Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-846/
2007 р.                                   Головуючий
у 1 інстанції: Марущенко В.М.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
березня 2007 року                                                                           м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:              Приймака В.М.

Суддів:                         Осоцького І.І.

Подліянової Г.С.

При
секретарі:              Батарейній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою Мелітопольської міжрайонної прокуратури Запорізької
області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від
"11" грудня 2006 року по справі за позовом прокурора м. Мелітополя в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, до ОСОБА_2, за участю третьої особи: органа
опіки та піклування служби у справах неповнолітніх Мелітопольської міської ради
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 року позивач звернувся до суду з позовом в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2 , за участю третьої
особи органу опіки та піклування служби у справах неповнолітніх Мелітопольської
міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на
утримання дитини.

В позові зазначав, що позивачка ніде не працює, не має
постійного заробітку, вживає алкогольні напої, не здійснює належного догляду за
дитиною, що привело до того, що 13.08.2006 року хлопчик потрапив у лікарню.

Відповідачка заперечувала проти позову, так як вона в
силу, своїх можливостей здійснює належний догляд за дитиною. Дійсно, дитина у
серпні 2006 року захворіла і була поміщена у лікарню.

Представник служби по справам неповнолітніх виконавчого
комітету Мелітопольської  міської  ради
вважає,   що   відповідачка   повинна
бути   позбавлена

батьківських
прав щодо її малолітньої дитини ОСОБА_2., так як вона не здійснює належного
догляду за дитиною.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11
грудня 2006 року позовні вимоги прокурора м. Мелітополя залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Мелітопольська міжрайонна прокуратура Запорізької
області посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить
рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, в якому
задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно 4.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову прокурора м. Мелітополя суд першої
інстанції виходив з того, що відповідачка не ухилялася від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини, її поведінка не загрожує життю дитини, вона
піклується про неї в силу своїх можливостей, на теперішній час нею створюються
усі вимоги для нормального виховання дитини, в будинку відповідачки не
розпивають спирті напої, дитина охайна, чиста, доглянута, прив'язана до неї,
також суд врахував вік відповідачки.

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитися, оскільки він
відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Згідно вимог ст.. 164 СК України, перелік підстав позбавлення батьківських
прав є вичерпуючим, батьки, позбавляються батьківських прав, коли вони не
забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я,
ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко
поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками, експлуатують дитину або
змушують жебрати або засуджені за умисний злочин щодо дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 16 від
12.06.1998 року „ про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
в Україні» п. 23 передбачено, що при розгляді вимог про позбавлення
батьківських прав та інших спорів, пов'язаних із вихованням дітей, суди повинні
виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх
нормального виховання.

Пунктом 25 цієї Постанови передбачено, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські
обов'язки, а тому питання про його застосування може вирішуватися лише після
повного, всебічного, й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру
ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання,
підготовку до самостійного життя, матеріальне утримання.

Позивач в позові посилався як на підставу позбавлення
батьківських прав на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини, ніде не працює, не має стабільного прибутку,
вживає алкогольні напої, утриманням та належним доглядом за дитиною не
займається, дитина захворіла і потрапила в лікарню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2,
народила дитину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто коли їй тільки виповнилося 16
років, у шлюбі не перебувала. Вона не залишила дитину у родильному будинку й не
відмовилася від цієї дитини, а намагалася як могла виховувати та ростити свою
дитину. Вона не є хронічним алкоголіком, не стоїть на обліку в наркодиспансері
та не змушувала дитину займатися жебрацтвом, не судима, не поводилася з дитиною
жорстоко.

Свідки ОСОБА_3., ОСОБА_4. в судовому засіданні суду першої інстанції
пояснили, що вони знають відповідачку, так як мешкають по сусідству, брудним
вони дитину ніколи не бачили, та відповідачка часто гуляє з дитиною по вулиці,
проявляє турботу про неї, купує їжу. Вони вважають, що дитину необхідно
залишити батькам, оскільки дитина прив'язана до матері. П'янки улаштовувала
мати відповідачки, але на теперішній час вона не проживає з відповідачкою.
Відповідачка проживає з ОСОБА_5., який є батьком дитини і також піклується про
неї.

Перебування дитини у лікарні через простуду, а також те, що відповідачка
ніде не працює, не має стабільного заробітку самі по собі не можуть бути
підставою для позбавлення батьківських прав.

Переконливих доказів на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини позивачем не надано.

На наявність інших підстав для позбавлення батьківських прав, визначених у
ст.. 164 СК України позивач не посилається.

З огляду на викладене, підстав для задоволення скарги і скасування рішення
суду першої інстанції колегія не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Мелітопольської міжрайонної прокуратури Запорізької
області відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11
грудня 2006 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.