СУД   ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-537/07           Головуючий у 1 інстанції Овчаренко
Категорія 2/5                                                Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28
лютого 2007 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого
Петренко І.О. суддів Болтунової  Л.М.,
Лаченкової  О.В. при секретарі   Шило С/Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення
Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2005 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропет­ровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах, визнання заповіту частково недійсним, про
вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом виселення, -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просив
ухвалити рі­шення, яким встановити факт перебування в шлюбних відносинах його
та ОСОБА_4 в період з 1963 року по 2002 рік, визнати його спадкоємцем за
законом на АДРЕСА_1 після
смерті останньої, а також визнати частково недійсним свідоцтво про право
власності, видане на ім'я ОСОБА_2 та вселити його в спірну квартиру, усунувши
перешкоди з боку відповідачки у користуванні вказаною кварти­рою.

Відповідачка позов не визнала та звернулася із зустрічним, просила усунути
перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_1 з неї.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2005
року був встановлений факт перебування ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_4 в період з 1963 року по 2002 рік, за позивачем було визнано право
користування та проживання в квартирі АДРЕСА_2, він був вселений в неї. В решті
вимог позивачу відмовлено, а також відмовлено в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати частково в
частині відмови в визнанні права власності, у спадкування за законом на 2/3
частини спірної квартири та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог в
цій частині.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено
матеріалами справи проти чого не заперечували сторони, що з 1963 року позивач
знаходився у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 до її смерті, а саме
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була з 23.02.1995 року
власницею

спірної квартири
АДРЕСА_1, житловою площею 26,4 кв.м.

28 жовтня 1996 року ОСОБА_4 був складений заповіт на ім'я її онуки ОСОБА_2
на зазначену квартиру.

Визнаючи факт перебування позивача у фактичних шлюбних відносинах з
померлою, районний суд керувався положенням ст. 61 ЦПК України, вказуючи, що
відповідачка визнала даний факт, а тому ці обставини не потребують доведення.

Між тим, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, оскільки він
суперечить вимогам закону.

Відповідно до ст. 273 ЦПК України в редакції 1963 року суд не вправі
встановлювати факт перебування в фактичних шлюбних відносинах, які виникли і
існували після 8 липня 1944 року.

Зазначені вимоги закону не були враховані при розгляді справи, а тому
встановлення цього факту та визнання за позивачем його права користування і
проживання в спірній квартирі, а також вселення в неї, є помилковим висновком
суду першої інстанції.

Позивач прописаний в квартирі АДРЕСА_3, і як підтвердили в судовому
засіданні апеляційної інстанції його представ­ники та сам ОСОБА_1 з 2003 року
проживає в ній.

Посилання районного суду в мотивувальній частині, що вимоги ОСОБА_1 про те,
що він являється утриманцем померлої ОСОБА_4 не підлягають задоволенню за
відсутніс­тю доказів, колегія суддів вважає безпідставними, так як позивач до
суду з таким позовом не звертався.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не
правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а тому
рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про відмову позивачу в його позові в повному обсязі,
та задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.
304, 307, 309, 314, 316,317, 319 ЦПК Україна колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2005
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання заповіту частково
недійсним, про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим
приміщенням відмовити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоджань ОСОБА_2 в
користуванні квартирою АДРЕСА_2 та виселити його з даної квартири.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців до Верховного Суду України.