Справа №2-154/2007
ДЕСНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІГОВА
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2007 року                                                                                                         м.
Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова у складі: головуючого -
судді Коверзнева В.О., при секретарі -
Бабич В.Д.,

з участю: позивача, його представника - адвоката
ОСОБА_6, відповідачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представників -ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
угод недійсними,

треті особи:
Перша чернігівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

встановив:

20.06.2006 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів
і після уточнення заявлених вимог просив:

1) Визнати
недійсним договір довічного утримання, укладений 15.04.1992

року між
ОСОБА_9 та ОСОБА_2, відповідно до

якого
останній отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 (далі
по тексту - Квартира);

2)
Визнати недійсним договір купівлі-продажу Квартири,
укладений 05.09.2005 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

3)
Визнати недійсним договір купівлі-продажу Квартири,
укладений 12.09.2005 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В обґрунтування
позову зазначив, що договір довічного утримання є недійсним, оскільки в момент
його укладення ОСОБА_9 не усвідомлювала значення свої дій, що в свою чергу є
підставою для визнання недійсними наступних договорів відчуження Квартири.

У судовому
засіданні позивач свої вимоги підтримав і наполягав на задоволенні.

Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали, і пославшись на його безпідставність
просили відмовити в задоволенні.

Відповідач
ОСОБА_2 та треті особи не з'явилися,

про час і місце розгляду справи
сповіщалися належним чином.

2

Судом встановлені
такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач
перебував у шлюбі з ОСОБА_9 з 25.04.1954
року по 07.07.1990 року
(а.с. 147, 148).
15.04.1992 року ОСОБА_9 уклала з ОСОБА_2 договір довічного
утримання, відповідно до якого передала йому у власність Квартиру. 05.03.1993 року ОСОБА_9
зробила розпорядження на випадок смерті і заповіла позивачу все своє майно, в
тому числі й Квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона
померла. 05.09.2005 року
ОСОБА_2 продав Квартиру ОСОБА_3, яка 12.09.2005
року продала її ОСОБА_4 (а.с. 6
зв., 7, 90, 96, ПО).

Відповідно до
ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та (або) або не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її* смерті - за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В силу ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином,
доведення того, що в момент укладення договору довічного утримання ОСОБА_9 не
усвідомлювала значення своїх дій є обов'язком позивача. Проте, він не надав
переконливих доказів на підтвердження вищевикладеного, а з показань свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 цього не вбачається.

У свою чергу
доводи позивача повністю спростовуються висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_9 у момент
укладання договору довічного утримання -
15.04.1992 року, мав місце біполярний афективний розлад у стані
ремісії (F 31.7
за Міжнародною Класифікацію Хвороб 10-го перегляду), який не позбавляв її
здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Додатково слід
зазначити, що включення ОСОБА_9 Квартири до складу спадкового майна, у той час
коли вона не була її власником, не впливає на дійсність договору довічного
утримання.

За викладених обставин суд не знаходить підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.
208, 209,212 - 215,294 ЦПК
України, суд

вирішив:

у задоволені
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угод недійсними відмовити.

Рішення суду
може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Заява про
апеляційне оскарження рішення подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а апеляційна скарга - протягом 20 днів після
подання заяви. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження рішення, якщо вона подається в строк,
встановлений для подання заяви.

Головуючий: