У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України в складі:

Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М., Сеніна
Ю.Л.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання прва власності на ½ частину квартири, визначення порядку користування
квартирою, вселення та визнання позичальником за кредитним  договором, за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_1 про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в
и л а :

У березні 2006 року ОСОБА_1  звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що у період перебування у шлюбі з відповідачем вони купили трикімнатну
квартиру, сплативши 74800 грн., а для сплати решти 63000 грн. оформили
кредитний договір з банком, після розірвання шлюбу відповідач не дозволяє їй
користуватися квартирою.

У
квітні 2006 року ОСОБА_2 пред'явила
позов, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири і
визнати за нею право власності на 5661000 частин квартири, посилаючись на те,
що між нею та відповідачами існувала домовленість про спільне проживання, з
цією метою вона продала свою квартиру за 78000 грн. і внесла ці гроші при
купівлі спірної квартири.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 4 червня     2007 року позов  ОСОБА_1  задоволено, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2007 року
рішення  Замостянського районного суду м.
Вінниці від 4 червня 2007 року скасовано, позов ОСОБА_3  задоволено,
позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково,  постановлено
визнати за ОСОБА_1 право власності на 217/1000 частин квартири, за ОСОБА_3 - на
566/1000 частин квартири, ОСОБА_1 вселено у квартиру, у її користування
виділено кімнату площею 8,2 кв. м.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1  просить
скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Апеляційного суду Вінницької
області від 24 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:                                          Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Ю.Л.Сенін