У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого       Патрюка М.В.,

суддів:                   Берднік І.С.,              Прокопчука
Ю.В.,

Костенка А.В.,                   Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 у своїх
інтересах та інтересах неповнолітнього сина,
ОСОБА_2, до відкритого акціонерного товариства „Роменське
автотранспортне підприємство-15948”, ОСОБА_3,
виконавчого комітету Роменської міської ради про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності
на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Сумської області від 12 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У
травні 2006 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до відкритого акціонерного
товариства „Роменське автотранспортне підприємство-15948” (далі - ВАТ
„Роменське АТП-15948”), ОСОБА_3, виконавчого комітету Роменської міської ради
(далі - виконком Роменської міськради) у своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, про визнання
частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права
власності на квартиру.

Позивачка
зазначала, що 26 квітня 1988 року її батьку,
ОСОБА_4, на сім´ю у складі трьох осіб, у
тому числі й на неї, на підставі рішення виконкому Роменської міськради було
видано ордер  на  право
зайняття жилого приміщення жилою площею 39,2 кв. м, що складається з
двох  кімнат,  у
будинку  АДРЕСА_1

Актом
комісії у складі: головного архітектора міста, головного державного санітарного
лікаря та начальника СВПЧ-9 -  від 1
грудня 1987 року зазначене приміщення було прийнято в експлуатацію як жиле та
переобладнане з нежилого, в якому раніше знаходилась контора Лебединської
автошколи.  Лебединська автошкола,  будучи власником спірного житла, надала
дозвіл її батькові газифікувати квартиру, що й було зроблено у 1990 році.

Будинок,
в якому розташована спірна квартира, був переданий Лебединською автошколою на
баланс АТП-15948 (нині  ВАТ „Роменське
АТП-15948”), яке, у свою чергу,  продало
будинок у  складі  іншого
нерухомого майна відповідачу ОСОБА_3
на   підставі   договору
купівлі-продажу   від    13 серпня 2001 року.

На
час надання спірного жилого приміщення її сім´ї Лебединська автошкола мала державну форму власності,
тому відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України “Про
приватизацію державного майна” при зміні форми власності АТП-15948 це жиле
приміщення  не підлягало приватизації та
не  могло перейти у власність ВАТ, а
згідно із п. 9 ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду”, повинне перейти в комунальну власність відповідної міської ради.

Посилаючись на те, що всупереч
наведеним нормам закону спірне жиле приміщення не було передане на баланс
міської ради, а було придбане відповідачем ОСОБА_3 у складі майна придбаного
ним майнового комплексу,  позивачка  з
підстав ст. 48 ЦК України (1963 року) просила визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13 серпня 2001 року в частині
спірного приміщення.

Крім того, на підставі ст. ст. 3, 5,
8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” та ст. 65-1 ЖК
України ОСОБА_1 просила визнати за нею та малолітнім сином ОСОБА_2, які
залишились зареєстрованими у спірному жилому приміщенні на час розгляду справи,
право власності в рівних частках по 1/2 за кожним на це жиле приміщення.

Рішенням
Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2006 року позов
задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна від 13 серпня 2001 року в частині передачі у
власність ОСОБА_3 частини будинку АДРЕСА_1, яка складається із сіней літ. 2-1
площею 10,2 кв. м, коридору літ. 2 площею 11,1 кв. м, жилої кімнати літ. 3
площею 17, 2 кв. м, жилої кімнати літ. 4 площею 11,6 кв. м, жилої кімнати  літ. 5 площею 9,5 кв. м., підсобного
приміщення літ. 7 площею 8,2 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 та її неповнолітнім сином, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, право власності в рівних частках по 1/2 частині
за кожним  на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнуто з ВАТ „Роменське АТП-15948” і ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 по 25 грн. 50 коп. судового збору, по 15 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і на користь держави -
судового збору по 194 грн. 05 коп.

Додатковим
рішенням цього ж суду від 19 квітня 2007 року в порядку двосторонньої
реституції стягнуто з ВАТ „Роменське АТП-15948” на користь ОСОБА_3 970 грн. 27
коп.

Рішенням
апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2007  року
рішення   Роменського   міськрайонного   суду
від   27 грудня 2006 року та
додаткове рішення цього ж суду від 19 квітня 2007 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в задоволенні позову. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 398 грн. 10 коп. і на користь ОСОБА_3 - 224 грн. 55 коп.
судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права,
просить  скасувати рішення апеляційного
суду та залишити в силі  рішення суду
першої інстанції й додаткове рішення цього суду.

Касаційна скарга підлягає  частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що актом комісії у складі: головного
архітектора міста, головного державного санітарного лікаря та начальника СВПЧ-9
- від  1
грудня 1987 року приміщення, в якому раніше знаходилась  контора Лебединської автошколи,  АДРЕСА_1було прийняте в експлуатацію як жиле
та переобладнане з нежилого.

На
підставі рішення виконкому Роменської міськради № 78 від 18 квітня 1988 року
було видано ордер ОСОБА_4 на сім´ю у
складі  трьох осіб (його, дружину,
ОСОБА_5, та їхню доньку - ОСОБА_1) на право зайняття жилого приміщення жилою
площею 39,2 кв. м, що складається з двох кімнат, у будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_4
із сім´єю був приписаний в
будинку АДРЕСА_1

У
1988 році Лебединська автошкола як власник будинку надала дозвіл ОСОБА_4
провести газифікацію жилого приміщення, що й було зроблено в 1990 році.

