У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 червня 2007 року                                                                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних
справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) “Суха Балка”, відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України (далі -  ВВД ФССНВ) в м. Кривому Розі про стягнення
заборгованості з щомісячних (страхових) виплат відшкодування втраченого
заробітку, одноразової допомоги, компенсації та відшкодування шкоди, за
касаційними скаргами ВАТ “Суха Балка” та ВВД ФССНВ у м. Кривому Розі
на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 5 грудня 2005 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом., посилаючись на те, що з 27 червня 1966 року до 6
березня 1989 року працював на шахті
“Центральна” (з 1982 року шахта “Ювілейна”) РУ імені ХХ партійного
з'їзду виробничого об'єднання з видобування залізних руд підземним способом
“Кривбасруда” (на даний час - ВАТ “Суха Балка”) ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 1994
році медико-соціальна експертна комісія (далі - МСЕК)
вперше встановила йому безстроково 10 % утрати професійної працездатності
внаслідок професійного захворювання, а в 1997 році - безстроково 25 % утрати
професійної працездатності.

ВАТ “Суха Балка”
встановило позивачу розмір щомісячних виплат і виплачувало їх.

Вважаючи такі нарахування щомісячних виплат
неправильними, оскільки при встановленні розміру не завжди враховувався коефіцієнт підвищення
тарифних ставок та окладів, позивач просив здійснити перерахунок щомісячних
виплат.

Зокрема, просив стягнути:

-  з ВАТ “Суха Балка” на його користь заборгованість з виплати сум відшкодування шкоди з 6
липня 1994 року до 1 квітня 2001 року в розмірі                            12 231 гривні 19
копійок, заборгованість з одноразової допомоги в розмірі                  20 503 гривень 42 копійок,
компенсацію за несвоєчасну виплату частини щомісячних платежів відшкодування
шкоди з 1 січня 1998 року до 1 вересня 2005 року в розмірі 12 668 гривень 72
копійок, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень;

- з відділення Фонду заборгованість з виплати сум
відшкодування шкоди з           1 квітня 2001
року до 1 вересня 2005 року в розмірі 16 686 гривень 92 копійок.

Також просив зобов'язати відділення Фонду з 1
вересня 2005 року виплачувати на його користь щомісячні страхові виплати
відшкодування шкоди в розмірі 768 гривень 41
копійки до зміни обставин, що тягнуть за собою перерахунок чи припинення
виплат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 5
грудня 2005 року, залишеним без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 листопада
2006 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ “Суха Балка” на користь
ОСОБА_1              12 231 гривню 19
копійок заборгованості з щомісячних виплатах відшкодування втраченого заробітку
за період з 6 липня 1994 року до 1 квітня 2001 року, 9 494 гривні 01 копійку
компенсації за несвоєчасну виплату частини щомісячних платежів відшкодування
шкоди за період з 1 січня 1998 року до 1 квітня 2001 року,                          20 503 гривні 42 копійки
заборгованості з одноразової допомоги. Стягнуто з ВВД ФССНВ в м. Кривому Розі
на користь ОСОБА_1 16 686 гривень 92 копійки заборгованості з щомісячних
страхових виплат за період з 1 квітня 2001 року до             1 січня 2005 року, а також
постановлено стягувати щомісячно з 1 вересня 2005 року по 768 гривень 41
копійці до зміни обставин, що тягнуть перерахунок.                           У задоволенні вимог
про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

ВАТ “Суха Балка” та ВВД ФССНВ в м. Кривому Розі
звернулися до Верховного Суду України з касаційними скаргами, в яких просять
скасувати постановлені судові рішення й направити справу на новий розгляд,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційні скарги
підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з
того, що, починаючи з липня 1994 року, відповідач не застосував коефіцієнт
підвищення тарифних ставок і невірно зробив розрахунок сум відшкодування шкоди ОСОБА_1, у результаті
чого такі суми були незаконно занижені; у подальшому товариством також
неправильно застосовувалися або ж не застосовувалися взагалі коефіцієнти
підвищення тарифних ставок працівників підприємства; після передачі товариством
документів відділенню Фонду останнє також неправильно виплачувало позивачеві
суми відшкодування шкоди, а тому визначені ОСОБА_1 суми підлягають стягненню з
відповідачів.

Проте з
таким висновком судів погодитися неможливо виходячи з наступного.

З 1 липня 1993 року до 11 липня 2001 року,
тобто під час виникнення спірних правовідносин, діяли Правила відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові  ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків                  (далі - Правила), затверджені
постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, які є
спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини по
відшкодуванню власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням  здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним  трудових
обов'язків.

Пунктом 41 указаних Правил установлено, що якщо заяву
про  відшкодування  шкоди потерпілий  або заінтересовані особи подали через три
роки з дня  визначення  МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності, відшкодування  шкоди
провадиться з дня подання заяви.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 22 постанови від                27 березня 1992 року № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ  за
позовами про відшкодування шкоди”, виплати, призначені, але своєчасно не
одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги
про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних
платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за
час, що не перевищує трьох років.

Проте суди
зазначених положень законодавства не врахували й стягнули недоплачені виплати за
період, починаючи з липня 1994 року, хоча                ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в серпні 2005 року.

Відповідно до абз. 6 п. 28 Правил  перерахований або нарахований розмір
утраченого заробітку в перерахунку на 100 відсотків  утрати  професійної
працездатності не може бути більшим від середньомісячного  заробітку
відповідного  працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного
місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Суд у порушення вимог ст. ст. 202, 202-1, 203
ЦПК України (1963 року), який діяв на час розгляду справи, належним чином не
визначив характер спірних правовідносин, усупереч зазначеним Правилам стягнув
на користь позивача заборгованість з щомісячних виплат відшкодування частини
втраченого заробітку за весь період, починаючи з 1 липня 1994 року, а також не
витребував від відповідача
відомості  про  розмір
середнього  заробітку  по професії позивача на кожний момент
підвищення тарифних ставок за умови його роботи протягом повного календарного
місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи, унаслідок чого не
визначився з відповідністю розміру суми відшкодування шкоди, нарахованої
позивачу, установленим обмеженням.

Суд апеляційної інстанції на вказане не звернув уваги, у
порушення вимог             ст. ст. 303,
315 ЦПК України не перевірив доводи апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив
конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення
місцевого суду без змін.

За таких обставин постановлені судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд у суд першої інстанції з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги відкритого акціонерного товариства “Суха
Балка” і відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому
Розі задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 5
грудня 2005 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд у суд першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко