УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 лютого
2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді    Курської А.Г. суддів
Горбань В.В.

Шаповалової О.А. при секретарі Урденко Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до приватного сільськогосподарського
підприємства "Нива" про виділ майнового паю в натурі, стягнення
орендної плати і моральної шкоди за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_2на рішення Красноперекопського міськрайонного суду від 04
травня 2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

03 червня 2002 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства
"Нива" про стягнення на її користь вартості майнового паю, мотивуючи позовні вимоги тим, що її
чоловік ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем якого вона є, мав право на майновий пай,
був членом КСП "Нива" та мав право на частку в його майні, яку
не отримав.

У судовому засіданні 16.11.2005 року представник позивачки ОСОБА_4 за дорученням змінив вимоги позову, просив визнати
свідоцтво про право власність на майновий пай, виданий Братською сільською
Радою Красноперекопського району АР Крим
від 18.03.2003 року
недійсним в частині вартості майнового паю, виділити майновий пай в натурі на суму 14538,
00 гривень, а саме: магазин в с
Братське, інв. №64
- на суму 8402,
96 гривень, трактор ЮМЗ-6, інв №613
- вартістю 1236
гривен; 3718
кг. рису-крупи вартістю 0, 58 гривень - на суму 2151, 56 гривень; 2229 кг. рису-сирцю вартістю 0, 16 гривень - на суму 353, 08 гривень; 6 тонн ячменю вартістю 0, 10 гривень - на суму 600 гривень; 5 тонн пшениці вартістю 0,12 гривень - на суму 600 гривень; дизельне паливо вартістю 1,52
гривень -
на суму 300
гривень, і оскільки худоба на даний
час відсутня, замінити дизельним паливом на суму 726, 90 гривень, стягнути з відповідача 10
тисяч моральної шкоди, стягнути за період 2000-2005
року орендну плату у розмірі 5%
від вартості майнового паю за його
користування, тобто за кожен рік по 726, 90 гривень, всього - 4361,40 гривень.

У судовому засіданні 20.12.2005 року представник позивачки ОСОБА_4 доповнив вимоги позову, просив визнати за ОСОБА_1.
в порядку спадкування за законом
право власності на майновий пай, який належав ОСОБА_3 згідно свідоцтваНОМЕР_1 серії PK-IV, виданого Братською сільською Радою 18.03.2003
року.

У судовому засіданні 03.05.2006 року представник позивачки ОСОБА_4 доповнив вимоги позову, просив виділити в натурі в
рахунок майнового паю - 1/2
частину магазину в с
Братське і трактор ЮМЗ -6
інв.№13 -
ОСОБА_1. і визнати за нею право власності на зазначене майно.

Справа №22- ц-92/2007

Головуючий у першії інстанції

Литвиненко В.П.

Доповідач

Курська А.Г.

Рішенням суду
позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського
підприємства "Нива" про виділення у натурі майна із пайового фонду на
суму 14538 гривень,
стягнення орендної плати за користування майновим паєм за період 2000-2005 p.p. задоволено частково. Зобов'язано ПСП "Нива"
виділити ОСОБА_1. у власність майно на суму 10990
гривень з майна пайового фонду реорганізованого колективного
сільськогосподарського підприємства "Нива". Визнано за ОСОБА_1. право власності в порядку спадкування за
законом, на майновий пай, який
належав ОСОБА_3 згідно свідоцтваНОМЕР_1 серії РК -VI, виданого Братською сільською Радою 18.03.2003 року, на суму 10990 гривень. Стягнуто з ПСП "Нива" на користь
ОСОБА_1 орендну плату за період 2004 -2005 p.p. у сумі 220 гривень. У решті частини позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Доводи апелянта зводяться до того, що суд розглянув
цивільну справу про стягнення
грошової вартості майнового паю, не зважаючи на те, що позовні вимоги були змінені на виділення майнового паю у натурі. Суд
необгрунтовано визнав вартість майнового
паю ОСОБА_1 у розмірі 10990 гривень,
тоді як позивачка надавала розрахунок
вартості майнового паю у розмірі 14538 гривень. Позивачка не згодна з рішенням пайщиків та експертною оцінкою майна, про
що свідчить її звернення до суду. Рішення
суду неконкретне, тому що задовольняючи вимогу про виділення майнового паю
позивачці у натурі, суд не вказав, яке саме майно підлягає виділенню. Суд
необгрунтовано стягнув орендну плату у розмірі 220
гривень за 2004-2005
p.p. з рахунку 1% від вартості майна за рік. У резолютивній частині
рішення не вказані висновки за сутністю позовних вимог про стягнення моральної
шкоди, що
не відповідає ст. 215 ЦПК
України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, розглянувши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає їх частково обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або
порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судова колегія дійшла висновку, що при розгляді справи
судом допущено порушення норм процесуального права,
тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 і
п.5 ч.1
ст.311 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи, представник позивачки
ОСОБА_4 просив визнати свідоцтво про право
власності на майновий пай, видане Братською сільською радою, від 18.03.2003
року недійсним в частині вартості
майнового паю в розмірі 10990 грн.,
але в якості сторони Братську сільську раду до участі у справі не притягнуто і розглянуто спір без урахування думки з цього питання
саме цього відповідача.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права
та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

