Справа № 22ц-1970/07                                                                         Головуючий у 1
інстанції Іванов М.М.
Категорія 23                                                                                           Доповідач Соломаха Л.І.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого
2007р.                                                                                                          м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого                                              Зубової Л.М.

суддів                                             Соломахи
Л.І., Барсукової О.І.

при секретарі                                          Андрусішиній М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до дитячого
протитуберкульозного санаторію №6
„Здоров'я" (третя особа -
ОСОБА_2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з апеляційною скаргою
відповідача - дитячого
протитуберкульозного санаторію №6
„Здоров'я" на рішення Петровського районного суду мДонецька від 05 травня 2004р., -

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2003р.
позивач звернувся до суду з позовом до дитячого протитуберкульозного санаторію №6 „Здоров'я"
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Він посилався на те, що йому
на праві власності належить автомобіль марки ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1. 14 липня 2003р. на
цьому автомобілі він приїхав на роботу і припаркував автомобіль на обочині
проїзної частини. Під час паркування в задню частину його автомобілю в'їхав
автомобіль УАЗ 3962 державний
номер НОМЕР_2, який
належить відповідачу та яким керував водій ОСОБА_2. При зіткненні транспортних
засобів його автомобіль отримав механічні ушкодження, внаслідок чого йому
заподіяна матеріальна шкода у сумі 4295грн. 10коп. Крім того, він сплатив за
евакуацію автомобілю 74грн. та за проведення автотехнічного дослідження 150грн.
Загальна сума заподіяної йому шкоди складає 4519грн. 10коп., яку просив
стягнути з відповідача.

Крім того,
позивач просив стягнути з відповідача 5000грн. на відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що внаслідок ДТП
він переніс нервовий струс, пошкоджено його майно, він не може
використовувати автомобіль за призначенням, їздити на ньому на роботу з
м.Красногорівка в м.Донецьк, вимушений нести додаткові витрати на проїзд.

Позивач просив
також стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у сумі
100грн. та на сплату державного мита в сумі 51грн.

Рішенням
Петровського районного суду мДонецька від 05
травня 2004р. з дитячого протитуберкульозного санаторію №6 „Здоров'я"
на користь ОСОБА_1. стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди - 4336грн. 51коп.,
витрати на евакуацію автомобіля   -
74грн.,   на   відшкодування   моральної
шкоди   -1200грн.,   витрати
на

проведення автотоварознавчої
експертизи - 150грн.,
витрати на юридичну допомогу -100грн.,
витрати по сплаті державного мита -
51грн., всього 5911грн. 51коп. Суд зобов'язав ОСОБА_1. пошкоджений
автомобіль ВАЗ 2101 державний
номер НОМЕР_1
передати дитячому протитуберкульозному санаторію №6 „Здоров'я".

В апеляційній
скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і направити справу на новий
розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В обгрунтування
доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що після оголошення
рішення суду позивач повідомив, що автомобіль він продав. Ця обставина робить
неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній
інстанції представник відповідача Степаненко О.М. доводи апеляційної скарги
підтримав.

Третя особа ОСОБА_2. доводи апеляційної скарги
відповідача підтримав.

Позивач ОСОБА_1.
та його представники ОСОБА_3., ОСОБА_4. проти доводів апеляційної скарги
заперечували, просили рішення суду в частині стягнутої на користь позивача
грошової суми залишити без змін, але виключити з нього передачу автомобіля
відповідачу.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника відповідача Степаненко О.М., третю особу ОСОБА_2, позивача
ОСОБА_1. та його представників ОСОБА_3., ОСОБА_4, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав:

При розгляді
справи суд першої інстанції встановив, що в ніч з 14 на 15 липня 2003р. на
вул.Петровського в м.Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій
ОСОБА_2., керуючи автомобілем УАЗ
3962 державний номер НОМЕР_2, який
належить відповідачу, зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1, який належить
позивачу на праві власності.

Автомобіль ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1 отримав
механічні пошкодження.

Згідно висновку
автотоварознавчої експертизи №4160/26
від 10 березня
2004р. вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1 складає
12470грн., його ринкова вартість без врахування отриманих пошкоджень -4336грн. 51коп.
(а.с.25-28), тобто позивачу заподіяна матеріальна шкода у сумі 4336грн. 51коп.

Постановою
Петровського районного суду м.Донецька від 29 липня 2003р. водій ОСОБА_2. визнаний винним в ДТП, яка відбулася 15 липня 2003р. на
вул.Петровського в м.Донецьку, та на підставі ст.124 КпАП України на нього накладено адміністративне стягнення
(а.с.17).

Задовольняючи
позовні вимоги в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди, суд
керувався вимогами ст.1166,
ст.1187 ЦК
України 2004р. та виходив з того, що відповідачем не надано доказів, що ДТП сталася
внаслідок непереборної сили або з вини позивача, тому стягнув з відповідача на
користь позивача ринкову вартість автомобіля без врахування пошкоджень, яка
складала 4336грн. 51коп., та зобов'язав позивача передати пошкоджений
автомобіль відповідачу.

Задовольняючи
позовні вимоги в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, суд керувався
вимогами ст.1167 ЦК
України 2004р. та виходив з того, що позивач втратив автомобіль, чим
позбавлений засобу пересування, внаслідок чого він відчуває моральні
страждання, що потребує він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З висновками
суду щодо відшкодування позивачу матеріальної шкоди погодитися неможливо,
оскільки до них суд дійшов внаслідок неповного з'ясування

обставин,   що
мають  значення  для
справи,  та  неправильного
застосування  норм матеріального
права.

Відповідно до
ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для
справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення.

Відповідно до
п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону від 16 січня 2003р.)
він набирає чинності з 01
січня 2004р.

Згідно п.4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р. він застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Ці вимоги закону
суд першої інстанції не врахував і при вирішенні справи помилково керувався
вимогами ЦК України 2003р.

З матеріалів
справи встановлено, що ДТП
сталося в ніч з 14 на 15 липня 2003р.,
тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК УРСР (в редакції
Закону від 18 липня
1963р.).

Згідно ст.440 ЦК
УРСР шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна
організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному
обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР.

Той, хто
заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду
заподіяно не з його вини.

Згідно ст.441 ЦК
УРСР організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників
під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідач
визнає, що внаслідок пошкодження автомобіля позивачу заподіяно шкоду з вини
його працівника.

Факт належності
автомобіля УАЗ 3962 номерний
знак НОМЕР_3
відповідачу підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4. МРЕВ-2
м.Донецька (а.с.71).

Наказом №88-к
від 01 липня
2003р. дитячого протитуберкульозного санаторію №6 „Здоров'я" підтверджується, що водій ОСОБА_2., який
під час ДТП керував
автомобілем УАЗ 3962, в період
з 07 липня
2003р. по 07 вересня
2003р. був працівником дитячого протитуберкульозного санаторію №6 „Здоров'я"
(а.с.31).

Вина водія
ОСОБА_2 в ДТП підтверджується
постановою Петровського районного суду м.Донецька від 29 липня 2003р.,
згідно якої водій ОСОБА_2. 15
липня 2003р. приблизно о 0
год. 30 хвилин, керуючи автомобілем УАЗ 3962 по
вул.Петровського в м.Донецьку, порушив вимоги п.12.2, п.12.3
Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем ВАЗ під
керуванням ОСОБА_1. та пошкодження транспортного засобу (а.с. 17).

Доказів того, що
водій ОСОБА_2. після закінчення робочого часу заволодів автомобілем УАЗ неправомірно,
відповідачем суду не надано.

Факт належності
автомобіля ВАЗ 2101 номерний
знак НОМЕР_1
позивачу підтверджується довідкою, виданою 27 лютого 2006р. РЕО 16-го МРВ ДАІ м.Мар'їнка УДАЇ ГУМВС
України в Донецькій області (а.с.89).

Суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про те, що між порушенням працівником
відповідача п.12.2, п.12.3 Правил дорожнього руху України та шкодою, яка
заподіяна позивачу ушкодженням автомобілю, існує прямий причинний зв'язок.

Розмір
заподіяної позивачу матеріальної шкоди підтверджується висновком
автотоварознавчої експертизи №4160/26
від 10 березня
2004р., згідно якої вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача
складає 12470грн., ринкова вартість

автомобілю 1979 року випуску без
врахування отриманих пошкоджень -
4336грн. 51коп. (а.с.25-28).

Відповідно до
ст.453 ЦК УРСР присуджуючи відшкодування шкоди, суд відповідно до обставин
справи зобов'язує особу, відповідальну за шкоду, відшкодувати її в натурі
(надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ і таке інше) або
повністю відшкодувати заподіяні збитки.

Відповідно до
п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами
Пленуму Верховного Суду України від 8
липня 1994 року N7, від ЗО вересня 1994 року N11, від 25 травня 1998 року N15, від 24 жовтня 2003 року N9) при визначенні
розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності,
судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на
відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити
пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі,
застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди
можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час
розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити
пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана
шкоди.

Постановляючи
рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що
не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд
одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Враховуючи
зазначені роз'яснення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те,
що позивачу заподіяна матеріальна шкода у сумі 4336грн. 51коп., що відповідало
реальній вартості на час розгляду справи втраченого позивачем автомобіля.
Зазначена сума матеріальної шкоди сторонами не оспорюється.

