У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого                          Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,      Данчука
В.Г.,

Балюка М.І.,             Косенка
В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення порядку користування жилою площею, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа - Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про припинення права
власності та виплату компенсації за частку власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У липні 2005 року позивачка звернулась в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що 29 жовтня 2001 року вони з відповідачем придбали
квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках.

Посилаючись на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14
жовтня 2004 року вона була вселена в спірну квартиру, однак не може
користуватися своєю власністю, оскільки не визначена конкретна площа для
користування, а відповідач перешкоджає їй у користуванні спірною квартирою,
просила встановити порядок користування цією квартирою, виділивши в її
користування кімнату площею 10,5 кв. м, у користування відповідача - кімнату
площею 10,7 кв. м, а всі інші приміщення залишити в загальному користуванні.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просить припинити право ОСОБА_1 на
частку у спільній квартирі з виплатою їй компенсації вартості її частки в
спільній власності, посилаючись на те, що їх сумісне проживання є неможливим,
оскільки між ними виникають вкрай конфліктні ситуації. Він же має дітей, з них
двоє малолітніх, які проживають з ним, іншим житлом не забезпечений, в той час
як позивачка має інше житло.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від                                   19 квітня
2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Установлено порядок користування спірною
квартирою, згідно з яким у користування                  ОСОБА_1 виділено кімнату
жилою площею 10,5 кв. м; у користування ОСОБА_2 виділено кімнату жилою площею
10,7 кв. м; інші приміщення залишено в загальному користуванні сторін. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від                       17 жовтня 2006 року,
ухвалу апеляційного суду м. Києва від                                 19 квітня 2007 року, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_1 і задовольнити його зустрічний позов.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а судові рішення -
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 29 жовтня 2001 року позивачка та
відповідач придбали квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визначення порядку
користування жилою площею та відмовляючи в зустрічному позові                ОСОБА_2 про припинення права
спільної власності та виплату компенсації за частку в спільній власності, суд
виходив із того, що співвласники мають рівні частки в спільній власності й
виплата одному з них компенсації за його частку в спільній власності меншої,
ніж ця частка складає від загальної вартості квартири порушує права даного
власника та безпідставно збільшує вартість частки іншого власника в спільній
власності.

Однак з висновками суду не можна погодитися, оскільки він
дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників у випадках: якщо частка є незначною і не
може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його сім'ї, кожен з яких є самостійною
підставою для застосування цієї норми.

Між тим, суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції, не врахував доводів ОСОБА_2 щодо складу
його сім'ї та стосовно неможливості спільного користування сумісною власністю у
зв'язку з виникненням конфліктних ситуацій, які призводять до травмування
психіки його малолітніх дітей, наявності в ОСОБА_1, на відміну від нього,
іншого житла та фактичної її згоди на припинення права спільної власності на
спірну квартиру.

Встановлюючи порядок користування
спірною квартирою, суд також не врахував, що мати ОСОБА_2 та його малолітні
діти мають право на користування жилою площею спірної квартири, не дав оцінки
складу його сім'ї та можливості проживання в спірній квартирі двох сімей крім
того із урахуванням планування квартири.

Відмовляючи ОСОБА_2 у зустрічному
позові, суд першої інстанції зазначав, що ним на депозитний рахунок суду не
була внесена сума компенсації за частку ОСОБА_1 у спільній власності, не
звернувши увагу на причини несвоєчасного внесення суми на депозит суду.

Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Постановляючи ухвалу про залишення
рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд залишив поза увагою той
факт, що під час апеляційного розгляду справи на депозитний рахунок суду
ОСОБА_2 була внесена відповідна сума, визначена в експертному висновку.

Виходячи з наведеного судом першої інстанції допущено
порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, і ці порушення не були усунені апеляційним
судом, у зв'язку з чим судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2007 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва

М.І. Балюк

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко