоколонах №№1,6 з 01 квітня 2003 року.

Крім того, суд не може прийняти до уваги пояснення
позивачки в тій частині, що посада, яку вона займала не відноситься до переліку
посад, з якими можливо укладати договір про повну матеріальну відповідальність,
оскільки згідно Постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і
соціальним питанням від 28.12.1977 року, якою затверджено «Перелік посад та
робіт , що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть бути укладені письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання цінностей, переданих
їм на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування у
процесі виробництва», який діє до даного часу, у другому розділі чітко
визначено певний перелік робіт який передбачає укладення таких договорів , а
саме: роботи по прийому на зберігання, обробку, зберігання, відпуск
матеріальних цінностей на складах, базах (нафтобазах), автозаправних станціях.
Відповідно ж до посадових обов»язків ОСОБА_2, які вбачаються із Посадової
інструкції оператора заправних станцій БМТЗ НГВУ «Чернігівнафтогаз», яка була
затверджена начальником БМТЗ НГВУ «Чернігівнафтогаз», 15 березня 2005 року та
отримана для ознайомлення всіма операторами АЗС, в тому числі і ОСОБА_2, про що
мається її підпис ( а.с. 24), на оператора АЗС покладається приймання
нафтопродуктів із автомобільних цистерн, зберігання нафтопродуктів у
стаціонарних резервуарах або резервуарі контейнерної АЗС, заправлення
нафтопродуктами автотранспортних засобів та щоденне технічне обслуговування,
тобто визначено конкретні обов»язки у її посаді, які передбачають в даному
випадку можливість укладення договору про повну матеріальну відповідальність. В
судовому засіданні позивачка зазначила, що
вона безпосередньо займалася відпуском паливно-мастильних матеріалів, що
в такому випадку ще раз підтверджує факт її матеріальної відповідальності.

Пленум Верховного Суду України з цього приводу дає чіткі роз»яснення та
вказує, що звільнення з підстав втрати довір»я (п.2 ст.41 КЗпП України) може
бути визнане обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує
грошові або товарні цінності ( зайнятий їх прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом тощо) вчинив умисно або необережно такі дії, які
дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати довір»я (зокрема,
порушення правил проведення операції з матеріальними цінностями), що мається у
даному випадку оскільки оператори АЗС, в тому числі і ОСОБА_2 проводила
недостовірний облік ввірених матеріальних цінностей, складання недостовірної
звітності та незабезпечення збереження матеріальних цінностей переданих на
зберігання, що підтверджується результатами перевірок та ревізій КРУ, щоденними
звітами, відомостями на відпуск ПММ (а.с.5-183 т.2)

Крім того відповідачем у судовому засіданні було надано достатньо доказів
для доведення факту порушення та вини в таких з боку працівника, а тому суд
вважає, що звільнення позивачки з роботи було проведено правомірно, у зв»язку з
чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про
поновлення на роботі.

Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі, суд також вважає
що в такому випадку не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

У разі відмови у задоволенні позову суд вважає за необхідне стягнути із
позивачки по справі державне мито та витрати за інформаційно-технічне
забезпечення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.40,42,42-1,231 - 236 КЗПП, ст.
213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_2 до Нафтогазовидобувного управління
«Чернігівнафтогаз» Відкритого акціонерного товариства    «Укрнафта» про поновлення на

роботі,
стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди -відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 51 грн. в рахунок
державного мита та 30 грн. в рахунок витрат за інформаційно - технічне
забезпечення.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання протягом
10 днів заяви про апеляційне оскарженя та з наступним поданням протягом 20 днів
апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький
міськрайонний суд.