Справа № 22ц-101/2007                                      Головуючий по 1-й інстанції:
Категорія-9                                                            суддя
Доповідач: суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року                                                     м Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі головуючого:
Резникової Л.В., суддів:
Стратіло В.І., Азевича В.Б, при секретарі Ставріновій Ю.М., з участю адвоката
ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2. на рішення та ухвалу Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 20 червня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні квартирою
та виселення, зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2004 року ОСОБА_1. звернулась до суду з цим
позовом, вказуючи, що вона є власником квартириАДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності за заповітом, яке видано 01.12.2003 року. Вказана
квартира складається з однієї кімнати площею 11.60 кв.м., а загальна площа становить 21 кв.м. У цій квартирі
вона постійно мешкала. Однак відповідачкаОСОБА_2., яка є матір'ю її колишнього чоловіка, вважаючи, що вона також має право на квартиру, самовільно вселилась до спірної
квартири, встановила нові двері, замінила замки, не пускає її до
квартири, чинить їй, а також її дитині перешкоди у користуванні спірною
квартирою.

Просила постановити рішення, яким усунути перешкоди у
користуванні спірною квартирою,
виселивши з неїОСОБА_2.

У серпні 2004 рокуОСОБА_2. подала зустрічний позов
доОСОБА_1. про стягнення матеріальної та моральної шкоди, вказуючи, що
вона фактично ніяких перешкод у користуванні спірною квартирою не створює.
Вказана квартира раніше належала ОСОБА_4., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1року.
Протягом року вона здійснювала на нею догляд і поховала її за свої кошти,
оскільки родичі в неї не було. Із вдячності
до неї за її пропозицією ОСОБА_4за життя склала заповіт на свою квартиру на користьОСОБА_1., яка на той час була
дружиною її сина.

На
поховання ОСОБА_4. вона витратила власні кошти - 1290 грн. Крім того,
доглядаючи за нею, вона перевезла до квартири свої речі: холодильник, дерев'яне
ліжко, шафу, журнальний стілець, пральну дошку, обідній стіл, пенал, стілець та
табурет. Вказані речі залишились у спірній
квартирі після смерті ОСОБА_4. Вже після того, як ОСОБА_1. отримала свідоцтво
про право власності на спірну квартиру, вона зробила в ній ремонт власними
силами за свій рахунок. Право

2

ОСОБА_1. на користування спірною квартирою вона не
заперечує, однак вважає, що
остання повинна відшкодувати їй витрати на поховання ОСОБА_4. та за ремонт
квартири, відшкодувати вартість переліченого майна. У зв'язку з цим просила
постановити рішення, яким стягнути зОСОБА_1. в рахунок відшкодування витрат на поховання, за ремонт квартири та
вартість майна на загальну суму 10896 грн, а також в рахунок відшкодування
моральної шкоди 2000 грн.

Заочним рішенням Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 20.06.2006 року
задоволено позовОСОБА_1 до ОСОБА_2. і виселеноОСОБА_2. зі спірної
квартири та стягнуто судові витрати у розмірі 8 грн. 50 коп.

Ухвалою цього ж суду від вказаної
дати зустрічний позов ОСОБА_2. залишено без
розгляду. При цьому суд зазначив, що позивачка за зустрічним позовом повторно
у судові засідання, призначені на 02.06.06 р. та 20.06.06 р. не з'явилась, хоча
була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи судовими
повістками. Посилаючись на п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд постановив ухвалу
про залишення зустрічного позову без розгляду.

На вказані рішення та ухвалуОСОБА_2. подала апеляційні
скарги, де вказувала, що зазначені судові рішення та ухвала постановлені у її
відсутності, а посилання суду на те, що вона була повідомлена належним чином
про час та місце розгляду справи, є необгрунтованими. Вона не отримувала
повісток чи телеграм про виклик до суду, ніде не розписувалась про
повідомлення, а також не отримував повідомлень її представник.

Апелянт також посилалась на те, що судом першої
інстанції не виконано вимоги апеляційного
суду, викладені в ухвалі від 04.08.2005 року щодо розгляду її зустрічного позову. При цьому вказувала, що незрозумілим є
те, що чому, розглянувши один позов у її відсутності, суд не розглянув
за таких же обставин і зустрічний позов відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України.
Просила рішення та ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення про
задоволення її вимог за зустрічним позовом.

Від позивачки письмових заперечень на скаргу не надійшло. Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційних скарг на ухвалу та на рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, ухвала та рішення суду підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд з таких підстав.

Розглядаючи
справу у порядку заочного розгляду, суд посилався на ч.4 ст.169 ЦПК України,
вказуючи, що відповідачка до судового засідання не з'явилась, хоча була
належним чином повідомлена судовими повістками, тому суд розглядає справу на підставі наявних даних та доказів,
постановивши заочне рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовуОСОБА_1., суд першої інстанції виходив
з того, що позивачка ОСОБА_1. є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4., яке
складається з квартири АДРЕСА_1. Крім того,
вона є власником вказаної квартири, що підтверджується витягом з реєстру права
власності на нерухоме майно, в якому зазначено, що ОСОБА_1. є власником
квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Довідкою з
місця проживання, виданою ЖЕО Куйбишевського району м. Донецька підтверджується
той факт, що позивачка дійсно мешкає за вказаною адресою.

Далі
суд посилався на норми матеріального права, якими врегульовано спірні
правовідносини: ст. 13, 41 Конституції України, ч.1 ст.61, ч.2 ст.386 ЦК України,
ч.2 ст.48 Закону України „Про
власність", після чого зробив правовий висновок про те, що вимоги
позивача, викладені у позові, знайшли своє підтвердження у судовому
засіданні  та   об'єктивно
підтверджуються   матеріалами   справи,
тому   визнав   за

3

необхідне відновити майнове положення позивача, яке мало
місце до порушення її прав власності, відновивши порушене право власності, у
зв'язку з чим визнав необхідним усунути перешкоди в користуванні позивачкою
спірною квартирою, виселивши з неї відповідачку.

Апеляційний суд
вважає, що справа була розглянута з порушенням норм процесуального права, які є
безумовною підставою для скасування заочного рішення суду з направленням справи
на новий розгляд.

Відповідно до
ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним
є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирів справу
згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи
ухвалу про залишення зустрічного позову ОСОБА_2. без розгляду, суд посилався на
п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України і виходив з того, щоОСОБА_2. повторно у судове
засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце
судового засідання, причин неявки не надала, заяви про розгляд справи у її
відсутності не надійшло. При цьому суд зазначив, що 13.04.2006 року представник
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3. особисто був повідомлений про час та
місце розгляду справи на 2.06.2006 року, сама позивачка відмовилась від підпису
в розписці, про що у розписці зроблений відповідний запис секретарем судового засідання та помічником
судді. У судове засідання, призначене на 20.06.2006 року представник
позивача був повідомлений судовою повісткою, відправленою
рекомендованим листом. Судова повістка, відправлена рекомендованим листом
позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2. була повернута поштовим відділенням по
закінченню строку зберігання. Посилаючись на викладене, та на п.5 ст.76 ЦПК
України, суд зробив правовий висновок про те, що вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки
цій особі.

Ухвалюючи
рішення про виселення ОСОБА_2. у відсутності останньої, виходив з того, що
відповідачОСОБА_2. до судового засідання не з'явилась, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце розгляду справи судовими повістками, причини
неявки суду не повідомлені, у зв'язку з чим на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України
суд розглядає справу у відсутності відповідача на підставі наявних даних та
доказів, постановляє заочне рішення.

Між тим, з
такими висновками погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Апеляційним
судом встановлено, що фіксування судового засідання здійснювалось технічними
засобами відповідно до ст.197 ЦПК України.

При цьому
свідчень про проведення судового засідання, призначеного на 2.06.2006 року в
матеріалах справи взагалі не має.

Крім того, в
матеріалах справи відсутні дані про повідомлення належним про час та місце судового засідання, призначеного на
20.06.2006 року представника ОСОБА_2. адвоката ОСОБА_3., а також самої
ОСОБА_2.

