Справа №2-23/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 року              Артемівський міськрайонний суд
Донецької області   в

складі: судді
Єгурнової Н.О., секретар Бібік Н.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3про
стягнення суми боргу, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1і
ОСОБА_2звернулися до суду про стягнення суми боргу позичених ОСОБА_3грошей в
сумі 56000грн., в обґрунтування вимог вказали, що ОСОБА_3 позичав гроші у
ОСОБА_2під три розписки і три договори позики влітку 2004 року з
зобов'язанням повернути суми боргу не пізніше 1 жовтня 2004
року, але своїх зобов'язань не виконав, гроші не повернув жодному з
них,хоча питання повернення боргів намагалися вирішити в добровільному порядку.
Згідно до договорів та трьох розписок ОСОБА_3 зобов'язався повернути взяті в
борг 02.06.2004 року
36000грн., 23.06 2004 року 10000 грн та взяті 20.07. 2004 року 10000 гривень з
строком повернення не пізніше 1
жовтня 2004 року
ОСОБА_2.Оскільки право уступки
вимоги належить ОСОБА_1згідно договору переуступки вимог ОСОБА_2, то ОСОБА_1також просить
стягнути з ОСОБА_356000 грн. на
його користь , оскільки
гроші позичені ОСОБА_2ОСОБА_3фактично належали ОСОБА_1, він їх позичав ОСОБА_2,
а ОСОБА_2позичив ці гроші ОСОБА_3. Між ним і ОСОБА_2був укладений відповідний
договір позики на 90000 грн.з ОСОБА_2, з цих грошей для ОСОБА_3було 56000 грн.,
а для іншого позичальника залишок суми, тому суму боргу з ОСОБА_3 ОСОБА_1просив
стягнути на його користь. В частині стягнення суми неустойки в розмірі
подвійної ставки НБУ позивачі відмовилися.

В обґрунтування
позовних вимог позивач ОСОБА_2вказав, що згідно до договорів позики від
02.06.2004 року № 01 на суму 36000 грн, від 23.06.2004 року № 04 на суму 10000
грн та від 20.07.2004 року № 5 на 10 000 грн він позичив згідно розписок
грошові кошти у сумі 36000 грн, 10000 грн, 10000 грн, всього на суму 56000 грн.
(п'ятдесят шість тисяч) відповідачу ОСОБА_3, а той зобов'язався повернути суму
боргу не пізніше 01.10.2004 року, про що ОСОБА_3 у відповідності до ст. 1047
ч.2 ЦК України надав розписки відповідного змісту та підписав договори позики.

Позивач ОСОБА_1в
судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог вказав, що до нього у
відповідності до ст.514 ЦК України перейшло право вимоги повернення суми боргу
від відповідача у повному обсязі, бо 17.08.2005 року ОСОБА_2. уклав відповідно
до ст.ст.512, 513 ЦК України та вказаних договорів позики договори про
відступлення права вимоги ОСОБА_2, про що відповідача ОСОБА_3 було сповіщено
цінним листом. Оскільки відповідач не сплатив належні до сплати суми боргу, то
позивач ОСОБА_1вважає
свої права порушеними та змушений був звертатися до суду про примусове
стягнення суми боргу на його користь з посиланням на боргові зобовязання
ОСОБА_3перед ним згідно до ст. 514,515
ЦК України з ціною позову 56000
грн, без стягнення   917грн. 79коп.
неустойки.

Відповідач
ОСОБА_3 вимоги ОСОБА_2не визнав, вказав, що дійсно брав у ОСОБА_2гроші, тобто
позичав їх як фізична особа, але вказані суми він вніс до каси підприємства.
Крім того, пояснив, що розписки писав у офісі ОСОБА_2в більшому в половину
розмірі, тобто позичив 28
000 грн., а не 56000 грн., як
вказує ОСОБА_2. Відношень з ОСОБА_1ніколи не мав, в той час як ОСОБА_2постачав
йому для підприємства "МаЗ" дизтопливо, купляв пшеницю та інше збіжжя
як підприємець. В зв'язку з неврожаєм 2004
року повернути гроші не міг, тому досягли угоди з ОСОБА_2,що він віддасть
борг насінням соняшника. Його підприємство перевезло з села Званівки
Артемівського району Донецької області, де насіння чистили та зберігали,
до  Сіверського  ХПП,
де  ОСОБА_2як представник  фірми
"Донпромекс"
згідно  до