Стягуючи з
відповідача на користь позивача реальну вартість втраченого автомобіля, суд
зобов'язав позивача передати пошкоджений автомобіль відповідачу, оскільки
пошкоджений автомобіль мав певну цінність, але його використання за
призначенням було неможливим в зв'язку із суттєвими пошкодженнями, вартість
усунення яких втричі перевищувала реальну вартість автомобіля.

Позивач визнає,
що під час розгляду справи судом першої інстанції він продав пошкоджений
автомобіль і тому його передача відповідачу неможлива.

Ця обставина судом першої інстанції врахована не була.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Доказів того за
яку саме грошову суму позивач продав автомобіль та кому, на яких правових
підставах, позивач апеляційному суду не надав. Пояснював, що продав автомобіль
на запасні частини.

Посилання
позивача на ту обставину, що автомобіль він продав за 200 доларів США, будь-якими
доказами не підтверджені.

Клопотання щодо
призначення по справі додаткової автотоварознавчої експертизи позивач суду не
заявляв.

Оскільки позивач
не надав суду доказів про те, що при продажу автомобіля заподіяна йому
відповідачем шкода відшкодована не повністю, підстави для задоволення його
позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4336грн. 51коп.
відсутні.

Враховуючи
викладене, рішення суду в частині стягнення з дитячого протитуберкульозного
санаторію №6 „Здоров'я"
на користь ОСОБА_1. на відшкодування матеріальної шкоди 4336грн. 51коп. та
передачі автомобіля ВАЗ 2101
державний номер НОМЕР_1
дитячому протитуберкульозному санаторію №6
„Здоров'я" підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову позивачу ОСОБА_1. в задоволенні позову до дитячого
протитуберкульозного санаторію №6
„Здоров'я" в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4336грн.
51коп.

В зв'язку з
пошкодженням автомобіля позивач вимушений був нести додаткові витрати по його
транспортуванню з місця ДТП
до свого місця проживання, що було місцем зберігання автомобіля. Розмір цих
витрат підтверджується квитанцією №001007
від 15 липня
2003р. (а.с.6), тому суд правильно стягнув з відповідача на користь позивача ці
витрати у сумі 74грн.

Задовольняючи
позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд правильно виходив з того,
що внаслідок винних дій відповідача позивач зазнавав душевних страждань в
зв'язку із пошкодженням свого майна, неможливістю його використання за
призначенням, що завдавало йому моральних страждань.

Проте, стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду, суд
першої інстанції помилково застосував вимоги ст. 1167 ЦК України
2003р.

Правовідносини
по відшкодуванню позивачу моральної шкоди також регулюються ЦК УРСР, а саме,
ст.440-1, оскільки виникли до набрання чинності ЦК України 2003р.

Згідно ст.440-1
ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації
діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою,
яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її
вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за
рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір
відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру
діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого,
а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів
заробітної плати.

Відповідно до п.9
постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №
4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити
із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли
межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з
мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити
з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду справи.

На час розгляду
справи судом першої інстанції мінімальний розмір заробітної плати згідно Закону
України „Про Державний бюджет України на 2004
рік" з 01 січня по
01 вересня 2004р.
складав 205грн.

Визначаючи
розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції врахував
характер його душевних страждань та стягнув на його користь 1200грн.

Апеляційний суд
вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є розумним, виваженим та справедливим, оскільки
мінімальний розмір моральної шкоди згідно частини 2 ст.440-1 ЦК УРСР
на час ухвалення судом рішення складав 1025грн., внаслідок пошкодження
автомобілю будь-яких тяжких наслідків для

позивача не настало. Ні
відповідачем, ні позивачем розмір грошової компенсації фактично не
оскаржується.

Згідно рішення
суду першої інстанції з відповідача на користь позивача стягнуті понесені ним
судові витрати: судовий збір -
51грн., на проведення експертизи -150грн.,
на правову допомогу - 100грн.

З матеріалів
справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий
збір у сумі 51грн. (а.с.2), ним понесені витрати по експертизі у сумі 150грн.
(а.с.7), витрати на правову допомогу у сумі 100грн. (а.с.8).

Оскільки
апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині відшкодування
йому матеріальної шкоди в сумі 74грн. та в частині відшкодування моральної
шкоди судом першої інстанції задоволені обгрунтовано, підстав для зміни
розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України не має.

Керуючись
ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відповідача - дитячого
протитуберкульозного санаторію №6
„Здоров'я" задовольнити частково.

Рішення
Петровського районного суду м.Донецька від 05 травня 2004р. в частині стягнення з дитячого
протитуберкульозного санаторію №6
„Здоров'я" на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди
4336грн. 51коп. та передачі автомобіля ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1
дитячому протитуберкульозному санаторію №6
„Здоров'я" скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позову до дитячого протитуберкульозного санаторію №6 „Здоров'я"
в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4336грн. 51коп., заподіяної
внаслідок пошкодження автомобіля.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Рішення  набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.