Справа №
22-94/2007 рік                                    Головуючий суддя 1 інстанції: Поліщук Т.М.
Суддя-доповідач : Гордійчук CO.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року                                                                                                                м. Рівне

Колегія  суддів
судової палати  у  цивільних
справах  апеляційного  суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді : Василевича B.C. суддів : Гордійчук CO., Демянчук СВ. при секретарі :Чалій Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Рівному цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду від 17 листопада 2006 року в справі за позовом ОСОБА_3 до
приватного нотаріуса ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу будинковолодіння та розподіл допоміжних приміщень.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги
колегія суддів,-

встановила :

Рішенням
Острозького районного суду від 17
листопада 2006 року
позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір купівлі продажу 1/2 частини
жилого будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться АДРЕСА_1 від 27 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. Виключено із даного договору запис
про відчуження сараю "В" вбиральні "Г".

Визнано за
ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування, на 1/2 частину хліва
"В" та вбиральні "Г".

В поданих на рішення апеляційних скаргах відповідачі вказують на його незаконність, оскільки судом порушені норми матеріального
та процесуального права. Суд не врахував те, що
ОСОБА_3 повинна була і могла знати про те, що по
договору довічного утримання від 10 грудня 1996 року власник 1/2 частини житлового будинку та
надвірних забудов із сараями "Б" ,"В" та вбиральнею "Г" ОСОБА_5 передала все своє майно у власність ОСОБА_2, отже пропустила строк
позовної давності. Крім того, ОСОБА_3 була учасником судового процесу 24 травня 1996 року і знала про те, що суд визнав право власності за її батьком лише на
1/2 частину будинку АДРЕСА_1, питання про надвірні будівлі судом не вирішувалося.

Також, суд не врахував показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про те,
що біля 10 років надвірними забудовами
володіла ОСОБА_2, а до того часу ними володіла ОСОБА_5 і цього ніхто не
оспорював.

Просять рішення скасувати і закрити провадження за пропуском строку
позовної давності.

В запереченні на апеляційні скарги позивачка вказує, що
рішення суду законне та обґрунтоване,
просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг апеляційний суд вважає,
що скарги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року з послідуючими змінами „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий
будинок" різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними
будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при
відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з
будинком.

Як вбачається
з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції рішенням Острозького районного суду від 24 травня 1996 року визнано право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в рівних долях по 1/2
частини кожному за ОСОБА_5 та ОСОБА_9.

На підставі
рішення суду ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину жилого будинку разом з
господарськими приміщеннями сарай
„Б", „В", вбиральня „Г". ОСОБА_5 також набула право власності
на 1/2 частину жилого будинку разом з
господарськими приміщеннями сарай „Б", „В", вбиральня „Г".

За таких обставин, позивачка 18.09.1996 року набула право на спадщину за законом і на 1/2 частину підсобних приміщень сарай
„Б", „В", вбиральня „Г", оскільки рішенням суду від 24 травня 1996 року визнано право власності на будинок за кожним із співвласників в рівних долях, так як підсобні
приміщення складають з будинком одне ціле.

Оскільки іншому співвласнику ОСОБА_5 також належало 1/2 частина
будинку та підсобних приміщень вона мала право
відчужити ОСОБА_2 на підставі договору довічного
утримання лише належну їй частину будинку та підсобних
приміщень.

Таким чином, у ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі продажу в 27.12.2005 року існувало право розпорядження
лише на 1/2 частину господарських будівель, а тому
вказаний договір купівлі-продажу в частині продажу всіх підсобних
приміщень є недійсним.

Доводи апеляційних скарг проте, що позивачка пропустила строк позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки про порушене
своє право власності вона дізналася лише в 2006
році.

Разом з тим, абзац 2 резолютивної частини рішення
підлягає зміні, а абзац 3 про визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування на 1/2 частину
хліва „В" та вбиральні „Г"
виключенню як зайвий.

Керуючись ст.ст. 307,312-315 ЦПК України,
ст.ст.386, 388, 655 ЦК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Острозького районного суду від 17 листопада 2006 року змінити та викласти абзац 2 резолютивної частини в такій
редакції : „ Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку з
надвірними будівлями, що розташовані АДРЕСА_1 укладений 27 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в
частині продажу господарських будівель

АДРЕСА_1 укладений 27 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в
частині продажу господарських будівель сарай
„В", вбиральня „Г"- Вважати проданими 1/2 частину
зазначених господарських приміщень.

Виключити з резолютивної частини
рішення абзац 3 як зайвий.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним чинності.