Справа №2-722/07
РІШЕННЯ

Іменем України

«22» березня
2007 року

Малиновський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого     - судді Погрібного CO.

за
секретаря               - Абергард І.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів,
визначення місця проживання дитини, визначення прізвища дитини, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з
вимогою про розірвання шлюбу на підставі того, що шлюбні відносини між
сторонами припинені приблизно з жовтня 2004 року, шлюб носить формальний
характер. Як причину розпаду сім'ї позивач вказує на той факт, що сторони є
різними за характерами людьми, вони мають різні погляди на життя та різні
побутові питання. За час спільного проживання сторони втратили один до одного
почуття любові та поваги, на підставі цього між сторонами постійно відбувалися
сварки. Подружні відносини сторони не підтримують з 2004 року, не ведуть
спільне господарство, проживають окремо. Від шлюбу з відповідачем є
неповнолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, який проживає з
позивачем, перебуває на її утриманні, тому ОСОБА_1 просить стягнути з
відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1/2
частини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленої
законодавством України. Також позивач просить суд визначити місце проживання
дитини з нею, а також визначити прізвище дитини після розірвання шлюбу.

Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги
позивача визнав частково, визнав обґрунтованими вимоги про розірвання шлюб,
стягнення на користь позивача аліментів на утримання його неповнолітнього сина.
У частині позовних вимог щодо зміни прізвища дитини ОСОБА_2 позов не визнав,
посилаючись на те, що при залишенні дитині його прізвища він не вбачає порушень
прав та інтересів сина, на які посилалася позивач.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно із ч. 4 ст.
174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 лютого
2004 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний
актовий запис № 72. Від цього шлюбу є неповнолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження. Шлюб у сторін є першим.

Сімейні відносини фактично припинені з жовтня 2004 року, подружні відносини
сторони не підтримують, спільне господарство не ведеться, сторони проживають
окремо. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони
втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також
єдність цілей та мети створення та існування спільної сім'ї. На підставі цього
в сім'ї почали виникати конфлікти та непорозуміння з різних причин, постійно відбувалися
сварки, що негативно впливало на вихованні дитини.

На примирення сторони не згодні, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї
є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо
примирення сторін.

При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин
розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та
збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також
інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України
суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать
інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Видатки по
оплаті державного мита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах
РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача. Судом встановлено, що
сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю. Після
припинення сторонами спільного проживання з 2004 року відповідач не у повному
обсязі виконує свої обов'язки щодо надання утримання дитини. Виходячи з
пояснень сторін, враховуючи визнання позову відповідачем у цій частині, на
утримання дитини щомісяця необхідно утримання, яке має дорівнювати ½ частині
встановленого законом прожиткового мінімуму доходів громадян. При постанові
рішення судом врахований стан здоров'я і матеріальне становище дитини, а також
стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

2

Батьки дитини мають
рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно із ч. 1 ст. 141
Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо
дитини. При цьому згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що
дитина проживає з матір'ю, мати дитини здійснює догляд за нею, можливості
матері по наданню утримання на дитину є обмеженими.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки
зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181
Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій
сумі. Відповідно до ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення звільнено від сплати судового, збору, він стягується з
відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини
вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

За ст. 62 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік"
встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі
- для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 442 гривні,
з 1 жовтня - 450 гривень.

Суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192
Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням
суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального
або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина
сторін ОСОБА_3, суд вважає цю вимогу такою, що не підлягає задоволенню з огляду
на такі обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце
проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Враховуючи, що з цього питання між сторонами на сьогоднішній момент відсутній
спір, таке місце проживання не заперечується відповідачем та не заперечувалось
ним й раніше, як визнала позивачка, в суду відсутні законні підставі для такого
рішення, оскільки за змістом ст. 1, 15 ЦПК України до компетенції цього суду
відноситься розгляд справ та вирішення спорів.

Відносно визначення прізвища дитини суд не вбачає порушення її прав у
випадку залишення дитині прізвища її батька, тому суд має відмовити позивачу у
задоволенні позову у цій частині, оскільки у судовому засіданні стороною
позивача не надано достатніх об'єктивних та обгрунтованих підстав вважати, що
така зміна відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Також суд має роз'яснити
позивачу положення ч. З ст. 148 СК України, відповідно до якої у разі зміни
прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох
батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 104, 105, ПО, 112, 145, 148, 180,
181, 182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 88,213,215 Цивільного
процесуального кодексу України, СУД-

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Першим відділом реєстрації
актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси 21
лютого 2004 року, актовий запис № 72, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, який проживає в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 аліменти
на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у
розмірі 217 гривень, але не менше одного не оподатковуваного мінімуму доходів
громадян щомісячно, починаючи з 6.12.2006 року й до досягнення повноліття
сином, тобто до 26 квітня 2022 року.

При реєстрації розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_2
державне мито у розмірі 17,0 гривень, ОСОБА_1 - від сплати звільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 51,0 гривень, а
також витрати на інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи
у розмірі 7,50 гривень.

В іншій частині
позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд
першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.