2

накладних цієї
організації прийняв 59 тонн в загальній вазі, 54 тонни в заліковій, тобто
повністю розрахувався на взяті в борг гроші. Наполягав на поверненні розписок
та розірванні договорів позики при зустрічі з ОСОБА_2, той відмовився від
повернення розписок, говорив бухгалтеру «МАЗ», що порвав їх, потім став уникати
зустрічей, розписки не повернув. Вважаючи, що ОСОБА_2, якому він довіряв, обдурив
його, вирішив звертатися до правоохоронних органів, бо отримав також в цей час
листа, що його борги передали іншому кредитору, який ніякого відношення, на
його думку, до нього з ОСОБА_2взагалі не мав. З ОСОБА_1відношень не мав, тому
також його позовні вимоги не визнає. ОСОБА_2обманним шляхом не повернув йому
розписки та пред'явив їх до суду на примусове стягнення., тобто відповідач
ОСОБА_3 вважає, що, що нікому він з позивачів нічого не заборгував, бо свої
зобов'язання виконав шляхом передачі передачі насіння соняшнику на фірму
"Донпроекс", на яку йому вказав ОСОБА_2та куди возили насіння на
автомобілях його підприємства, передали достатню його кількість, тому вважає їх
вимоги безпідставними, а дії шахрайськими. Крім того, вказав, що сума боргу
ОСОБА_2в розписках завищена вдвоє, тому звертався до правоохоронних органів з
цього приводу В зв'язку з його зверненнями перевірки правоохоронними органами
проводилися неодноразово, але результату в вигляді кримінальної справи не було,
тому в судовому засіданні представник інтересів відповідача ОСОБА_3заявляв про
незгоду з позовними вимогами, бо вважає, що хоч ОСОБА_3 отримав 28 тисяч гривень в 2004 році від
ОСОБА_2а, підписав договори про займ грошей і розписки , та це не було
позикою, а був аванс за майбутню поставку продукції" Донпромексу",
при цьому накладні були з штампом" Донпромекса" та возили його на
транспортних засобах ОСОБА_3, оскільки договору позики не було, а було
авансування, то просить в задоволеннні позовних вимог позивачам відмовити в
зв'язку з безпідставністю вимог.

Крім того,
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою в березні 2007
року на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_2за його шахрайські дії від 22.08.
2006 року, має бути прийняте відповідне рішення з цього приводу.

Суд вислухавши
пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_2про стягнення суми боргу на його користь підлягають задоволенню з
слідуючих підстав: в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що
розписки писав саме він та власною рукою, але гроші отримав від ОСОБА_2в
меншому розмірі, тобто не 56
тисяч, а 28000 грн.,
чому саме так він робив пояснити належним чином не може, примусу з боку
ОСОБА_2при написанні розписки чи якихось заходів впливу на нього не було, була
потреба в коштах на сільгоспроботи, він вірив ОСОБА_2, тому в машинописному
тексті договорів та розписок він власноруч вніс дані про кількість отриманих в
позику грошей, реквізити необхідні та власний підпис, в кожному з шести
документів ( в трьох
розписках та трьох договорах.) Посилань про повернення  суми боргу продукцією цими документами не
передбачено.

У відповідності
до вимог статті 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти
у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому
засіданні первісний займодавець -
позивач ОСОБА_2суду пояснив, що згідно до договорів позики від 02.06.2004 року №01,від 23.06.2004 року № 04 та від 20.07.2004 року № 05 він позичив
грошові кошти трьома сумами 36 тисяч та двічі по 10 тисяч ОСОБА_3, всього на загальну суму 56000грн
(п'ятдесят шість тисяч) з зобов'язанням повернути суми боргу своєчасно, в строк
не пізніше 01.10. 2004 року , в строк,
передбачений 3 договорами
позики, але свого обов'язку не виконав до теперішнього часу, тому він наполягає
на стягненні вказаної суми боргу в примусовому порядку, про що у відповідності
до ст. 1047 ч.2 ЦК
України надав розписки відповідного змісту з безпосереднім посиланням на ст. 374 ,375 ЦК України
(договір позики в редакції попереднього Цивільного Кодексу України.)

