Справа № 2-497 /2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2007
року                                                                          м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області

в складі
головуючого - судді:                            Барашкова
В.В.

при
секретарі:                            Шевчук
І.Ю.

за участю сторін та представників сторін:
позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_4 адвоката на стороні
позивача - ОСОБА_5, відповідача -ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_6
третьої особи - ОСОБА_3. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача нотаріуса Першої
Івано-Франківської державної нотаріальної контори - ОСОБА_3., про визнання
договору дарування недійсним під впливом тяжкої обставини, та поновлення права
власності на квартиру, суд ,-

встановив:

ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої
особи без самостійних вимог нотаріуса Першої Івано-Франківської державної
нотаріальної контори - ОСОБА_3., про визнання договору дарування недійсним під
впливом тяжкої обставини, та поновлення права власності на квартиру.

Ухвалою суду від
27.11.2006 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог
на стороні відповідача залучено нотаріуса Першої Івано-Франківської державної
нотаріальної контори -  ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4позов підтримали по мотивах викладених в позовній заяві і просили суд
постановити рішення, яким задоволити позов в повному обсязі.

Адвокат на стороні позивача ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі і просила постановити рішення, яким позов
задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судовому
засіданні заперечили проти задоволення позову, з мотивів, які зазначені в
запереченні на позов і просили суд в задоволенні позову - відмовити.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача
ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позову, пояснивши суду, що спірний
правочин був укладений в порядку і на умовах передбачених законом і не
суперечить приписам законодавства України.

Свідки під час
провадження по справі повідомили суду наступне:

Свідок ОСОБА_7суду пояснила, що вона являється дружиною
позивача по даній справі. Після перенесеного інсульту позивач був у тяжкому
стані, вона його доглядала, навідувала у лікарні. їй відомо пре те, що син
позивача приходив

провідувати
хворого батька два рази. їй також відомо про те, що був складений заповіт на
внучку позивача, а про існування договору їй нічого не відомо. Вона постійно
проживає з позивачем і доглядає його.

Свідок ОСОБА_8під час провадження по справі суду пояснив, що він знайомий з
позивачем по даній справі з 1980 року. Коли він приходив додому до позивача
провідувати його, то бачив його дружину, про сина позивача йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_9суду пояснила, що відповідач по даній
справі ОСОБА_2 - це її племінник. їй відомо про те, що із своїм батьком
позивачем по даній справі у відповідача були дуже хороші стосунки, позивач у
всьому допомагав своєму синові, зокрема допомагав будувати хату, часто бував у
нього в гостях. Після перенесеного інсульту ОСОБА_1 два місяці перебував у
сина. Особисто їй позивач говорив, що подарує своєму синові квартиру. Після
останнього перенесеного інсульту позивача, відповідач по даній справі повідомив
її, що батько подарував йому квартиру, а через деякий час відповідач повідомив
її про те, що батько звернувся з позовом до суду.

Свідок ОСОБА_10суду пояснила, що вона працює медсестрою і мешкає неподалік
від відповідача по даній справі ОСОБА_2 Вона приходила до батька відповідача,
позивача по даній справі ОСОБА_1 і робила останньому масаж. Вона провела два
курси масажу в червні 2006 року. За проведення масажу оплату здійснював його
син відповідач по даній справі ОСОБА_2 або дружина позивача. За весь час коли
вона перебувала у позивача роблячи останньому масажі за позивачем постійно
доглядав його син, відповідач по даній справі, а також дружина позивача.

Під час провадження по справі свідок ОСОБА_11суду пояснила, що вона знайома
з відповідачем по даній справі ОСОБА_2 10 років. Дома у нього вона буває дуже
часто, два - три рази в тиждень. З позивачем по даній справі вона теж знайома,
оскільки останній дуже часто приїздив до свого сина. Також її відомо про те, що
у ОСОБА_1 позивача по даній справі був інсульт і догляд за ним здійснював
відповідач ОСОБА_2 та його дружина. Між батьком та сином були дуже дружні
стосунки.

Окрім пояснень
сторін та свідків, судом дослідженні наступні письмові докази:

1.
Копія Будинкової Книги.

2.
Копія Договору Дарування квартири від 18.07.2006 року.

3.
Копія медичної Довідки.

4.
Копія Посвідчення № 163933.

5.
Копії Виписок з історії хвороби.

6.
Копії Витягів з медичної карти стаціонарного хворого.

7.
Копія Направлення хворого на консультацію в ОКЛ.

8.
Копії Виписок з історії хвороби.

9.
Копія квитанції.

10.
Копія Виписки з історії хвороби.

11.
Копії квитанцій.

12.
Копія Заповіту від 25.09.1998 року.

13.
Копія технічного паспорту.

14.
Копія Будинкової Книги.

15.
Копія Листа-відповіді № 1928 від 21.08.2006 року.

16.
Копії Заяв від 16.08.2006 року.

17.
Копії Медичних довідок та товарного чеку.

18.
Копія заяви від 16.08.2006 року.

19.
Копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові
докази по справі , суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета
спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб,
які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено
вимоги. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь
у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 18.07.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір, посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної
нотаріальної контори, згідно якого позивач передав у власність відповідача
майно - АДРЕСА_1. Відповідно до п.14 договору ОСОБА_2 зобов'язувався надати
право довічного проживання та прописки позивачу у спірному майні. Право
власності на майно зареєстроване за відповідачем 07.09.2006 року, за № 4493 в
книзі 51 за даними Івано-Франківського ОБТІ. На час провадження по справі
ОСОБА_1 зареєстрований і проживає у спірному житлі.

Згідно СТ.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 233 ЦК
України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ст. 235 ЦК
України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

З зібраних та досліджених доказів по справі суд не
вбачає, що договір дарування, укладений між позивачем та відповідачем, був
укладений з метою приховати інший правочин- договір довічного утримання, а
також був укладений ОСОБА_1 під впливом тяжкої обставини, на вкрай невигідних
умовах

Судом встановлено, що спірний договір дарування від
18.07.2006 року укладений у формі, передбаченій законом, його зміст не
суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема приписам Цивільному
кодексу, був укладений особами, що мали необхідний обсяг цивільної дієздатності
і волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Окрім
цього, після укладання договору дарування сторонами були виконані всі його
умови.

Таким чином, вимоги
позивача про визнання договору
недійсним з підстав, передбачених ст. 203, ч.І ст. 233 ч.І ст. 235 ЦК України, не
підлягають до задоволення.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 233, 235, 717, 744, 749 ЦК України, ст .ст
. 208,212-215,218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1до ОСОБА_2, третьої особи без
самостійних вимог на стороні відповідача нотаріуса Першої Івано-Франківської
державної нотаріальної контори - ОСОБА_3., про визнання договору дарування
недійсним під впливом тяжкої обставини, та поновлення права власності на
квартиру - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду
Івано-Франківської області може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви на
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання заяви про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку.