Справа №2-184 2007р
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2007 року

Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі головуючого судді Іщенка
І.В., при секретарі Заяць В.В., розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 інтереси якої
представляєОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4, ЖРЕП-11 м.Чернівці про усунення перешкод в користуванні житлом та зустрічному позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та усунення перешкод в
користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач по
основному позову ОСОБА_1звернувся
до суду з позовом до відповідачів про
усунення перешкод у володінні і користуванні житловим приміщенням.

В своїй позовній
заяві просила суд усунути перешкоди у володінні і користуванні житловими
приміщеннями та вказала, що на підставі Рішення виконкому Чернівецької міської
ради НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року їй було
видане свідоцтво про право власності на житло
від ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Таким чином, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1. Вона людина похилого віку. Щоб
уникнути самотності, в грудні 2003
року дозволила відповідачці тимчасово поселитися в одній із кімнат
належного мені житла. Відповідачка не є членом моєї родини, тому я вважаю її
тимчасовим мешканцем мого житла. 12.03.2004
року на прохання відповідачки, якій потрібна була реєстрація, вона подала
заяву про свою згоду на здійснення її реєстрації за адресою належного мені
житла. З незрозумілих причин, в довідці - виписці з домової книги, виданої мені
ЖРЕП № 11 заНОМЕР_2 відІНФОРМАЦІЯ_4 року побачила, що відповідачка була
безпідставно зареєстрована як її племінниця. Відповідачка не звертає уваги, нам
її прохання та аргументи і категорично відмовляється звільняти житло. Більше
того, 2004 року
відповідачка самовільно вселила до хати свого ОСОБА_4. Спочатку він вселився
лише на час здійснення ремонту в його постійному житлі. Але виселятися він наміру не має. Вона не давала своєї згоди на
його проживання в належному їй житлі. Самовільно зайнявши одну з
належних мені кімнат, Василь створює багато галасу, поводить себе дуже грубо,
приводить дівчат, принижує мене і вчиняє скандали. Вона неодноразово вимагала
від відповідачки, щоби вона та її син звільнили
належне мені житло та щоби відповідачка здійснила зняття себе з реєстрації. Але
кожного разу вона категорично
відмовляється це зробити. Просить суд прийняти рішення, яким
зобов"язати відповідачів не чинити перешкод в користуванні житлом,
зобов"язати відповідачів звільнити дане житлове приміщення та зняти їх з
реєстрації.

Згідно
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 просить визнати за нею про визнання права
власності на частину спірного будинку та добудови
до нього та усунення перешкод в користуванні даним майном.

Представник
позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка діє по дорученню та в інтересах позивачки в судовому засіданні свій позов підтримала
повністю, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила
усунути перешкоди у користуванні і володінні даними приміщеннями. Зустрічний
позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

Представник ЖРЕПу
№11 м.Чернівці
залишив вирішення даного питання та розгляд суду.

2

ВідповідачОСОБА_3,
та її представник позов не визнали, рахують, що вони проживають в даному
приміщенні на законних підставах, просили в позові відмовити. Разом з тим
підтримали свій зустрічний позов, дали пояснення аналогічні його змісту і
просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в зал судового засідання не зв"явився, хоча був
належним чином повідомлений по останьому місцю проживання.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази які були у справі суд
вважає, що основний позов є обгрунтований, і підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Судом
встановлено, що на підставі Рішення виконкому Чернівецької міської ради НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1
було видане свідоцтво про право власності на
житло від ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Таким
чином, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1. Щоб уникнути самотності, в грудні 2003 року дозволила
відповідачці тимчасово поселитися в одній із кімнат належного мені житла. Відповідачі
не є членами її родини, а тому вони є тимчасовими мешканцями житла.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право
володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

У відповідності
до ст. 19 Закону
України «Про власність», власник має право розпоряджатися належним йому майном
на свій розсуд.

Відповідно до ч.
З ст. 64 ЖК
України, особи, що перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують
проживати у займаному приміщенні, мають рівні із наймачем права.

Відповідно до
ст.48 закону
України «Про власність» власник має право вимагати усунення будь-яких порушень
його права, хоча б ці порушення не були поєднані із позбавленням володіння.

Відповідно до
ст. 98, 99 Житлового
кодексу України, піднаймачі і тимчасові мешканці самостійного права на займане
житлове приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання тимчасові
жильці на вимогу наймача зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі
відмови - підлягають
виселенню в судовому порядку без надання іншого житла.

З наведених
підстав суд вважає, що відповідачіОСОБА_3 та ОСОБА_3 не набули права на
користування даним житловим приміщенням, а тому підлягають виселенню без
надання іншого приміщення.

Разом з тим
судом встановлено, що відповідачка по основному позову і позивачка по
зустрічномуОСОБА_3 в своїй позовній заяві вказує, що ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_5
договір довічного утримання від ІНФОРМАЦІЯ_5
року , який був
розірваний ІНФОРМАЦІЯ_6 року.
Також вказала, що минулі власники спірної будівлі по АДРЕСА_1 зробили добудову
загальною площею 31,6
кв.м. На яку вона претендує і вважає себе власником даної будівлі.

Судом
встановлено, що дійсно добудова по АДРЕСА_1 загальною площею 31,6 кв.м, збудована без
відповідної документації, вказана будівля не введена в експлуатацію. Разом з
тим ОСОБА_3 не надала суду документи, які підтверджують право власності на
вказану будівлю.

Також судом
встановлено, що згідно державного акту на земельну ділянку від 19 жовтня 2006 року ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки за адресоюАДРЕСА_1 розміром 0,1000 га.

Згідно рішення
Першотравневої районної ради м.Чернівці від ІНФОРМАЦІЯ_7 року заНОМЕР_4 ОСОБА_5
дозволено узаконити самовільну добудову за адресою АДРЕСА_1.

3

Згідно рішення
Першотравневої районної ради м.Чернівці від 20.12.2006 року заНОМЕР_3було внесено зміни в п.1 додатку 3 рішення
виконкому Першотравневої районної ради від ІНФОРМАЦІЯ_7 рокуНОМЕР_4 у
зв"язку з угодою про розірвання договору довічного утримання від
ІНФОРМАЦІЯ_6 року в частині заміни прізвища на ініціалів "Гр..
ОСОБА_5" на "Гр.ОСОБА_1".

Безпідставними є
вимогиОСОБА_3 щодо відшкодування їй грошової суми в розмірі 14 944,3
(чотирнадцять тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні тридцять копійок) понесених витрат по догляду за ОСОБА_1 та
благоустрою земельної ділянки.

Видача ОСОБА_1
доручення на ім'яОСОБА_3 доручення відІНФОРМАЦІЯ_8 року не покладає
на відповідачку за основним позовом обов'язку нести будь-які витрати щодо
догляду за позивачкою за основним позовом або щодо здійснення благоустрою
належного ОСОБА_1 житла.

Перелік наданих
відповідно до вищезазначеного доручення чітко зазначений в тексті самого документу і стосується права
отримувати через філії Ощадбанку будь-яких сум з рахунків ОСОБА_1, вести
справи ОСОБА_1 в усіх судових установах, здійснювати представництво інтересів
ОСОБА_1 в усіх приватних та державних установах та організаціях.

Крім того,
жодного зазначення на здійснення такого представництва на умовах платності та
обов'язку ОСОБА_1 здійснити оплату обумовлених представницьких функцій в тексті
доручення не має.

Тобто, немає
угоди на підставі якоїОСОБА_3 зобов'язувалася би надавати ОСОБА_1 догляд або
утримання на платній основі, а
ОСОБА_1зобов'язувалася би прийняти та оплатити такі послуги.

При цьому жодних
перешкод для укладення між сторонами договору довічного утримання не існувало.

Таким чином,
правовідносини між позивачкою за основним позовом та відповідачкою за основним
позовом є правовідносини безоплатного представництва із чітко визначеним колом
повноважень.

Будь-які дії
відповідачки за основним позовом, що перевищували надані нею повноваження є її
діями на власний розсуд і вимога щодо відшкодування їй витрат, здійснених за
власною ініціативною, є безпідставним.

Заявляючи про
свої збитки в розмірі 14
944,3 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні тридцять копійок),ОСОБА_3
не надає ніяких документальних підтверджень розміру заявлених матеріальних
вимог.

Відповідно до
ч.2 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Одноосібні твердження відповідачки за основним позовом не можуть бути
доказом відповідно до ст. 57
чинного Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим
твердження відповідачки за основним позовом щодо наявності «усних договірних
правовідносин із власниками будинку, які своїми діями фактично продали
побудовані ними приміщення »
є безпідставним..

