Справа №2-ц-220               2007 р.
РІШЕННЯ

ІМ*ЯМ    УКРАЇНИ

19 лютого 2007 року Місцевий
районний Белградський суд Одеської області

в складі: головуючої   судді Сабади В.В.

при
секретарі          Ковтун ОД.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в місті Болграді справу за позовом       БОЛГРАДСЬКОЇ РАЙОННОЇ ЦЕНТРАЛЬНОЇ
ЛІКАРНІ

ДО
ОСОБА_1

ПРО
СТЯГНЕННЯ ЗАРОБІТНОЇ ПЛАТИ

встановив:

Представник
позивача, Белградської ЦРЛ, діючий на підставі довіреності, просив стягнути з
відповідача переплачену йому в 2001-2002
роках заробітну плату, в сумі 567,86
гривень. При цьому він посилався на те, що відповідач, в період з ІНФОРМАЦІЯ_1, працював в
Белградській ЦРБ ІНФОРМАЦІЯ_2
з повним робочим днем. За цей період заробітна плата йому була виплачена на
підставі табеля обліку, за фактично відпрацьований ним час, без урахування
того, що він, як сумісник, мав право працювати не більше 4-х годин на день і
повний робочий день у вихідний.. Стверджував, що позивачу про те, що відповідач
підлягав прийняттю на роботу як сумісник, нічого відомо не було і тому
переплата заробітної плати відбулася по вині ОСОБА_1., який невірно вів табель
обліку відпрацьованого ним часу..

Відповідач,
ОСОБА_1., позов не визнав і проти стягнення з нього виплаченої йому заробітної
плати, в сумі 567,86 грн., заперечував. Стверджував , що його вини в
переплаті заробітної плати немає, т. я. він, в вказаний період, працював в
Белградській ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_2 сумісником, по домовленості між адміністрацією
Белградської ЦРЛ і адміністрацією ВАТ «ІНФОРМАЦІЯ_3», де він працював постійно,
з повним робочим днем і оплатою за фактично відпрацьований час. Час роботи він
вказував в табелі, який провірявся і завірявся працівниками бухгалтерії ЦРЛ до
нарахування йому заробітної плати. При цьому він стверджував, що котельна
установка, в якій він працював, знаходилася на території ВАТ, якому вона і
належала, а позивач, з згоди власника ,
використовував її для опалення своїх будівель.

Суд
вважає, що позов задоволенню не підлягає..

Встановлено,
що відповідач, в період з ІНФОРМАЦІЯ_1,
працював в Белградській центральній районній лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належала
ВАТ «ІНФОРМАЦІЯ_3» і яка знаходилася на території цього ж ВАТ. На роботу
адміністрація вказаної лікарні прийняла його на умовах сумісництва, на підставі
домовленості між адміністраціями обох підприємств, як постійного працівника ВАТ
«ІНФОРМАЦІЯ_3».

Викладене
підтверджується:

-
наказом НОМЕР_1
по Белградській районній центральній лікарні від ІНФОРМАЦІЯ_4про прийняття
відповідача сумісником на роботу ІНФОРМАЦІЯ_2 на опалювальний сезон з ІНФОРМАЦІЯ_4

-
наказом НОМЕР_2 цієї ж лікарні від ІНФОРМАЦІЯ_5 про звільнення
відповідача з роботи з ІНФОРМАЦІЯ_5 в
зв*язку з закінченням опалювального сезону.

та
поясненнями сторін про ці обставини.

Відповідно
до ст. 1 02-1 КЗПП України
працівники, які працюють за сумісництвом одер­жують заробітну плату за фактично
виконану роботу.

Суд
встановив, що постійне місце роботи відповідача, на період його роботи в ЦРЛ,
було в ВАТ «ІНФОРМАЦІЯ_3». В позивача він працював сумісником, з повним робочим
днем і заробітну плату одержував за фактично виконану роботу, виконання якої
він підтверджував табелем обліку робочого часу. Такий табель, за дорученням
адміністрації Белградської ЦРЛ, відповідач вів сам. Цей табель адміністрацією
ЦРЛ перевірявся, затверджувався і на підставі його йому нараховувалася
заробітна плата в вказаному вище розмірі, що не суперечить вимогам ст.. 102-1 КЗПП України.

Викладене
в суді підтвердили сторони.

В
судовому засіданні, тривалість відпрацьованого робочого часу, вказаного
відповідачем в табелі обліку робочого часу,
представник позивача підтвердив і не оспорював. Доказів, які б
спростовували пояснення відповідача про умови, на яких той був прийнятий на
роботу, він також суду не надав.

Посилання
представника позивача на те, що ОСОБА_1., як сумісник, повинен був працювати
тільки 4 години
на день і повний робочий день у вихідний, з оплатою йому тільки цього часу, і
про те, що позивачу про постійне його місце роботи відомо не було, не можуть
бути прийняті до уваги судом, т. я. вони спростовуються поясненнями
відповідача, про умови, на яких він був прийнятий на роботу, та наказом НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_4по
Белградській ЦРБ, згідно
якого відповідач працював за сумісництвом.

Крім
того, така тривалість роботи за сумісництвом, встановлена Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.04.1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом
працівників державних підприємств, установ і організацій» тільки для
працівників, для яких робота в них є постійним місцем роботи, а на сумісників,
постійним місцем роботи яких є не державні підприємства, установи, організації
дія цієї Постанови не розповсюджується.

Виводи,
вказані в акті КРУ в Одеській
області НОМЕР_3, про
переплату відповідачу, ОСОБА_1., заробітної плати в сумі 567,86 грн., на який
посилається позивач, суперечать вимогам п.1 вказаної вище Постанови і тому цей
акт, як доказ по справі, суд прийняти не може.

Згідно
ст. 130 КЗПП
України працівники несуть матеріальну відповідальність тільки за шкоду,
заподіяну порушенням покладених на них трудових обов'язків.

Встановлено,
що відповідач, покладені на нього трудові обов'язки, не порушував і доказів
цього, представником позивача, суду надано не було.

На
підставі викладеного суд приходить до висновку, що заробітна плата відповідачу,
за час його роботи в позивача, нараховувалася правильно, за фактично
відпрацьований ним час і тому позов задоволенню не підлягає

Керуючись
СТ..СТ.10,60,131,212-
215 ЦПК України

суд

рішив:

В
задоволенні позову Белградської центральної районної лікарні Одеської області
до ОСОБА_1, про стягнення виплаченої йому заробітної плати в сумі 567 гривень 86 копійок,
відмовити..

Рішення
може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду поданням :

-
заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня
проголошення рішення;

-
апеляційної скарги протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.