Позивач ОСОБА_1в судовому
засіданні в обґрунтування своїх вимог вказав, що до нього у відповідності до ст.. 514 ЦК України
перейшло право вимоги повернення суми боргу від відповідача у повному обсязі,
бо 17.08.2005 року
ОСОБА_2. уклав відповідно до ст..
512,513 ЦК України та вказаних договорів позики   договір про відступлення права

3

вимоги ОСОБА_2на
його користь, про що ОСОБА_2відповідача ОСОБА_3 сповістив цінним листом.

Оскільки
відповідач ОСОБА_3 не сплатив належні до сплати суми боргу ні первісному
позивачеві, ні йому, то він також вважає свої права порушеними та наполягає на
стягненні суми боргу 56000
грн, який слід стягнути в примусовому порядку. В частині посилань
відповідача, що ОСОБА_3 виконав свої зобов'язання шляхом поставки насіння
соняшника вважає їх безпідставними, бо мови про повернення боргу насінням
ОСОБА_2не обговорював і цього в розписках не міститься, що саме насінням
соняшника буде йти погашення суми боргу грошових коштів ОСОБА_2суду пояснив, що
ОСОБА_3 має перед ним зобов'язання про повернення суми боргу на ціну позову,
але відповідач свої зобов'язання з повернення суми боргу не виконав до цього
часу та ще виказує погрози на його адресу, неодноразово звертався до
правоохоронних органів, щоб проти нього порушили кримінальну справу , повязуючи
неповернуті ним гроші до " Донпроексу насіння соняшника, які не мають
відношення один до іншого. Щоб не повертати взяті в борг гроші.

Позивач ОСОБА_1в
судовому засіданні також пояснив, що фактично грошові суми, які позичав
ОСОБА_2по розписках ОСОБА_3були належні йому, згідно до договору позики він
позичив їх ОСОБА_2, а той в свою чергу згідно до трьох розписок та трьох
договорів позики позичив їх ОСОБА_3, але відповідач ніяким чином та в ніякій
частині не повернув борг ні первісному кредиторові - ОСОБА_2., ні йому.
Твердження ОСОБА_3, що він з ними розрахувався насінням соняшника були
предметом неодноразових перевірок правоохоронними органами, нічим не
підтверджені, останньою постановою слідчого у порушенні кримінальної справи за
ознаками статті 190 КК
України також було відмовлено. Оскільки він мав договір позики з ОСОБА_2і той
теж не виконав перед ним зобов'язання в зв'язку з невиконанням цих зобов'язань
відповідачем ОСОБА_3м, то він не заперечує, що первісний кредитор ОСОБА_2має
переважне право на стягнення боргу з відповідача ОСОБА_3, а він розбереться з
ОСОБА_2самостійно.

Хоча відповідач
ОСОБА_3 позовні вимоги про повернення боргу не визнав та вважає, що він нікому
з позивачів нічого не винний в грошах, бо свої зобов'язання виконав шляхом
передачі насіння соняшнику на фірму» Донпроекс», на яку йому вказав ОСОБА_2та куди
возили насіння на автомобілях його підприємства, суд виходячи з тексту боргових
розписок та договорів позики, що написані його власною рукою, де вказані дата
повернення грошей в строк до 01.10. 2004
року , а мова
про повернення боргу насінням соняшника нічим і ніким ні в розписках, ні в
договорах позики не обумовлена, тому позовні вимоги про повернення суми боргу
позичених саме грошей являються обґрунтованими.

В зв'язку з
поясненнями ОСОБА_3, що відносно мало місце недобросовісна поведінка ОСОБА_2та
писав він розписки на його ім'я у подвійному розмірі, то суд надавав можливість
відповідачу спростувати дані розписок шляхом звернення до правоохоронних
органів ,в зв'язку з чим проводилися відповідні перевірки міліцією та
прокуратурою .Його пояснення в цій частині на увагу не заслуговують, оскільки
якихось аргументів та доказів в цій частині суду не надано по цей час, є
декілька постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, справи як такої
та вироку не існує, а виходячи з принципу презумпції невиновності, то говорити
про протиправну поведінку відповідачів не можна, а наявність боргових розписок
у позивача свідчить про наявність боргу ОСОБА_3в грошовому еквіваленті.
Розписки, які на думку ОСОБА_3, обманним шляхом ОСОБА_2утримав у себе на його
вимоги їх повернути. Являються доказом того, що гроші дійсно не повернуті
боржником. Тому не заслуговують на увагу також доводи представника відповідача
ОСОБА_3, що
вимоги позивачів витікають з правовідносин господарчого характеру, а отримані
гроші слугують авансовою предоплатою
під майбутню поставку продукції ОСОБА_3м сторонній організації
"Донпромекс", які спростовуються поясненнями самого відповідача, що
розписки про позику грошей та договори займу під ці розписки писав саме він
власною рукою, і ні в одному з цих документів нема гадки про повернення боргів
сільгоспродукцією в строки, вказані в

