Справа № 2 - 230
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

29 березня 2007
року Орджонікідзевський районний суд М.Запоріжжя

у
складі: головуючого судді Гнатик Г.Е. при секретарі Якимовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Запоріжжі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа сьома державна нотаріальна контора
М.Запоріжжя про визнання правочину- заяви про відмову від прийняття спадщини,
недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, встановлення
додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання
правочину-заяви про відмову від прийняття спадщини, недійсною, визнання
недійсним свідоцтва про спадщину, встановлення додаткового строку для прийняття
спадщини.

У позові вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3, внаслідок чого
відкрилася спадщина. Оскільки не було заповіту, мало місце спадкування за
законом, в першу чергу якого входив він- ОСОБА_1 (син), ОСОБА_4 (донька) та
ОСОБА_2 (дружина). ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини. Він у
встановлений законом строк подав до державної нотаріальної контори № 3 заяву
про прийняття спадщини. З відповідачем мав добрі стосунки, тому вона
використавши його відношення до неї та тяжкий хворобливий стан, у якому він
знаходився у зв»язку з гіпертонічною кризою, змусила його відмовитися від
прийняття спадщини, а відповідач відмовився від претензій на гараж. Вважає, що
ОСОБА_2 використала його хворобу, спонукала укласти правочин на край не
вигідних для нього умовах, у зв»язку з чим він відмовився від спадщини.

Також вважає, що відповідачка заподіяла йому моральну
шкоду, яку оцінює у 1650 грн. Просив суд визнати правочин- заяву про відмову
від прийняття спадщини, недійсною, визнати недійсним свідоцтво про право на
спадщину, встановити додатковий строк для прийняття спадщини.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Суду пояснив, що
на день написання заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_1 знаходився у
тяжкому стані. З 17.06.2006 року по 04.07.2006 року він знаходився на
лікуванні, виписався 04.07.2006 року і на день написання вказаної заяви
знаходився під дією ліків. Коли виписували з лікарні, його стан покращився. Під
дією яких ліків перебував під час написання заяви про відмову від прийняття
спадщини, пояснити не може. Відповідачка змусила його написати таку заяву, але
доказів цього не має. Просить задовольнити позовні вимоги позивача і, оскільки
відповідачка, для того, щоб умовити ОСОБА_1 написати заяву про відмову від
прийняття спадщини використала його хворобливий стан, просить стягнути з не
також і моральну шкоду.

Представник відповідача проти позову заперечує. Суду пояснила, що відмова
від прийняття спадщини є одностороннім правочином. Посилаючись на хворобу,
позивач вказує, що відповідач, використавши його хворобливий стан змусила
відмовитися від прийняття спадщини і укласти правочин на вкрай не вигідних для

нього умовах,
але доказів цьому представник позивача не надав. Крім того, позивач знаходився
на лікуванні з 17.06.2006 року по 04.07.2006 року, а заяву про відмову від
прийняття спадщини подав 07.07.2006 року, вже після одужання і виписки з
лікарні. Крім того, перебуваючи у лікарні, позивач приходив до гаражного
товариства «Перемога», де отримав книжку власника гаража 19.06.2006 року. Ним
не надано суду ніяких доказів, що його змусила відповідачка написати заяву,
доказів використання його хворобливого стану, тому позовні вимоги, у тому числі
і про стягнення моральної шкоди, просить залишити без задоволення.

Представник
третьої особи- сьомої державної нотаріальної контор М.Запоріжжя у судове
засідання не з»явився, направивши суду листа з проханням розглянути позов у
відсутності представника нотконтори, тому судом справа розглянута у відсутності
вказаного представника.

Допитана у судовому
засіданні у якості свідка державний нотаріус ОСОБА_5 пояснила суду, що ОСОБА_1
неодноразово приходив до нотаріальної контори з жінкою батька, вона
консультувалася, потім подавала заяву про прийняття спадщини, він неодноразово
говорив, що на це майно не претендує, не має до нього ніякого відношення, але
через деякий час прийшов один і написав заяву про прийняття спадщини. Ця заява
була написана ним особисто, він у цей день приходив один, а потім, через деякий
час, ОСОБА_1 прийшов знову, знову один і написав заяву про відмову у прийнятті
спадщини. Ніякого тиску на нього ніхто не чинив, він писав заяви сам, у
встановлений законом шестимісячний строк.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідка, суд вважає
позов не підлягаючим задоволенню у зв»язку з наступним.

Згідно свідоцтва
про смерть ( л.с.8) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті відкрилася
спадщина.

30.03. 2006 року
ОСОБА_4  звернулася до нотаріальної
контори і написала заяву про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3
( л.с.34), а заявою від 05.06.2006 року (л.с.38), відмовилася від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_2.

ОСОБА_2 до
правління ГТП»Перемога» 19.06.2006 року написала заяву про переоформлення
гаражу після померлого ОСОБА_3 на ім.»я його сина ОСОБА_1, вказавши, що від
спадщини у вигляді гаражу, вона відмовляється і 19.06.2006 року на ім.»я
ОСОБА_1 було випидано паспорт власника гаражу.

22.05.2006 року
ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка
подана у встановлений законодавством строк.

07.07.2006 року
ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_2., також у строк, встановлений діючим законодавством
- шість місяців.

Відповідно до
ст.. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Згідно зі ст..
1270 ЦК України,
для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців

Відповідно до
ст.. 1273, 1274 ЦК України,
спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК
України, на користь іншої особи. Заява про відмову від прийняття спадщини
подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Отже, судом
встановлено, що у встановлений законодавством шестимісячний строк ОСОБА_1 подав
до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і у цей же шестимісячний
строк подав заяву про відмову від прийняття спадщини.

Доводи представника позивача про те, що після виписки з лікарні, де ОСОБА_1
знаходився з 19.06.2006 року по 04.07.2006 року, 07.07.2006 року ОСОБА_1
написав заяву під дією ліків, але не зміг вказати яких, а також написати таку
заяву його змусила відповідач ОСОБА_2, не знайшли підтвердження у судовому
засіданні. Допитана у якості свідка приватний нотаріус ОСОБА_5 пояснила

суду, що до нотаріальної контори писати заяву про
прийняття спадщини і про відмову від прийняття спадщини, обидва рази ОСОБА_1
приходив один, заяву писав саморучно, свідомо, без будь-яких дій іншої особи.

Крім того, з виписного епікризу ( л.с. 10) вбачається, що
на день виписки ОСОБА_1 04.07.2006 року з лікарні, стан останнього приведено до
задовільного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У зв»язку з вищевказаним, суд вважає не доведеними обставини, на які
посилається позивач у позові у повному обсязі, тому всі позовні вимоги
позивача, суд вважає не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1268, 1270, 1273,1274 ЦК України, ст..ст. 208, 209, 212, 213, 214,215 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа сьома державна нотаріальна
контора м.Запоріжжя про визнання правочину- заяви про відмову від прийняття спадщини,
недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, встановлення
додаткового строку для прийняття спадщини, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя та
подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подачі
заяви про апеляційне оскарження рішення суду або у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.