АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА                    ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 червня 2007року                                                                                          м. Одеса

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого                     Троїцької Л. Л.

суддів                            Сидоренко І.П., Каранфілової В.М., , Фальчука В.П., Сегеда СМ.

розглянувша в судовому засіданні в
м.Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Токмацького відділу
статистики, Відділу Державної виконавчої служби
Токмацького району, Токмацького відділення Запорізької філії державного спеціалізованого підприємства "Укрспецюст'', ОСОБА_3 про визнання недійсним прилюдних торгів, права власності
на частину будинку, звільнення майна з під
арешту за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 21 листопада 2004року, -

встановила:

У березні 2003року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, Токмацького відділу статистики,
Відділу Державної виконавчої служби Токмацького району, Токмацького відділення Запорізької філії державного
спеціалізованого підприємства "Укрспецюст",
ОСОБА_3 про визнання недійсним прилюдних торгів, права власності на частину будинку, звільнення майна з під арешту.

В обгрунтовані своїх вимог позивачка ОСОБА_1 зазначила,
що 21
березня 2002року у
зв'язку з примусовим виконанням постанов №НОМЕР_1, НОМЕР_2,НОМЕР_3 Токмацького відділу статистики про стягнення з ОСОБА_2
штрафів, державним виконавцем відділу Державної
виконавчої служби Токмацького управління юстиції було накладено арешт на будинок АДРЕСА_1, про що було
складено акт. А 21 лютого 2003року Запорізька філія
спеціалізованого державного підприємства
"Укрспецюст" провела прилюдні торги на яких спірний будинок продано ОСОБА_3. Однак, вказаний будинок вона та
її чоловік придбала в період зареєстрованого шлюбу, він належав їм на праві
спільної власності, що не було прийнято до уваги. З урахуванням її
інтересів та інтересів малолітньої дитини, позивачка просила суд визнати недійсними прилюдні торги, визнати за нею права
власності на 23 частин будинку, та звільнити майно з під арешту.

Рішенням місцевого Токмацького
районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2003року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 23 листопада 2004року вказане рішення
суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_1
посилається на невідповідність висновків суду першої та апеляційної Інстанції фактичним обставинам справи, порушення норм
матеріального права, в зв'язку з чим ставить
питання про скасування рішення суду першої інстанції та
ухвали суду апеляційній інстанції.

Справа № 33ц-346/2007

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1
перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 08.07.1989р по 26.08.1993р. В період шлюбу 16.03.1992року ОСОБА_2
за договором купівлі-продажу придбав будинок АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суди першої та
апеляційної інстанції виходили з того, що позивачка ОСОБА_1 після розірвання
шлюбу не визнала за собою право власності на спірний будинок, пропустила строк
позовної давності не звернувшись до суду з позовом про розподіл спірного
будинку.

Також суд першої інстанції, пославшись на ч.2 ст.145 ГК України (у редакції
1963р.) вказав, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача,
якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
При цьому суди першої та апеляційної інстанції визнали, що прилюдні торги
відбулися без порушень і підстав для їх визнання недійсними не має.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна,
оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про визнання недійсним прилюдних торгів, права власності на
частину будинку, звільнення майна з під арешту, в яком зазначила, що спірний
будинок вона та її чоловік придбала в період зареєстрованого шлюбу, він належав
їм на праві спільної власності.

Таким чином, позивачка не
зверталася до суду з позовом про витребування майна з чужого
незаконного володіння з підстав ст.145 ГК України (у редакції 1963р.). Тому суд
першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, та в загалі не розглянув
позовні вимоги ОСОБА_1, як вони зазначені в позові. Слід зазначити, що
витребування такого майна можливе тільки після визнання недійсним правочину
щодо відчуження майна в порядку виконання судового рішення.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що перебіг трирічного строку
позовної давності для вимог про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю
розведеного подружжя, за змістом ст.11 і ч.3 ст.29 КпШС обчислюється не з
моменту розірвання шлюбу, а з дня, коли
один із подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його
права на це майно, що мало місце після розірвання шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня
1995року №20 "Про
судову практику у справах за позовами про захист
права приватної власності", у тих випадках, коли правовстановлюючі
документи на майно, придбане кількома особами з метою створення спільної
власності, оформлені на одного з них і всі
вони користувалися цим майном, строк позовної давності для вимог про право
на майно учасника спільної власності, не зазначеного у правовстановлюючому
документі, обчислюється відповідно до ст. 76
ЦК з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право не це
майно оспорюється.

Тому висновок
суду про те, що позивачка пропустила строк позовної давності, є помилковим та
передчасним. Так, суд вказав, що позивачка ОСОБА_1 у березні 2002року дізналася
про арешт будинку. З даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду у березні 2003року, дізнавшись, що будинок
продано у лютому 2003року, тобто з моменту як їй стало відомо про її
порушено право на майно. Слід зазначити, що в матеріалах справи є тільки копія
рішення суду про розірвання шлюбу, та відсутня актова запис в органах РАГС про
реєстрацію розірвання шлюбу.

З договору купівлі-продажу від 16 березня 1992року
(а.с.13-15) вбачається, що колгосп
"Таврія" Токмацького району продав ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 на
умовах того, що колгоспник сплачує 50%
балансової вартості; сплата вказаної суми здійснюється щомісячно на протязі
25 років, а у випадку подальшого відчуження будинку воно може бути здійснено
після зняття нотаріальної заборони.

Однак, судом першої інстанції не було встановлено той факт чи сплатив
ОСОБА_2 повну суму за придбаний у колгоспу будинок, та знято чи ні арешт з
вказаного будинку.

Відповідно до Закону України "Про виконавче
провадження" ч.1 п.4 ст.21 постанови органів
(посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні
правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання - на протязі трьох
місяців, та згідно ч.2 п.4 ст.21 для виконання рішень, вказаних у п.4 частини
першої даної статті, -строки
встановлюється зі дня винесення відповідної постанови.

Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані вимоги Закону
України "Про виконавче провадження", та не надав належну оцінку
строкам звернення Токмацького міського відділення статистики про стягнення
штрафів з ОСОБА_2 та строкам виконання вказаних постанов.

Так, на а.с.61 знаходяться
супровідна від 21 грудня 2000року, в якій вказано, що
11
грудня 2000року за постановою НОМЕР_2
начальника відділу статистики ОСОБА_2 був притягнутий до
адмінвідповідальності. На а.с.62-64 знаходяться постанови начальника відділу
статистики за НОМЕР_3 від 24 грудня 2001 року, НОМЕР_4 від 20 червня 2002року,
та НОМЕР_1 від 07 червня 2001 року про
притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, та стягнення з нього
штрафів. З матеріалів справи не вбачається коли саме надійшли до виконавчої
служби вищевказані постанови. Акт опису та арешту спірного будинку був
складений 21 березня
2002року.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції та узвала апеляційного суду підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336,338
ЦПК України, колегія суддів з касаційного розгляду справ судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення місцевого Токмацького районного суду Запорізької
області від 22 жовтня
2003року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 листопада
2004року -скасувати,
а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.