СУД
Справа №
22-ц-50-Ф/07                        Головуючий суду першої інстанції Кисельов Є.М.
Суддя-доповідач Полянська В.О.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
лютого 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого   - Моісеєнко Т.І.

суддів               - Полянської В.О.,

Іщенка В.І., при
секретарі - Піцик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1
у своїх інтересах та інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства
«Сучасний гуманітарний інститут» про
визнання договору недійсним і відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим від 06 листопада 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до
суду у своїх інтересах та інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Дочірнього
підприємства «Сучасний гуманітарний інститут» і просить визнати
договір-контракт на навчання між ОСОБА_2 та відповідачем недійсним, стягнути на
свою користь 1899 грн., сплачених за навчання, та по 1000 грн. за спричинення
моральної шкоди на користь позивача та ОСОБА_2

Вимоги мотивовані тим, що 27 серпня 2002 року її онук ОСОБА_2 уклав договір-контракт
на навчання у Дочірньому підприємстві «Сучасний гуманітарний інститут» у
напрямку «інформатика і обчислювальна техніка». Згідно з договором ОСОБА_2
зобов'язався оплатити своє навчання, а відповідач зобов'язався по завершенню навчання надати йому кваліфікацію
(ступень) бакалавру, що свідчить про вищу освіту. За першій курс навчання було
сплачено 1899 грн. Подальше ОСОБА_2 з'ясував, що ДП СГІ не має ліцензії по
наданню послуг на вищу освіту і вимушений був обрати іншій заклад для
отримання вищої освіти. Позивач, на підставі ст. 227 ЦК України, просить
визнати договір-контракт на навчання між ОСОБА_2 та відповідачем недійсним, стягнути сплачені за навчання гроші. ОСОБА_1 вказує, що неправомірними діями відповідача їй та її онуку
спричинена моральна шкода, яка виразилась в душевних стражданнях, оскілки їм
довелося, у зв'язку з несумлінністю відповідача та поновленню своїх порушених
прав, додавати додаткові зусилля для організації свого життя.

Рішенням Керченського міського суду АР Крим від 06
листопада 2006 року у

.         задоволенні
позову ОСОБА_1 діючої у своїх інтересах та інтересах недієздатного

ОСОБА_2, - відмовлено.

2

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення про задоволення її
позовних вимог, оскільки, на думку апелянта, рішення суду ухвалене з порушенням
норм діючого законодавства і суперечить фактичним матеріалам справи.

Апелянт
посилається на те, що суд не з'ясував всіх обставин по справі, не достатньо
проаналізував надані докази, тому прийшов до неправильного висновку про законну
діяльність відповідача у сфері вищої освіти.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по
справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
посилався на те, що позивач не довів суду, що ДП «Сучасний гуманітарний
інститут» зобов'язаний був мати дозвіл на укладення контракту з ОСОБА_2

З таким висновком суду не
погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного
дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.
1 ст. 28 Закону України „Про вищу освіту" освітня діяльність на території України здійснюється вищими навчальними
закладами на підставі ліцензії, які видаються у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Ліцензування -
це процедура визнання спроможності вищого навчального закладу певного типу
розпочати освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти та
кваліфікації, відповідно до стандартів вищої освіти.

Вищі навчальні заклади, що мають ліцензії, вносяться спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі освіти і науки до Державного
реєстру навчальних закладів.

Відповідно до ч.
1 ст. 28 Закону України „Про вищу освіту" за результатами акредитації
напрямів, спеціальностей та вищих навчальних закладів видаються сертифікати у
порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Акредитація - це
процедура надання вищому навчальному закладу певного типу права провадити
освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти та кваліфікації,
відповідно до вимог стандартів вищої освіти.

З повідомлення
Міністерства освіти і науки України від 07 серпня 2003 року вбачається, що ДП «Сучасний гуманітарний
інститут» в м. Керчі ліцензії Міністерства освіти і науки України на
надання освітніх послуг не отримувало, тому права на освітню діяльність на
території України не має (а.с. 3).

Згідно відповіді
Міністерства освіти Російської Федерації ДП «Сучасний гуманітарний інститут»
ліцензії Міністерства освіти РФ
на надання освітніх послуг також не має (а.с. 5).

Відповідно довідки
ГУ статистики в АР
Крим Державного комітету статистики України такий від діяльності, як надання
освітніх послуг за ДП «Сучасний гуманітарний інститут» у м Керчі не
зареєстрований.

Як пояснила у суді апеляційної інстанції директор ДП СГІ Заленська О.Б., що
ДП СП дійсно
не мало ліцензії на надання послуг на навчання, оскільки, згідно п. 3.5
Уставу  виконувало  посередницькі
послуги   Московському  ВУЗу  -  недержавному

3

учбовому   закладу
«Сучасний   гуманітарний   інститут»:
контракт  укладався   між
і ОСОБА_2 та Московським ВУЗом, а ні з ДП СП.

Проте, ці
пояснення суперечать матеріалам справи, оскільки, з вищевказаного контракту
вбачається, що він укладений між ДП «Сучасний гуманітарний інститут» у м. Керчі
та ОСОБА_2 на навчання в ДП СП
по підготовці бакалавра з вищою освітою.

З матеріалів
справи вбачається, що укладаючи 27 серпня 2002 року з ОСОБА_2 договір-контракт
на навчання ДП «Сучасний гуманітарний інститут» відповідно до п. 1.2 договору
зобов'язалося організувати для особи, що навчається систематичне тестування,
контроль знань, проміжну й підсумкову атестацію, при успішному завершенні
особи, яка навчається привласнюється кваліфікація (ступінь) бакалавра, що
свідчить про вищу освіту.

З вищенаведеного
випливає, що ДП «Сучасний гуманітарний інститут» у м. Керчі діяв всупереч Закону України „Про вищу
освіту", тобто не мав права надавати послуги, пов'язані з освітою,
та укладати договори на навчання.

Таким чином,
договір-контракт на навчання між ДП «Сучасний гуманітарний інститут» у м Керчі
і ОСОБА_2, укладений
27 серпня 2002 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 227 ЦК України, є
недійсним.

Відповідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків. У разі недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2 заплатив за навчання 1899 грн., що
підтверджується довідками про сплату послуг за навчання (а.с.6), і ці гроші
повинні бути йому повернуті згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 227 ЦК України якщо юридична особа ввела
другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона
зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду , завдану таким правочином.

Відповідно п. 2
ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чортківського районного суду
від 21 травня 2001 року ОСОБА_2 визнаний недієздатним. Його
піклувальником призначена ОСОБА_1
На навчання онука позивачка витратила гроші зі свого бюджету. З вини
відповідача ОСОБА_2 припинив навчання, примушений був поступати до другого
навчального закладу, що призвело до душевних страждань.

Колегія суддів
вважає, що вищенаведені обставини є підставою для часткового задоволення позовних вимог в частини стягнення
моральної шкоди, і вважає можливим стягнути на користь позивачки та її
недієздатного онука по 500 грн. кожному.

З урахуванням
наведеного, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

На підставі
ст.ст. 23, 216, 227 ЦК України,
Закону України „Про вищу освіту", керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ст. 307,
п.3 ч. З ст. 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_1  діючої у  своїх
інтересах  та інтересах
недієздатного ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Керченського  міського  суду
Автономної  Республіки   Крим
від

4

Ухвалити по
справі нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 діючої у своїх
інтересах та інтересах недієздатного ОСОБА_2.

Визнати
договір-контракт на навчання між Дочірнім підприємством «Сучасний гуманітарний інститут» у м Керчі і ОСОБА_2,
укладений 27 серпня 2002 року недійсним.

Стягнути на
користь ОСОБА_1 діючої у своїх інтересах та інтересах недієздатного ОСОБА_2 з
Дочірнього підприємства «Сучасний гуманітарний інститут» у м Керчі 1899 грн.,
сплачених за навчання ОСОБА_2 і по 500 грн.
за спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Стягнути з
Дочірнього підприємства «Сучасний гуманітарний інститут» у м Керчі на користь держави судовий збір у сумі 59
грн. 50 коп. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Рішення апеляційної інстанції набирає чинності з
дня проголошення і може бути оскаржене протягом двох місяців до суду касаційної
інстанції.