Справа
№ 2-43/2007р.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"
27 " лютого 2007 року    Бориспільський міськрайонний суд Київської
області у складі:

головуючого судді -                                 І.В. Муранової

при секретарі -                                         Н.В.Паламарчук, Н.П. Дранник, О.В.Бондаренко,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про
визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, укладений між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Свої вимоги позивач
обґрунтовував наступним. В червні 2003 року він домовився з відповідачами щодо
купівлі-продажу вказаного житлового будинку, який залишився відповідачам у
спадщину після смерті їх матері ОСОБА_4. Між ними було досягнуто згоди щодо
вартості будинку 21 200 гривень і вказана сума була сплачена позивачем
відповідачам в рівних частках, на підтвердження чого були складені розписки.
Нотаріальне посвідчення договору було вирішено здійснити після оформлення
відповідачами права на спадщину та отримання правовстановлюючих документів. З
моменту передачі йому будинку, позивач здійснював витрати по його утриманню,
поліпшив його стан, привів у належний стан земельну ділянку. Позивачу стало
відомо, що в 2005 році державним нотаріусом Бориспільської районної державної
нотаріальної контори відповідачам були видані Свідоцтва про право на спадщину
за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться
уАДРЕСА_1. Позивач вважає, що він виконав усі умови договору купівлі-продажу
житлового будинку, а відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення
договору, в зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду з вимогою про
визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В судовому засіданні позивач
повністю підтримав позовні вимоги та додатково пояснив наступне. В червні 2003 року від ОСОБА_5.
йому стало відомо, що відповідачі продають будинок. В
спірному будинку ніхто не проживав на протязі восьми років, внаслідок чого він
був в занедбаному стані. ОСОБА_2 погодився продати будинок Він полагодив дах,
стіни, вікна, двері, погреб,
провів воду та світло. Ціну за будинок йому назвав
відповідач ОСОБА_2, який в телефонній розмові домовився про продаж із своєю
сестрою ОСОБА_3.В 2003
році він передав відповідачу ОСОБА_2 в рахунок оплати 1/2
частини будинку 2000
доларів США. Навесні 2004 року він
заплатив в рахунок оплати іншої 1/2 частини будинку 2000 доларів США ОСОБА_3. Передача грошей відбувалась при свідках, при цьому
відповідачами власноручно складались розписки. Розписку відповідача ОСОБА_2.
він приєднав до позовної заяви, а розписка відповідачки ОСОБА_3 в нього не
збереглась.

Відповідач ОСОБА_2 в попередньому
засіданні позов визнав. Під час судового розгляду відповідач заявив, що позов
не визнає, раніше неправильно розумів зміст заяви тому що в нього не було
коштів на адвоката. Він визнає, що отримав від позивача 2000 доларів США, але у якості позики. ОСОБА_4. познайомив його з ОСОБА_1, якому
було потрібно житло. Він дозволив йому проживати в спірному будинку, який на
той час пустував. Потім його син попав в аварію і він позичив в позивача гроші.
Договір вони не складали. Позивач сказав йому, що хоче придбати будинок, і він
погоджувався будинок продати, але ціна остаточно визначена не була. Коли його
сестра ОСОБА_3 дізналась про те, що ОСОБА_1 живе в їх будинку, він запропонував
позивачу сплатити їй такий самий завдаток. Вони разом з позивачем та свідком
ОСОБА_5 їздили до ОСОБА_3., де позивач передав ОСОБА_3 2000 доларів США. Про що позивач та його сестра домовлялись він не чув. Він
підписав розписку, що був свідком передачі грошей. Після оформлення Свідоцтва
про право на спадщину його сестра заявила, що не хоче продавати будинок.

Законний представник відповідачки
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що його дружина
ніколи не мала наміру продавати будинок. їм в 2004 році випадково стало відомо, що в спірному будинку проживає позивач, що він
вирубав сад, який був навколо будинку та повисаджував свої саджанці, а також,
що він сплатив ОСОБА_2 2000
доларів США за оренду будинку з його наступним викупом.
їх з дружиною дочки стали на захист матері, підняли скандал, і позивач
погодився компенсувати завдану саду шкоду, сплативши їм також 2000 доларів США. Його дружина отримала від позивача вказану суму і написала
власноручно розписку, що отримує її у якості повернення боргу. До звернення до
нотаріуса його дружина вважала, що будинок успадкував лише ОСОБА_2, а коли вона
отримала Свідоцтво про право на спадщину, вона заявила позивачу, що продавати
свою частку в будинку вона не бажає.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи
та надані сторонами оригінали документів, суд вважає, що заявлений позов
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірний житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 належав матері відповідачів
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданих Бориспільською районною державною нотаріальною
конторою НОМЕР_1
та НОМЕР_2
та зареєстрованого в Бориспільському районному бюро
технічної інвентаризації НОМЕР_3
/а.с-10/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4  померла. Згідно з витягом
про реєстрацію в Спадковому реєстрі НОМЕР_4/а.с-11/
дата заведення спадкової справи ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до частини 1 та 2
статті 548 Цивільного кодексу
України в редакції 1963
року, що діяв на момент прийняття спадщини. Для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою чи із застереженнями. Прийнята спадщина визнається
власністю спадкоємця з моменту її відкриття.

ІНФОРМАЦІЯ_1 державним нотаріусом
Бориспільської районної державної нотаріальної контори відповідачам ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких
кожний з відповідачів є спадкоємцем 1/2 частини спадкового майна, яке
складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1 /а.с. 10-12/.

Відповідно до вимог статті 224 Цивільного кодексу України 1993 року, що діяв на момент
виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується
прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

З пояснень позивача, відповідача
ОСОБА_2., законного представника ОСОБА_3., а також показів свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7, в судовому засіданні встановлено, в 2003 році позивач
вселився в спірний будинок по АДРЕСА_1 та передав відповідачуОСОБА_2 кошти в
сумі еквівалентній 2000 доларам США, а також навесні 2004 року позивач кошти в
сумі еквівалентній 2000 доларам США передав відповідачці ОСОБА_3.За таких
обставин суд дійшов до висновку, що згідно з абзацем 2 пункту 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, щодо цивільних до
правовідносин, які виникли між сторонами до набрання чинності Цивільним
кодексом України та продовжують існувати після набрання ним чинності, слід
застосовувати положення цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 657
Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу житлового будинку
укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації. Згідно з вимогами частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України
якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору
не вимагається.

Згідно з частинами 1 та 2
статті 207 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом частини 2 статті 218
Цивільного кодексу України заперечення однією із сторін
факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення
суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

З наданих позивачем розписок,
підписаних відповідачем ОСОБА_2. /а.с-6,7/ встановлено, що вказаними розписками
відповідач підтвердив факт отримання ним особисто, а також ОСОБА_3 від позивача
ОСОБА_1. грошових коштів в сумі по 10600 гривень в рахунок попередньої оплати
вартості будинку та садиби, на якій він розмішений в АДРЕСА_1, що належить
відповідачам на праві спільної часткової власності.

Законний представник відповідачки
ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав як факт отримання ОСОБА_3 від позивача
коштів в сумі еквівалентній 2000 доларам США, що згідно з курсом валют
Національного банку України на момент передачі коштів становило 10600 гривень,
так і факт складання відповідачкою письмової розписки.

З пояснень сторін та з показів допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7 також встановлено, що позивач
вселився та проживає в спірному будинку по АДРЕСА_1 з літа 2003 року по даний
час.

Відповідно до вимог частини 1 статті 61
Цивільного процесуального кодексу України обставини,
визнані сторонами, не підлягають докозуванню.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що між позивачем та відповідачами було досягнуто домовленості щодо
усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та як
позивачем так і відповідачами були виконанні усі передбачені договором
купівлі-продажу дії, а саме: відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3передали позивачу
житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, а позивач ОСОБА_1 прийняв будинок та сплатив за нього визначену сторонами
грошову суму.

Відповідачами не надано суду жодних
письмових доказів та не зазначено джерел їх здобуття на підтвердження того, що
між ними та позивачем ОСОБА_1. був укладений не договір купівлі-продажу
житлового будинку, а інші зазначені ними угоди, а саме: договір позики та
договір найму, які відповідно до вимог статей 811, 1047 Цивільного кодексу України укладаються в простій письмовій формі.

Відповідно до роз'яснень,
викладених в пункті 4
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28
квітня 1978 року з наступними
змінами, щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод, суд повинен
перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не
була нотаріально посвідчена і чи не містить вона незаконних умов.

Як, вбачається з наданої
представником відповідача копії Акту амбулаторної судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_3 від ІНФОРМАЦІЯ_4, експерти прийшли до висновку про те, що ОСОБА_3 за своїм психічним станом
не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, проте, не зазначено
час виникнення недієздатності.

Згідно  з
рішенням  Деснянського
районного  суду м.Києва від 31.07.2006року ОСОБА_3  визнано
недієздатною /а.с-52/.

Відповідно до вимог ч.І ст.40
Цивільного кодексу України фізична особа визнається недієздатною з моменту
набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ч.2 вказаної статті, якщо від часу виникнення
недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого
правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших
доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з
якого вона визнається недієздатною.

Рішення суду, при визнання ОСОБА_3
недієздатною на момент виникнення спірних правовідносин відсутнє.

З моменту отриманні відповідачами
Свідоцтв про право на спадщину за законом та їх державної реєстрації в
Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації /а.с-12/ жодних обставин, які б перешкоджали нотаріальному посвідченню укладеного
між сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку не було.

Відповідачі в судовому засіданні
визнали той факт, що вони ухилились від нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, в тому числі після отримання телеграм, направлених позивачем з
відповідною пропозицією /а.с-99,101/.

З урахуванням викладеного суд
дійшов до висновку про обґрунтованість заявленого позивачемОСОБА_1. позову щодо
визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, укладений між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Судові витрати у даній справі
складає судовий збір в сумі 210 гривень 07 копійок, сплачений позивачем, які
відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України
підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212,214,215
Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним задовольнити
повністю. Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Стягнути
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 105 гривень 03
копійки з кожного. Складання повного рішення відкласти на
строк доІНФОРМАЦІЯ_5

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів
з дня його проголошення та наступної подачі апеляційної скарги на рішення суду
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя