районний суд міста Севастополя
Справа
2-304/2007 р. Категорія 14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

30 січня
2007 року Ленінський районний суд міста Севастополя у складі: головуючого судді
- Проценко О.І.

при секретарях - Дерепаско Л.В., Приходько К.С., Дусь
Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі цивільну
справу за позовом Приватного підприємства „Бургер" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання недійсною частки договору про тимчасове користування майном, третя особа
по справі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Закрите
акціонерне товариство „Витязь",

ВСТАНОВИВ:

Позивач Приватне підприємство „Бургер" (далі по тексту ПП «Бургер»)
звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним
з моменту укладення Договору про тимчасове користування майном НОМЕР_1,
укладеному між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у частині передачі майна, що належить йому на праві
власності відповідно до ст.ст.321,328,761 ЦК
України, ст.48 Закону України «Про власність», свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що у зазначений договір необгрунтовано було включено майно,
яке на праві власності належало ПП «Бургер», а саме манекени - 2 шт. вартістю
650 грн., макет гармати вартістю 450 грн., прапори - 7 шт. вартістю 840 грн.,
якір металевий вартістю 2 500 грн., зазначене майно придбано ним за рахунок
власних коштів у третіх осіб згідно наданим до позовної заяви накладним, тоді
як відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу незаконно отримував орендну плату
від ЗАТ „Витязь", якому це майно було передано у оренду, таким чином,
своїми діями відповідачі порушили його право власності, що вимусило його
звернутися з позовом до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі посилаючись на їх обґрунтованість, пропуск строку
позовної давності обґрунтовував тим, що про наявність цього договору позивач
дізнався лише у 2005 році у процесі розгляду господарським судом М.Севастополя
справи між керівником спільної діяльності ПП „Бургер" та ЗАТ „Витязь"
з однієї сторони та ПП ОСОБА_2 з іншої, а тому, просив суд позов задовольнити
та визнати недійсним оспорюваний договір у частині.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнали у повному обсязі, вважали їх не заснованими на
вимогах закону та не відповідаючими фактичним обставинам справи, мотивували
свої заперечення тим, що майно, яке позивач вважає своєю власністю і яке
зазначено ним у позові та у додатку ІНФОРМАЦІЯ_1, належить відповідачу на праві
власності починаючи з 1990 року, тобто задовго до укладання договору, який
оскаржується, що підтверджується відповідними документами, це майно за
договорами оренди неодноразово передавалося відповідачем і позивачу і третім
особі з ІНФОРМАЦІЯ_2 і ніколи у позивача не виникало спору відносно права
власності на нього, тоді як майно, яке позивач придбав по документах долучених
до позову, придбалося ним у третіх осіб для здійснення господарської діяльності
і не має відношення ані до оскаржуваного договору, ані до майна, яке будь-коли
передавалося у

спільну діяльність за договорами оренди, а тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Представник
третьої особи ЗАО „Витязь"
у судове засідання не з'явилася, про дату час та місце судового засідання
повідомлялася належним чином, раніше у судовому засіданні підтримувала позицію
представника позивача та вважала що позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягаючими задоволенню з підстав, зазначених у позові.

Заслухавши
позиції представників сторін по справі, доводи відповідача ОСОБА_1 дослідивши
матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 між ОСОБА_1 і ПП ОСОБА_2 був укладений договір
НОМЕР_1 про тимчасове користування майном, перелік якого, зазначений у додатку
НОМЕР_1 (арк.с.48,49), відповідно до умов зазначеного договору п.1.1 власник
передає, а користувач приймає у тимчасове користування для передачі у оренду
матеріальні цінності, які належать ОСОБА_1на праві власності. Відповідно до
акту прийому-передачі від ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначене у додатку НОМЕР_2 майно було
передано ОСОБА_1 та
прийнято у користування ПП ОСОБА_2

Позивач просить
визнати зазначений договір у частині передачі майна, а саме п.19 Якоря, п.21
Прапорів - 7 шт., п.31
манекенів - 2 шт., п.36
гармати - недійсним, з тих підстав, що фактично це майно належить позивачеві, а
тому воно не могло бути передано відповідачем ОСОБА_1 по договору в якості його
власності, у підтвердження своєї позиції позивач надав суду документи, які
підтверджують придбання позивачем зазначеного вище майна, але суд не може
погодитися із зазначеними доводами позивача і вважає, що у задоволенні його
вимог слід відмовити з тих підстав, що надані позивачем ПП „Бургер" докази
безспірне не свідчать про придбання ним права власності на це майно і
викликають сумніви в їх достовірності.