В процесі розгляду спору представник позивачки ОСОБА_1 20.12.2005
року по суті заявив новий позов про
визнання права власності за ОСОБА_1. в порядку спадкування за законом на цей же майновий пай, який належав ОСОБА_3
згідно свідоцтваНОМЕР_1 серії PK-VI,
виданого Братською сільрадою 18.03.2003
року. Позов пред'явлено ОСОБА_4. й ним же підписано (
а.с.319). Проте такі вимоги є взаємовиключними, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Крім того, при розгляді позовних
вимог суд першої інстанції виходив з того, що вони заявлені належною особою і підлягають частковому
задоволенню, як обґрунтовані, в частині
визнання права власності на майновий пай за спадкоємцем та в частині виділу паю
в натурі.

Але такі висновки суду суперечать матеріалам справи, з
яких убачається, що позивачка ОСОБА_1
видала довіреність ( а.с.295)
ОСОБА_4, в якій було зазначено
вести її справи з усіма правами позивача в цивільному процесі, у тому числі з правом зміни підстав та предмету, відмови від
позову й права подання апеляційної скарги. Право на подання позовної заяви до суду і право підпису
позовної заяви в наданій довіреності
не обумовлено. Сама позивачка ОСОБА_1 не приймала участі у справі і, як
убачається з протоколів судового засідання, суд не визнавав її явку
обов'язковою для з'ясування питання, чи бажає вона особисто набути права
власності на майновий пай у розмірі 10990 грн. в порядку спадкування за законом, оскільки до
нотаріальної контори вона з цього
питання після 18.03.2003 року
не зверталась, хоча зверталась 30.06.1999 року з
заявою про прийняття спадку після смерті ОСОБА_3, і їй було видано свідоцтво
про право на спадок за законом на
грошовий вклад. З'ясування цього питання має суттєве значення як щодо предмету спору, так і щодо кола
відповідачів, з урахуванням вимог ч.1 ст.З ЦПК України, згідно з якою суд першої
інстанції повинен був перевірити, чим порушено права позивачки, хто їх не визнавав, чи хто їх оспорював.

Поряд з цим, з матеріалів справи убачається, що позивачка
через своїх представників просила стягнути
майновий пай спочатку в формі грошей, а в подальшому у вигляді майна - 54 частини магазину в с.Братське і трактора ЮМЗ-6
інвентарний №13.

В мотивувальній частині рішення, суд дійшов висновку, що
в такій формі вимоги позивачки
задоволенню не підлягають, а в резолютивній частині рішення суд зобов'язав ПСП „Нива" виділити ОСОБА_1 у власність майно
на суму 10990 грн.
з майна паевого фонду
реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства „Нива".

Між тим, такий висновок суду суперечить діючому законодавству і матеріальному закону з цих питань, за нормами
якого, при неможливості присудити пай у зазначеній позивачем формі, суд не відмовляє у позові, а визначає
належний пай в іншій формі з урахуванням законних інтересів сторін.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції фактично не вирішив
спір, оскільки не ухвалив рішення з питання про визначення належного паю в
іншій формі, ніж просила позивачка,
а по суті поклав цей обов'язок на відповідача, і цей недолік не може бути усунений прийняттям додаткового рішення судом
першої інстанції, то судова колегія вважає,
що в даному випадку рішення суду на підставі п.5 ст.311
ЦПК України підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судом першої інстанції
необхідно врахувати наведене,
всебічно і повно встановити всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки, наявних в ній доказів,
з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін і залежно від встановленого правильно застосувати
процесуально-правові норми та норми матеріального права, що регулюють спірні
правовідносини, а також ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 311,
313-315, 317, 319, 325 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2задовольнити частково, рішення Красноперекопського
міськрайонного суду від 04 травня
2006 року
скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох
місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.