Відповідно до вимог, викладених у
ст.76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм
під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату
вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо
особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено
в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів
сім'ї. Які проживають разом з нею, а за їх відсутності   відповідній житлово -

4

експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого
самоврядування, разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку,
негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

До матеріалів
справи залучені повідомлення про вручення поштового відправлення на ім'я
ОСОБА_3. ( представника ОСОБА_2.) та на ім'я самої ОСОБА_2., а також поштовий
конверт на ім'я ОСОБА_2., у яких відсутні підписи вказаних осіб про вручення
судових повісток. Крім того, у зазначених повідомленнях
на порушення вимог п.3 ч.І ст.75 ЦПК України не міститься будь-яких свідчень
про день, час та місце розгляду справи ( а.с. 193-194).

Таким чином,
висновок суду про належне повідомлення вказаних осіб про час та місце розгляду справи не ґрунтується на законі і
спростовується матеріалами справи.

Отже суд
розглянув справу у відсутності осіб, які не були належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.311 ЦПК України
є безумовною підставою для с
касування рішення суду з направленням справи на новий розгляд.

Допущені судом також і інші
порушення.

Відповідно до вимог, визначених у ч. 1 ст.224 ЦПК України тільки у разі
неявки в судове засідання відповідача, який належним чином
повідомлений і від нього не надійшло
повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані
неповажними, суд можу ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про те, що
розгляд справи буде проводитись в заочному порядку, суд зобов'язаний
постановити ухвалу з занесенням до протоколу судового засідання або шляхом
ухвалення окремого процесуального документа в нарадчій кімнаті (ст.225 ЦПК).
Зазначене питання вирішується до початку розгляду справи по суті.

Ухвалюючи заочне
рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що про розгляд справи у заочному порядку він
зобов'язаний постановити ухвалу з занесенням до журналу судового
засідання або шляхом ухвалення окремого процесуального документа в нарадій кімнаті і це повинно вирішуватись до початку
розгляду справи по суті.

Як вбачається з
матеріалів справи судом не дотримані вказані вимоги і взагалі відсутні
посилання на норми процесуального законодавства, якими передбачений заочний
порядок розгляду справи.

Крім того,
апеляційним судом встановлено, що справа розглядалась неодноразово, в тому
числі вона була розглянута апеляційним судом, ухвалою якого від 4 серпня 2005
року рішення суду першої інстанції було скасовано, а справу направлено на новий розгляд в той же суд в іншому
складі суду (а.с. 157).

4 листопада 2005
року справу було призначено до розгляду у суді першої інстанції у загальному
порядку (а.с. 159).

Більш того, у справу вступив представник ОСОБА_2. адвокат ОСОБА_3. ( а.с.
168) і справа розглядалась з участю сторін у звичайному порядку, про що
свідчать журнали судового засідання (а.с. 169-172; 177; 182; 186;191)

Не зважаючи на
це, 20 червня 2006 року судом постановлено ухвалу про залишення зустрічного позову без розгляду та вирішено питання про
заочний розгляд справи і в цей же день було ухвалене судове рішення,
визначене як заочне.

Апеляційний
суд вважає, що за таких обставин розгляд справи у порядку заочного розгляду
є неприпустимим, оскільки відповідно до вимог цивільно-процесуального
законодавства зазначене питання повинно вирішуватись до початку розгляду справи
по суті за наявності обставин, викладених у
ст. 124 ЦПК України.

5

Крім того, у порушення ч.2 ст.311 ЦПК України судом першої інстанції не
були взяті до уваги висновки і мотиви, з яких було
скасоване рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 20
травня 2005 року, викладені в ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2005 року ( а.с.157-158), тоді як
відповідно до вказаної норми висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої інстанції
при новому розгляді справи.

З огляду на викладене при новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначені вище порушення і вирішити спір у відповідності
з вимогами закону.

Керуючись ст.301, 303, 304, п.5 ст. 307, п.3 ст.311, п.3 ст.312, 315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалу та рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від
20.06.2006 року скасувати, а справу направити до
того ж суду на новий розгляд у іншому складі суду.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.