Справа № 2-1370
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
травня 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючій судді Цалко А.А., при секретарях Василенко О.І., Єршової Я.Ю., з
участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дитячого спеціалізованого
санаторію ім. Боброва про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

Позивач
просить суд поновити його на роботі на колишній посаді вихователя Дитячого
спеціалізованого санаторію ім. Боброва з 11 січня 2007 року. Позовні вимоги
мотивовані тим, що наказом № 3-к від 10 січня 2007 року він був звільнений з
роботи з 11 січня 2007 року за ст. 40 п. 2 КЗпП України за невідповідність
займаній посаді. Вважає звільнення незаконним, тому що він до 20 січня 2007
року фактично виконував свої посадові обов'язки вихователя, тобто трудовий
договір продовжував діяти і після його звільнення 11 січня 2007 року. Крім
того, відповідно до діючого законодавства України не обов'язкова педагогічна
освіта для виконання роботи, яку він виконував відповідно до трудового
договору. Він належним чином виконував покладені на нього трудові обов'язки
вихователя санаторію. Атестаційна комісія відносно нього була проведена в його
відсутність, його на засідання не запрошували. Також вважає порушенням закону
те, що наказ про його звільнення був підписаний неналежною посадовою особою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала,
вважає, що позивач звільнений законно та обґрунтовано. Адміністрація санаторію
згодна тільки змінити дату звільнення ОСОБА_2 з 11 січня 2007 року на 20 січня
2007 року, тому що визнає факт виконання ним трудових обов'язків до 20 січня
2007 року.

Заслухавши
пояснення сторін, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до
наступного висновку:

У
силу п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, - трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у
випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді.

Судом
встановлено, що наказом № 102-к від 02 жовтня 2000 року ОСОБА_2 був прийнятий
на посаду санітара носильника Дитячого спеціалізованого санаторію ім. Боброва.

Наказом
№ 83-к від 06 вересня 2004 року ОСОБА_2 було переведено з посади молодшого
медичного брата на посаду вихователя з 16 вересня 2004 року.

27
листопада 2006 року адміністрацією санаторію був виданий наказ № 135 „Про
атестацію робітників санаторію”.

Згідно
протоколу № 1 від 19 грудня 2006 року засідання атестаційної комісії ОСОБА_2 не
відповідає займаній посади вихователя у зв'язку з відсутністю у нього
педагогічної освіти. Комісією було рекомендовано перевести ОСОБА_2 на іншу
посаду або звільнити у зв'язку з невідповідністю займаній посаді.

25
грудня 2006 року адміністрація санаторію на ім'я голови профспілкового комітету
санаторію ім. Боброва надіслала лист № 630 з проханням розглянути на засіданні
комітету питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 по п. 2 ст. 40 КЗпП
України. Згідно протоколу засідання профспілкового комітету санаторію ім.
Боброва від 09 січня 2007 року профспілковий комітет на заперечує проти
звільнення ОСОБА_2 у зв'язку з невідповідністю займаній посаді вихователя.

Враховуючи
те, що ОСОБА_2 відмовився від запропонованих йому адміністрацією санаторію для
переводу вільних посад та згодою профспілкового комітету на його звільнення,
наказом № 3-к від 10 січня 2007 року він був звільнений з посади вихователя з 11
січня 2007 року.

Суд
вважає, що звільнення ОСОБА_2 зроблене незаконно по наступних підставах:

Як
встановлено судом, наказ про звільнення позивача підписала лікар
травматолог-ортопед ОСОБА_3, яка не мала на це ніяких повноважень.

Згідно
зі Статутом Дитячого спеціалізованого санаторію ім. Боброва (п. 42) тільки
головний лікар санаторію призначає на посади та звільняє з посад усіх
працівників санаторію.

Наказ
№ 3 від 09 січня 2007 року про відрядження головного лікаря Мартинюка О.В. з 10
до 13 січня 2007 року не надав прав ОСОБА_3 звільняти з посади позивача.

Таким
чином, оскаржуваний наказ про звільнення не може вважатися законним.

Крім
того, при розгляді справи судом встановлені також порушення стосовно порядку
звільнення позивача за результатами атестації.

Педагогічні
працівники підлягають атестації відповідно до ст. 54 Закону України „Про
освіту”.

Типове
положення про атестацію педагогічних працівників України затверджене наказом
Міністерства освіти України. Відповідно до цього Положення, атестації
підлягають педагогічні працівники, в тому числі і закладів охорони здоров'я, та
в тому числі і вихователі.

Але
ж суд встановив, що відповідачем був порушений порядок проведення атестації
позивача, а саме: на нього не була складена керівником разом з органом
первинної профспілки характеристика за два тижні до атестації, з якою повинний
був ознайомитись позивач не менш як за тиждень до атестації.

На
засіданні атестаційної комісії повинен був присутній позивач, але його не
викликали туди взагалі.

Безпосередньо
після голосування членів комісії результати атестації повідомляються
працівникові, що також не було зроблено.

Крім
того встановлено, що засідання комісії згідно з протоколу відбувалося 19 грудня
2006 року, а згідно з атестаційних листів - 18 грудня 2006 року. Але ж нікого
із працівників на це засідання не викликали і вони присутніми не були, крім
членів комісії, що теж являється порушенням Положення.

Таким
чином, суд встановив, що атестація та звільнення позивача пройшли з порушенням
Закону, тому він повинен бути поновлений на роботі на посаді, яку він займав.

Крім
того, судом встановлено, що наказ про звільнення був вручений позивачу 20 січня
2007 року і до цього часу він працював на підприємстві, що підтвердив у
судовому засіданні представник відповідача та визнав цей факт, погодившись
змінити дату звільнення на 20 січня 2007 року.

Частиною
2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці
в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один
рік.

Судом
встановлено, що середня заробітна плата позивача перед звільненням складала 415
гривень. Тому йому з 11 січня 2007 року по день розгляду справи підлягає
виплатити за час вимушеного прогулу 1660 гривень. Ці кошті повинні бути
стягнуті з відповідача на користь позивача.

Крім
того, необхідно стягнути з відповідача на користь держави 51 гривню судового
збору.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 40
п. 2, ст. ст. 232, 235 КЗпП України,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити
ОСОБА_2 на посаді вихователя у Дитячому спеціалізованому санаторії ім. Боброва
з 11 січня 2007 року.

Стягнути
з Дитячого спеціалізованого санаторію ім. Боброва на користь ОСОБА_2 середню
заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 1660 (одна тисяча шістсот
шістдесят) гривень.

Стягнути
з Дитячого спеціалізованого санаторію ім. Боброва на користь держави судовий
збір в розмірі 51 (п'ятдесят одна) гривня.

Рішення
в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за 1
місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного
суду АРК через Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст.
294-296 Цивільного процесуального кодексу України.

СУДДЯ