4

розписках..
Згідно до тексту розписок мова йшлася про позику грошових коштів та повернення
їх в тому ж грошовому виразі.

Згідно до вимог
ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а позичпльник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Догові позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України
передбачається, що договір позики укладається у простій письмовій формі, якщо
його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір
неопадаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання позики
та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,
який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми. Судом
враховано, що сторонами ОСОБА_2та ОСОБА_3м були дотримані вимоги ст. 1047 ЦК України про
письмову форму договору.

У відповідності
до вимог статті 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти
у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)
у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в
момент пердання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або
зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як встановлено в
судовому засіданні між ОСОБА_2та ОСОБА_3м були укладені договори позики
грошових коштів на загальну суму 56000
грн.: від 02.06.2004
року № 01 на суму 36000 грн, від 23.06.2004 року № 04 на суму 10000 грн та від 20.07.2004 року № 5 на 10 000грн. з
додержанням вимог ст.
1047 КЦК України. Згідно до даних договорів позики та розписок ОСОБА_3 взяв у
ОСОБА_2вказані суми грошей та зобов'язався повернути позивачу всю суму боргу до
1 жовтня 2004 року. Позивач
передав дану суму грошей відповідачу ОСОБА_3, про що ОСОБА_3 власноруч написав
відповідні розписки та підписав їх. Сам ОСОБА_3 цього факту в судовому
засіданні не заперечував і не спростовував, що писано не його рукою. Судом у
відповідності до ст. 1051
ЦК України береться до уваги саме письмові розписки та договори позики
вказаних грошових коштів.

В судовому
засіданні первісний кредитор ОСОБА_2суду
пояснив, що ОСОБА_3 має перед ним зобов'язання про повернення суми боргу на
ціну позову згідно до трьох розписок, гроші були передані за три рази, про що
були написані розписки, які підтверджені договорами позики. Загальна сума боргу
складає 56000грн., але відповідач свої зобов'язання з повернення суми боргу не
виконав до цього часу та ще й виказує погрози на його адресу.

Позивач ОСОБА_1в судовому
засіданні пояснив, що фактично грошові суми , які

позичав
ОСОБА_2по розписках ОСОБА_3були належні йому, згідно до договору позики

він позичив їх
ОСОБА_2 в травні 2004 року, а
той, в свою чергу, згідно до трьох розписок

та трьох
договорів позики позичив їх ОСОБА_3, але відповідач ніяким чином та в ніякій

частині не
повернув борг ні первісному кредиторові - ОСОБА_2., ні йому.

Твердження
ОСОБА_3, що він з ними розрахувався насінням соняшника, являються

безпідставними
та такими, що не відповідають дійсності, оскільки позичав гроші, то має й

повертати гроші.
ОСОБА_3 неодноразово звертався в міліцію і в прокуратуру,

намагаючись
ухилитися від свого обов'язку повернути взяті в борг гроші. Ці обставини

були предметом
неодноразових перевірок правоохоронними органами, та нічим не

підтверджені, останньою
постановою слідчого у порушенні кримінальної справи за

ознаками статті
190 КК України відносно позивача ОСОБА_2також було відмовлено. Вказані
звернення ОСОБА_3затягують вирішення цивільної справи.