Відповідно до
ст. 331 чинного
Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до
закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту
державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа
вважається власником матеріалів, обладнання
тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна)

4

Крім того,
відповідно до ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

А відповідно до
ст. 657 Цивільного
кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається
у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, договір купівлі-продажу новозбудованої частини житлового
будинкуАДРЕСА_1 може бути укладений тільки після введення в експлуатацію та відповідної реєстрації права
власності на новостворене нерухоме майно, а також за умови дотримання
сторонами такого договору обов'язкової вимоги щодо нотаріальної форми договору
та подальшої державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо фактичної купівлі нею прибудови до
належного мені будинку тим, що добудований об'єкт не був введений в експлуатацію, тому укладення угоди купівлі-продажу
є неможливим.

Відповідно до
чинного законодавства підставою для набуття права власності на річ (майно) є,
окрім іншого укладення цивільно-правової угоди. Відповідачка за зустрічним
позовом не була позбавлена можливості укласти договір купівлі продажу
будівельних матеріалів, або будь-якої іншої цивільно-правової угоди,
направленої на закріплення заОСОБА_3 права власності на об'єкт спору за
зустрічним позовом. На мою думку цього не було зроблено з єдиної причини - відповідачка за
основним позовом не має жодного відношення
як до створення добудови, так і до правовідносин між забудовниками та
власницею земельної ділянки. Тому її вимоги є безпідставними.

Позивач за основним позовом є
власницею    земельною ділянки,
розташованою за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до
ст. 90 Земельного
кодексу України, власники земельних ділянок мають
право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі та споруди.

Відповідно ст. 375 Цивільного
кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та
споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим
особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно відповідно до ч.2 ст.375
Цивільного кодексу України.

Таким чином,
позивачка за основним позовом, як власник земельної ділянки дозволила ОСОБА_6
та ОСОБА_5здійснити будівництво на своїй земельній ділянці. Угода про
розірвання договору довічного утримання ІНФОРМАЦІЯ_6
року засвідчує відсутність матеріальних претензій між забудовниками та
власницею земельної ділянки.

Рішенням НОМЕР_4 Першотравневої
районної ради м. Чернівці від ІНФОРМАЦІЯ_7
року та Рішенням НОМЕР_3Першотравневої
районної ради відІНФОРМАЦІЯ_9
року (копії знаходяться в матеріалах справи) дозволено, як виняток,
переприйняти в експлуатацію будинокАДРЕСА_1 із видачеюОСОБА_1 документів на
приватну власність.

Твердження відповідачки за основним
позовом щодо укладення між нами договору позики та договору застави нерухомого
майна є недоведеними.

В якості доказу існування таких правовідносин відповідачкою за основним
позовом надано не завірену ксерокопію рукописного тексту під
назвою «розписка про позику під заставу».

За змістом цього
документу ОСОБА_1позичає
уОСОБА_3 грошову суму в розмірі 22
000 (двадцяти двох тисяч) гривень під заставу добудови будинку АДРЕСА_1.

Крім того,
відповідно до статті 577
Цивільного кодексу України, договір застави підлягає нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до
вимог ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

5

Належною формою
договору застави є нотаріально посвідчений договір. Відсутність такого
документу між сторонами підтверджує відсутність між ОСОБА_1 таОСОБА_3
правовідносин застави майна - добудови, яка є частиною житлового будинкуАДРЕСА_1. А розписка, написана рукою
невідомої особи, підписана не позивачкою за основним позовом, не може
вважатися належним доказом укладення між
сторонами судового розгляду договору застави.

На підставі ст..60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Суд вважає, що
відповідачка по основному позову та позивачка по зустрічному позовуОСОБА_3 не
довела ті обставини на які вона посилається в своїй зустрічній позовній заяві.

А тому суд
вважає, що в зустрічному позовіОСОБА_3 до ОСОБА_1 слід відмовити за
безпідставністю.

На підставі
наведеного та керуючисьст.41 Конституції України, ст.19, 48 Закону України
"Про власність", ст.64,98,99
ЖК України, ст.ст. 209,212,213,
218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_3,ОСОБА_4, ЖРЕП-11 м.Чернівці про усунення перешкод в користуванні житлом
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3
таОСОБА_4 такими, що не набули права на користування житловим приміщенням за
адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язати
ОСОБА_3 таОСОБА_4 звільнити житлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язати ЖРЕП № 11 здійснити зняття з реєстрації
ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

В зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
власності та усунення перешкод в користуванні майном відмовити за
безпідставністю.

На рішення суду
може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернівецької  області
через  Першотравневий  районний суд
м. Чернівці.

Заява про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подана протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий    суддя
Іщенко І.В.