Так, рахунок -
фактура НОМЕР_3 54-го механічного заводу, представлений ПП „Бургер"
(арк.с.6), не є підставою для виникнення права власності, тому що на документі
відсутня печатка підприємства, відсутній платіжний документ, який підтверджує
оплату предмету (макету гармати), довіреність на отримання ТМЦ, акт прийняття
на баланс, як ПП «Бургер». Водночас суд приймає до уваги представлений акт
НОМЕР_4 про списання майна (макет гармати) відповідно до Наказу НОМЕР_4
(арк.с.7), затверджений ІНФОРМАЦІЯ_5 Договору про СД ОСОБА_4 який свідчить про
те, що з ІНФОРМАЦІЯ_4 макет гармати не брав участь в господарській діяльності в
ПП «Бургер». Одночасно з цим макет гармати, вказаний в Договорах, оспорюваних
ПП „Бургер", разом з іншим майном, був переданий по акту прийому передачі
ІНФОРМАЦІЯ_6 ЗАТ «Витязь» ОСОБА_2 і ОСОБА_1у зв'язку із закінченням Договору
оренди майна від ІНФОРМАЦІЯ_7

Також позивачем
наданий рахунок НОМЕР_5 ЗАТ
«Элкис» прапорів в кількості 4-х шт. на суму 103,44 грн. і
відповідне платіжне доручення від ІНФОРМАЦІЯ_8 на оплату цього рахунку
(арк.с.4,5). Однак, надані докази не підтверджують позовні вимоги щодо прапорів
в кількості 7 шт. на суму 840 грн. Водночас, з цим звертає увагу той факт, що
на вказаному рахунку НОМЕР_5ЗАТ «Елкіс» від ІНФОРМАЦІЯ_9 вказано, що рахунок
дійсний протягом трьох банківських днів (включаючи день виписки рахунку), по
простроченому рахунку без узгодження з постачальником спричиняє за собою
відмову від яких - або зобов' язань з боку ЗАТ «Елкіс». Проплата по вказаному
рахунку була здійснена ПП „Бургер" ІНФОРМАЦІЯ_10, тобто на шостий
день. Доказів узгодження з постачальником, у зв'язку з простроченням платежу
представлені не були. Таким чином, виходячи з цих документів ПП „Бургер"
не одержав у власність вказані чотири прапори.

Накладна НОМЕР_4
від ІНФОРМАЦІЯ_11 на якір корабельний одержаний від ТОВ Фірма «Акваторія Порт»,
представлена ПП „Бургер", також же не підтверджує виникнення права
власності на вказане майно і передачі в СД (арк.с.8).

Представлена ПП
„Бургер" накладна від ІНФОРМАЦІЯ_12 на манекени в кількості 2шт. викликає
сумніви в достовірності даного документу, оскільки бланк накладної надрукований
Севміськтіпографією тиражем 5000 екземплярів лише у 2004 p., тоді як накладна
начебто видана у 2000 році.

Тоді як суд знаходить обґрунтованими та підтвердженими належними доказами
заперечення представника відповідачів, згідно яким спірне майно належить
відповідачу ОСОБА_1 на праві власності,
так у підтвердження цього ОСОБА_1 надані

письмові
докази, того, що спірне майно, що передавалося по договору тимчасового
користування майном, а у подальшому було передано у оренду, було придбано ним
ще у 90-х роках (що підтверджується відповідними накладними, податковими
накладними і витратними касовими ордерами та листами (арк.с.57-69) і
використовувалося у виставковій діяльності, у тому числі і за межею України.
Так само, ОСОБА_1 займався активним колекціонуванням предметів історії, військової
тематики, зокрема теми Кримської війни.

При таких обставинах, суд вважає доведеними ті факти що спірне майно,
зазначене у договорі є власністю відповідача ОСОБА_1, тоді як аналогічне майно
зазначене у документах доданих до позову отримувалося позивачем у третіх осіб,
а ні від ОСОБА_1, могло використовуватися безпосередньо ПП „Бургер" для
своїх потреб та не передавалося за договорами оренди до сумісної діяльності.

Отже, позовні вимоги ПП «Бургер» суперечать як фактичним обставинам справи,
так і наявним доказам в справі, таким чином, підстав для визнання частково
недійсним Договору про тимчасове користування майном від ІНФОРМАЦІЯ_3 немає.

Оскільки при зверненні до суду ПП «Бургер» не був
сплачений судовий збір на ІТЗ судового процесу у розмірі ЗО грн. він відлягає
стягненню по результатах розгляду справи.

На підставі ст.ст.321,328,761 ЦК України, ст.48
Закону України «Про власність», керуючись ст.ст.10,11,60,212,214-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного підприємства
„Бургер" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсною частки договору про
тимчасове користування майном, третя особа Закрите акціонерне товариство
„Витязь -відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства „Бургер" витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судової діяльності у розмірі 30 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
міста Севастополя через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.