Оскільки він мав
договір позики з ОСОБА_2в травні 2004 року і той теж не виконав перед ним
зобов'язання в зв'язку з невиконанням цих зобов'язань відповідачем ОСОБА_3м, то
він не заперечує, що первісний кредитор ОСОБА_2має переважне право на стягнення
боргу з відповідача ОСОБА_3, бо розписки безпосередньо писані ОСОБА_3м на ім'я
ОСОБА_2а, а його прізвища в тих розписках немає. Він буде мати справу з
ОСОБА_2   окремо і самостійно вирішуючи
свої вимоги згідно існуючих

5

правовідносин,
що склалися згідно до договору позики між ним та ОСОБА_2, оскільки саме ОСОБА_2перепозичив
його гроші відповідачеві ОСОБА_3.

Згідно до
текстів договорів позики ,
що знаходяться в матеріалах справи, та трьох розписок між ОСОБА_3м і
ОСОБА_2дані договори позики містять посилання на отримання грошей на суму 36000 грн та двічі по
по 10000 грн.

Допитана в
судовому засіданні бухгалтер, що працювала в той час у ОСОБА_3у його
підприємстві "МАЗ" вказала, що ОСОБА_3посилався на борги перед
ОСОБА_2, що позичав гроші ОСОБА_3 саме у ОСОБА_2а, брав гроші ОСОБА_3 для підприємства, чи всі гроші ОСОБА_3м
вносились до каси, не памятає, позичали десь коло 30 тисяч гривень,
ОСОБА_2їх давній партнер, постачав їм пальне та брав насіння пшениці на продаж.
Оскільки 2004 рік був неврожайним, грошей повернути було нічим. З пояснень
ОСОБА_3повертали борги насінням соняшника, здавали його на
"Донпромекс" через ОСОБА_2по накладних цієї організації, чи повністю
ця організація розрахувалась за насіння,сказати не може, при її роботі гроші
надійшли частково.

Оскільки договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених
родовими предметами, то в судовому засіданні ОСОБА_3 сам вказав, що писав
розписки власною рукою, договір позики був укладений в простій письмовій формі,
гроші отримував саме від ОСОБА_2у його офісі, розписки як доказ наявності боргу
ОСОБА_3знаходяться у ОСОБА_2на руках.

Згідно до вимог
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своєї вимог і заперечень. Суд, як це передбачено ст.
11 ЦПК України,
розглядає справу на підставі доказів, які надані сторонами.

Таким чином,
позовні вимоги ОСОБА_2являються обґрунтованими та такими, що піддягають
задоволенню, бо відповідачем порушено право позивача по договорах позики,
оскільки борг дл теперішнього часу не повернуто. Посилання відповідача, що борг
повернено сул вважає неспроможним,тому що розписки, які ОСОБА_3 надав ОСОБА_2
як позикодавцю знаходяться у позикодавця. Відповідачем не надано ніяких доказів
в підтвердження сплати боргу, в зв'язку з чим суд вважає, що зобов'язання не
виконані та не припинені належним чином. Згідно до норм цивільного
законодавства договір позики вважається остаточно завершеним, коли боргова
розписка повернута позичалькові, а якщо розписки знаходяться у позикодавця, то
це говорить про те, що договір позики належним чином не виконано. Оскільки в
первісних документах - розписках
та договорах позики як сторони договору позики значаться саме ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, то саме на користь ОСОБА_2слід стягнути суми боргу з ОСОБА_3. В
позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3про стягнення суми боргу з посиланням на ст.
374 колишнього ЦК України слід відмовити, бо безпосередньо гроші ОСОБА_3він не
позичав та розписок з зобовязанням як позичальник ОСОБА_3 позикодавцю ОСОБА_1не
писав.

Згідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право одержання від позичальника процентів від суми позики.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, тобто п.3
договорів позики між ОСОБА_2та ОСОБА_3м. В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2і
ОСОБА_3 від стягнення даної суми неустойки відмовилися, про що подали заяви
відповідного змісту. Таким чином, підлягають стягненню безпосередньо суми
позики в загальній сумі 56000
грн.

Крім того, у
відповідності до ст. 88 ЦПК
України слід вирішити питання про стягнення судових витрат, оскільки позов
задоволено, то з відповідача ОСОБА_3на користь держави слід стягнути 560грн.
судового збору та 30 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.
ст. 5,
6,10,107,208,215,218 ЦПК України, ст. 1046-1049
ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_2до ОСОБА_3про стягнення суми боргу 56000(
п'ятдесят шість тисяч) гривень задовольнити.

6

Стягнути з
ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 56000грн. і 560грн. судовового збору на користь
держави та 30 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.