АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/1471                                                 Головуючий у суді 1 інст. Нечуй Б.П.
Категорія 66                                                           Доповідач у суді 1-ї інст. Балашкевич С.В.
РІШЕННЯ
Іменем   України

26 червня 2007
року   колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області у складі:

головуючого : судді     Балашкевича С.В. суддів :
Рафальської І.М. Зарицької Г.В. при
секретарі:      Сухоребрій Т.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до обласного центру з нарахування та ви­плати пенсій і допомоги Головного управління праці
та соціального захисту населення Житомирської ОДА, управління Пенсійного фонду
України в Лу­ганському районі, Управління праці та соціального захисту
населення Лу­ганської районної державної адміністрації про стягнення коштів,
передбаче­них Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраж­дали від Чорнобильської
катастрофи» за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в
Лугансь­кому районі на рішення Луганського районного суду Житомирської області
від 22 листо­пада
2005 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому проси­ла стягнути з відповідачів 10020,76 грн. заборгованості по виплатах, перед­бачених ст.ст.37,39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист гро­мадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», посилаючись на те, що такі виплати проводились у
розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України НОМЕР_1. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що суперечить в частині розміру цих виплат вимогам Закону
«Про статус і соці­альний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катаст­рофи».

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області
від 22

листопада 2005 року позов
задоволено частково. Стягнуто з управління Пен­сійного фонду України в Луганському районі на користь ОСОБА_1 7842,66 грн. виплат передбачених ст. 39, 51 Закону
України „Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'*.
Стягнуто з Обласного центру з нарахування виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та соціального
захисту населення Жи­томирської ОДА на користь позивачки 2178, 10 грн. виплат передбачених ст. 37 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян,
які постраж­дали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та 51 грн. судового збору. У решті
позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Луганському районі просить рішення скасувати та направити
справу на но­вий розгляд, посилаючись на
порушення судом норм матеріального права. Всі виплати, передбачені Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
повинні виплачува­тись у розмірах, визначених
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в кратному
відношенні до мінімальної зарплати. Апелянт також
вказує на відсутність коштів для виплат у розмірах, понад встановлені
названою постановою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, а рішення скасуванню
з прийн­яттям рішенням про відмову у позові з таких підстав.

Статтею 95 Конституції України встановлено, що
будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих ви­датків визначають виключно законом про Державний бюджет України.

Згідно із статтею 87 Бюджетного кодексу України видатки
на держа­вні програми з ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та соціально­го захисту
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються в
порядку в межах обсягів призначень, передбачених в Держа­вному бюджеті України на відповідні бюджетні програми.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які пост­раждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено,
що громадя­нам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, виплачуються щомісячні
виплати на потерпілу дитину, допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва, компенсації
за роботу на те­риторії радіоактивного забруднення,
за шкоду, заподіяну здоров'ю та щоріч­ну допомогу на
оздоровлення, допомоги, розміри яких залежать від встанов­леного розміру
мінімальної заробітної плати.

Суд встановив, що позивачка має право на виплати, передбачені ст.37,39,
51 цього Закону.

Відповідно до Постанови КM України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобиль­ської
катастрофи», позивач за 2002-2005 роки отримувала виплати у відпові­дності із встановленим Постановою КM України від 20 червня 2000 року № 987 Порядком використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо лік­відації наслідків Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту населен­ня, в межах видаткової частини бюджету на кожен рік.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої ін­станції про
наявність заборгованості держави перед позивачкою по виплаті допомоги та доплати у вказаних у рішенні розмірах,
оскільки згідно зі ст. 62 Закону «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслі­док
Чорнобильської катастрофи» роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами
та іншими центральними органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами гос­подарювання незалежно
від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

За таких обставин, коли судом першої інстанції не застосовано мате­ріальний закон, який підлягав застосуванню, рішення
підлягає скасуванню з відмовою у позові.

Аналізуючи наведені норми законодавства, що регулюють спірні пра­вовідносини, апеляційний суд приходить до висновку про
те, що підстав для задоволення позову немає.

У зв'язку з цим апеляційний суд скасовує постанову суду першої ін­станції
і постановляє про відмову у позові.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугансь­кому
районі задовольнити частково.

Рішення Луганського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2007 року скасувати й постановити нове
рішення про відмову ОСОБА_1 в позові до обласного центру
з нарахування та виплати пенсій та допомог Головного
управління праці та соціального захисту насе­лення Житомирської ОДА, управління
Пенсійного фонду України в Лугансь­кому районі, Управління праці та соціального
захисту населення Луганської районної державної адміністрації Житомирської
області про стягнення неви-плачених коштів за безпідставністю.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набран­ня нею
законної сили.