УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 року.

Колегія   судців
судової   палати   в
цивільних   справах апеляційного
суду Тернопільської області в складі:

головуючого
судді Козака І.О.,

суддів
Шевчук Г.М., Демковича Ю.Й.,

при
секретарі Стець І.В.,

з участю представника апелянта Осадчук С.С. та
представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства
фірми «Тернопільбудінвестзамовник» на рішення Тернопільського міськрайонного
суду від 11 грудня 2006 року по
справі за позовом   ОСОБА_1

до
комунального підприємства фірми «Тернопільбудінвестзамовник» /надалі
«підприємство»/ про визнання недійсним розірвання договору про дольову участь в
фінансуванні житлового будівництва,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 11.12.06 задоволено вимоги позивача, визнано недійсним розірвання
договорів № 22 та № 23 від 16.10.06 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва та будівництва
гаражів, укладеного 07.10.02 між КП фірмою «Тернопільбудінвестзамовник»
та позивачем.

В апеляційній скарзі підприємство просить скасувати
рішення, вважаючи, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняте нове, яким відмовити   в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що сторони по даний час перебувають у
договірних відносинах і предмет спору відсутній,
оскільки розірвання договору є окремим позовом, який розглядається тим же судом
на підставі заяви, поданої підприємством 06.12.06.

Окрім цього вказує, що суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог, так як заявлявся позов про визнання договору діючим, а по
матеріалах справи додатково вирішена вимога про визнання недійсним розірвання
договору, яка позивачем не ставилася і, що рішення прийняте всупереч фактичним обставинам справи, без вказівки, які саме
права позивача порушені.

У суді апеляційної інстанції
представник комунального підприємства фірми «Тернопільбудінвестзамовник»
підтримала вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в ній.

Представник позивача заперечив щодо задоволення скарги.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши доповідача, пояснення сторін, колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити,
виходячи з наступних мотивів.

Судом першої
інстанції вірно визначені правовідносини, які виникли між сторонами спору, та вірно
оцінено докази, подані ними та досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 07.10.02 між сторонами укладено договір
№ 22 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва будинку по
АДРЕСА_1 та договір № 23 про дольову участь
у фінансуванні будівництва гаражів у тому ж будинку.

У відповідності до умов договорів,
планове закінчення будівництва датується II кварталом 2005 року.

Справа № 22а -143                                           Головуючий у 1-й інстанції - Галіян Л.Є.

Категорія - 11                                                    Доповідач - Демкович Ю.Й.

2

Позивачем
внесено кошти у відповідності до умов договорів й повідомленням № 223/12-7 від
19.04.06 відповідач гарантував надання останньому чотирикімнатної квартири № 19
на 5 поверсі та гаража № 8 в 20-ти квартирній блок-секції жилого будинку по
АДРЕСА_1, після введення їх в експлуатацію.

Даним листом
відповідач підтвердив виконання зобов'язання зі сторони позивача (ст. 545 ЦК України).

17.10.06
підприємство в односторонньому порядку розірвало договір з мотивів несплати позивачем виконаних робіт, про що повідомило
останнього листом № 561/12-7.

У суді першої
інстанції представник відповідача стверджував, що договір між сторонами
розірваний з причин, наведених у вказаному листі, тобто визнав, що договірні відносини
між сторонами припинені.

Тому апеляційна
інстанція не приймає до уваги доводів представника апелянта, що фактично
відсутній спір щодо розірвання договору, оскільки це спростовується позицією
відповідача по відношенню до позову та письмовими доказами про розірвання
відповідачем угоди в односторонньому порядку.

Визнання
відповідачем виконання зобов'язання зі сторони позивача не дає підстав для
односторонньої відмови від договору і, в силу ч. 2 ст. 651 ЦК України,
розірвання можливе лише в судовому порядку, чого не дотримався відповідач.

Тому звернення
позивача до суду в порядку ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України за захистом своїх прав є обґрунтованим й вимога про
визнання договору дійсним є одним із способів захисту свого порушеного
права.

Судом першої
інстанції вірно застосовано ст. 654 ЦК
України, оскільки розірвання правочину вчинене не у тій формі, в якій він
укладався.

Щодо тверджень
апелянта про вихід суду за межі заявлених вимог, то вони є безпідставними,
оскільки такі вимоги ставилися позивачем, що підтверджується протоколом
судового засідання від 11.12.06, й вони випливають з суті спору.

Тому, апеляційна
інстанція вважає, що судом вірно застосовані норми матеріального і
процесуального права й підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в
скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу комунального підприємства фірми «Тернопільбудінвестзамовник» відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 11 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців.