РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2007 року колегія судців
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
у складі:

Головуючого
судді - Шестакової Н.В.

Суддів                       - Шаповалової О.А.

- Летягіної О.В.

При секретарі -
Чубовій А.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку і моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 14.02.2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2, у якому просив суд стягнути на його користь 5000 грн. у
відшкодування моральної шкоди

Вимоги мотивовані тим, що 07 липня 2002 року відповідач,
управляючі автомобілем ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
допустив зіткнення з автомобілем „Фольксваген", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким управляв позивач, та який був пошкоджений в
результаті зіткнення. Внаслідок ДТП,
пережитої стресової ситуації позивач тривалий час не міг користуватися
автомобілем, хоча його робота пов'язана з частими відрядженнями. При цьому, він
повинен був користуватися міським транспортом, порушився ритм його життя,
прийшлося прикладати додаткові зусилля для налагодження нормального життя. Все
це заподіяло йому моральну шкоду.

ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача
на його користь 2120 грн. 53коп. у відшкодування матеріальної шкоди, та
10000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вимоги
мотивовані тим, що в результаті вищезазначеного ДТП, постраждав його автомобіль ВАЗ 2107. Внаслідок зіткнення
автомобілів, пережитої стресової ситуації
позивач тривалий час не міг користуватися автомобілем, у нього розвинувся страх
перед поїздкою на автомобілі. Це істотно змінило його життя, та заподіяло
моральну шкоду.

Рішенням
Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від
14.02.2006 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1
на його користь у відшкодування матеріального збитку 2017грн. 21коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди -825грн.,
витрати по сплаті держмита у розмірі
51грн., та 460грн.  в рахунок

Справа №
22-44/2007 р.                   Головуючий у першій інстанції Можелянський В.А.

Доповідач
Летягіна О.В.

відшкодування
витрат, пов'язаних з оплатою авто технічної експертизи, а всього -3353грн.
21коп.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1
- відмовлено.

На рішення подана апеляційна скарга ОСОБА_1, яка за змістом зводиться до
питання про скасування рішення суду, як незаконного, такого, що не відповідає
обставинам справи, та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні
вимоги у повному обсязі та відмовити в позові ОСОБА_2.

Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи. Вказує, що при ухвалені рішення, суд виходив з висновків авто технічної
експертизи №847, але в силу ст.60 ЦПК України (1963року) експертиза є лише
одним з видів доказів, яке оцінюється разом з іншими доказами. Також, суд не
урахував, що постановою судді Київського районного суду м. Сімферополя, яка
набрала законної сили, встановлена вина ОСОБА_2 в ДТП, хоча справа про
адміністративне порушення закінчена по ст.124 КУоАП України.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2 та відмовляючи при цьому в позові ОСОБА_1, суд виходив з того, що
відповідно до висновків судової авто технічної експертизі № 847 від 29.11.2002
року в діях водія ОСОБА_2 не має невідповідностей вимогам Правил дорожнього
руху , які знаходяться в причинному зв'язку з виникненням ДТП і він не мав
технічної можливості запобігти зіткненню автомобілів своїми односторонніми
діями. При цьому дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.5 і 11.2
Правил дорожнього руху і знаходилися, в причинному зв'язку з настанням події ДТП і носили небезпечний
характер. З такими висновками суду не може погодитися колегія суддів. З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 07.07.2002 року в 10 час.50 мін. на
перехресті вулиці 51 Армії та вулиці Чапаева,
управляючі автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1, виїхав на смугу
зустрічного руху дороги, що має дві смуги руху в обох направленнях і допустив
зіткнення з автомобілем „Фольсваген" державний номер НОМЕР_2, яким керував
ОСОБА_1 і який виконував правий поворот і рухався в зустрічному напрямку. В результаті
ДТП обидва
автомобіля отримали технічні пошкодження.

Відносно водія ОСОБА_2 працівниками ДАІ був складений
протокол НОМЕР_3 від 07.07.2002 року в зв'язку з порушеннями ним Правил
дорожнього руху, за які передбачено притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст.124 КпАПП України.

В рамках адміністративного провадження була проведена
авто технічна експертиза, з висновків якої вбачається, що протиріччя ознак, що
зафіксовані в матеріалах ДТП,
не дають чіткої уяви про розташування місця зіткнення транспортних засобів.
Однак, експерт вважає, що дії водія ОСОБА_1 не відповідають вимогам п. 10.5 і
п.11.2 ПДРУ і технічна можливість у водія ОСОБА_1 запобігти зіткнення з
автомобілем ОСОБА_2 була саме в виконанні цих вимог ПДРУ.

З висновку тієї ж експертизи слідує, що в діях водія
ОСОБА_2 не убачається не відповідності з вимогами ПДРУ , які могли б
знаходиться в причинному зв'язку з ДТП,
при цьому водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти зіткнення своїми
односторонніми діями.

Адміністративний матеріал, відносно притягнення ОСОБА_2
до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАПП України, був розглянутий
судом     і  постановою
судді Київського районного суду м.
Сімферополя     від

Справа № 22-44/2007 р.                   Головуючий у першій інстанції Можелянський В. А.

Доповідач                               Летягіна
О.В.

31.01.2003 року
справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 по ст.124 КпАПП
України була закрита за п.7 ст.247 КпАПП України, а саме в зв'язку з
закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Однак, суддя в мотивувальній частині постанови, після
ретельного аналізу кожного доказу, що є в справі, в тому числі протоколу ДАІ з
матеріалами до нього, висновку експертизи, пояснень всіх свідків та інших
доказів, дав їм оцінку, встановив вину ОСОБА_2 в здійсненні ДПТ.

При цьому , суд закрив провадження, в силу
ст..З8 , 247 КпАПП України, а саме, в зв'язку з закінченням строку накладання
адміністративного стягнення, тобто не за реабілітуючими мотивами.

Постанова судді Київського районного суду м. Сімферополя від 21.01.2003
року вступила в законну силу. З пояснень сторін в судовому засіданні
Апеляційного суду слідує, що ні однією з сторін по справі дана постанова не
була оскаржена.

Суд, постановляючи рішення, не прийняв це до уваги і не дав належної оцінки
тому, що по даній справі є постанова суду по адміністративної справі, яка
вступила в закону силу і має силу неспростовного доказу. До того ж винесена ця
постанова судом після аналізу всіх доказів, що вже є по справі, у тому числі і
на підставі висновку авто технічної експертизи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає можливим рішення суду скасувати
та постановити по справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовляє за
необґрунтованістю, а позов ОСОБА_1 задовольняє частково, та стягує на його
користь з ОСОБА_2 в відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 303,304,309,313,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 14.02.2006 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 1000
гривень.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного суду України.

Справа № 22-44/2007 р.

Головуючий у першій інстанції
Можелянський В.А.

Доповідач                               Летягіна О.В.