Справа №22-ц-І89/07                         Головуюча сулу   і
інстанції Разумовська О.Г.
44                                                Доповідач
апеляційного суду   Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

26
січня  2007 року   колегія суддів   судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у
складі:

головуючого   - Паліюка В.П.,

суддів - Шолох
З.Л., Мурлигіної О.Я.,

при
секретарі судового засідання - Негрун І.О., за участю:

·
представника позивача - ОСОБА_2.,

·
представника відповідача - Чайкіна О.С.,

розглянувши   у відкритому   судовому
засіданні   у м. Миколаєві   цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного
комерційного банку „Національний кредит" на    рішення
Заводського районного суду м. Миколаєва
від     17 листопада 2006
року   у справі за

позовом
ОСОБА_1   до   Акціонерного   комерційного   банку „Національний кредит" (далі - АКБ „Національний
кредит")    про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

В червня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
АКБ „Національний
кредит" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач зазначав, що    ТОВ
„Мерідіан" (далі - товариство) отримало

„    від АКБ „Національний
кредит" (в особі  його Спаської
філії у м. Миколаєві)

З 210 000 грн.  кредиту     на підставі     кредитного договору від 30 грудня

2003  року
та додаткової угоди від 3 лютого 2004 року.

ОСОБА_1 вказував, що він за
договором іпотеки   від 5 березня

2004      року
виступив   майновим   поручителем    по
кредиту,    отриманому

товариством.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 9
листопада 2004 року (що набрало законної сили) зазначений кредитний договір
розірвано та стягнуто з товариства на користь АКБ „Національний кредит" З 725 795, 75 грн.
заборгованості по кредиту, 268 453, 80 грн. відсотків за користування кредитом.
Товариство та АКБ „Національний
кредит" 19 травня 2005 року уклали угоду про порядок та строки погашення
заборгованості, яка не виконується.

В зв'язку з чим, на вимогу АКБ
„Національний кредит" приватним нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
6 березня 2006 року, вчинений нотаріальний напис, яким звернено стягнення
на майно позивача, заставлене за договором іпотеки.

Посилаючись на те, що виконавчий напис не відповідає всім
вимогам, які ставляться до виконавчого документа, а зазначена в ньому сума
заборгованості не відповідає вартості предмету іпотеки, позивач просив
задовольнити його позов.

Рішенням
Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2006 року позовні
вимоги задоволені у повному обсязі.

В апеляційній
скарзі представник АКБ „Національний
кредит", посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду,
просив його скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю
- доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи   з наступного.

Задовольняючи
позов, місцевий суд виходив з того, що оспорюваний виконавчий напис не
відповідає вимогам ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження", а
розмір, зазначеної в ньому заборгованості, не відповідає заставній вартості
предмету іпотеки (яка є значно меншою і складає 301 306 грн).

Між тим, з таким
висновком суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам
справи.

Як вбачається із
матеріалів справи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_3., обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 87 - 89 Закону України
від 2 вересня 1993 року „Про нотаріат", 6 березня 2006 року, видав
нотаріальний напис, яким звернув стягнення на заставлене майно позивача для
задоволення вимог АКБ „Національний
кредит".

Відповідно доп.1
Договору іпотеки, укладеного між позивачем та АКБ „Національний кредит" 5 березня 2004 року, банк має
право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, включаючи суму боргу, сплату
процентів, неустойки, що не суперечить вимогам ст. 7 Закону України від 5
червня 2003 року „Про іпотеку". Тому, посилання ОСОБА_1. на невірне
визначення у виконавчому написі обсягу його відповідальності безпідставні.

До того ж,
вимоги щодо форми та змісту виконавчого напису виписані в ст.ст. 89, 91 Закону
України "Про нотаріат" та п. 287 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції
України 3 березня 2004 року, які є спеціальними по відношенню до ст. 19 Закону
України від 21 квітня 1999 року „Про виконавче провадження".

Крім того,
підставою вчинення виконавчого напису є цивільно - правова угода, а не судове
рішення (п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року). В зв'язку з
чим, вимоги п. 5 ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження" щодо
строку набрання чинності на виконавчі написи нотаріусів не розповсюджується.

Відсутність у
виконавчому написі місця народження та роботи боржника мають формальний
характер, не перешкоджають ідентифікації стягувача, а також проведенню
виконавчих дій, а тому не можуть бути підставою для визнання цього напису
таким, що не підлягає виконанню.

На думку колегії
суддів, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, порушень законних прав та
інтересів позивача не встановлено, а тому відсутні підстави для задоволення
його позову.

За таких
обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню на підставі ч. З ст. 309
ЦПК України з постановлениям
нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія
судців, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу АКБ „Національний
кредит" задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17
листопада 2006 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АКБ „Національний
кредит" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.