У
перелік нерухомого майна, визначеного регіональним відділенням Фонду державного
майна України по Сумській області від 16 липня 2001 року № 09/1894, яке ввійшло
до статутного фонду ВАТ “Роменське АТП 15948” під час реорганізації АТП-15948,
була включена й будівля автошколи по АДРЕСА_1

Згідно
з договором купівлі-продажу від 13 серпня 2001 року ВАТ “Роменське АТП-15948”
продало, а ОСОБА_3 придбав нерухоме майно загальною площею 1 071,7 кв. м (у
тому числі й контору автошколи, що розташована на вул. Артема, 3 у м. Ромнах)
за ціною 13 400 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого
майна по вул. Артема, 3 у м. Ромнах, укладеного 13 серпня 2001 року між ВАТ
“Роменське АТП-15948” та ОСОБА_3, у частині спірного жилого приміщення, суд
першої інстанції виходив із того, що спірна угода купівлі-продажу була укладена
з порушенням ч. 2 ст. 3 Закону України
“Про приватизацію державного майна”, ч. 9 ст. 8 Закону України “Про
приватизацію державного житлового фонду”
та ст. 229 ЦК України, оскільки жиле приміщення, в якому мешкала
позивачка, безпідставно було включено до статутного фонду  ВАТ “Роменське АТП-15948” та не передано в
комунальну власність, а власник будинку АДРЕСА_1 не попередив покупця про право
проживаючих там осіб на проживання в цьому будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 13 серпня 2001 року в частині передачі у
власність ОСОБА_3 частини будинку АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції виходив
із того, що спірне приміщення входило до складу майна Лебединської автошколи,
ніколи офіційно не мало статусу житлового приміщення, а сам по собі факт
використання спірного приміщення як житлового не дає підстав вважати його
таким.

Проте  погодитись із таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна, оскільки 1 грудня 1987 року приміщення
будинку АДРЕСА_1 було прийнято в експлуатацію як жиле після його
переобладнання, ордер на право зайняття спірного приміщення як жилого було
видано ОСОБА_4 в установленому законом порядку на підставі рішення виконкому №
78 від 18 квітня 1988 року,  а згідно з
актом № 742 міжвідомчої  комісії  Роменського
міськвиконкому  від  10 березня 2006 року будівля АДРЕСА_1
фактично використовується як житлова протягом майже 20 років. За таких обставин
висновок апеляційного суду про відсутність доказів про статус цього будинку як
житлового не ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 8 Закону
України „Про приватизацію державного житлового фонду” у разі зміни форми
власності підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні
яких перебуває державний житловий фонд, останній  передається у комунальну власність
відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

А згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України „Про приватизацію державного майна”
об´єкти
державного житлового фонду не підлягають приватизації в порядку, передбаченому
цим законом.

Приміщення будинку АДРЕСА_1 належало Лебединській автошколі та АТП-15948 на
праві повного господарського відання, використовувалось як житлове, а тому
відносилось до державного житлового фонду.

Усупереч  наведеному  закону
при   зміні  форми
власності АТП-15948  жиле  приміщення
Лебединської  автошколи  по
АДРЕСА_1  не було передано до
комунальної власності, а ввійшло до статутного фонду ВАТ „Роменське АТП-15948”
та стало його власністю,  тому останне, в
свою чергу, не мало права на його відчуження.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду в частині відмови в
задоволенні позову про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 13 серпня 2001 року та стягнення з ОСОБА_1 судового збору
та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи підлягає
скасуванню, а рішення суду першої інстанції в цій частині та додаткове рішення
цього суду  - залишенню в силі, оскільки
судом першої інстанції рішення було ухвалено з додержанням наведених норм
закону.

Разом  з  тим, ухвалюючи рішення щодо позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання за нею та її неповнолітнім сином права власності у рівних
частках за кожним на спірне жиле приміщення, як суд першої, так і суд
апеляційної інстанції виходили з того, що вирішення цих вимог залежить від
вирішення позовних вимог про визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу від 13 серпня 2001 року та на підставі Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду”.

Проте погодитись із таким висновком судів не можна, оскільки суди дійшли до
нього у порушення ст. ст. 10, 215 ЦПК України, без всебічного і повного з´ясування обставин справи, прав та
обов´язків сторін у
даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних у справі доказів, з
порушенням норм матеріального права.

Порядок приватизації громадянами квартир державного житлового фонду
регулюється Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду”,
згідно із ст. 8 якого, приватизація здійснюється уповноваженими на це органами
за письмовою заявою всіх повнолітніх осіб.

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спірне
жиле приміщення, суди не з´ясували, чи подавала позивачка письмову заяву на
приватизацію цього жилого приміщення та яке рішення за цією заявою прийняв
уповноважений  орган.

З огляду на викладене та враховуючи, що вказані порушення
призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції
та рішення суду першої інстанції  в
частині вирішення вимог про визнання права власності на спірне жиле приміщення
підлягають скасуванню з передачею цих позовних вимог на розгляд суду першої
інстанції.

Керуючись
ст.ст. 336, 338, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Сумської області від 12 червня 2007 року скасувати.

Рішення Роменського
міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2006 року скасувати в
частині визнання за ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження,  права власності в рівних
частках по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_2, а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

У решті рішення Роменського
міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2006 року та додаткове
рішення цього ж суду від 19 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий                                            М.В.
Патрюк

Судді :                                                      І.С.
Берднік

А.В.
Костенко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка