У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 липня 2007 року                                                           м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Григор'євої Л.І.,                Данчук В.Г., Гуменюка В.І.,                 Косенка В.Й.,  -

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ жилого
будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У квітні 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись із зазначеним позовом, посилаючись на те, що жилий будинок з
господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1, належить на праві
спільної власності: ОСОБА_1- 1/8 частина, згідно свідоцтва про право на
спадщину від 1 квітня 1994 року, ОСОБА_2-1/8 частина, згідно рішення народного
суду Київського району м. Харкова від 17.09.1960 року та свідоцтва про право на
спадщину від 1.04.1994 року, ОСОБА_3-¼ частина, згідно рішення нарсуду Київського району м. Харкова
від 30.11.1960 року, ОСОБА_7-1/8 частина, згідно рішення нарсуду Київського
району м. Харкова від 11.08.1991 року та ОСОБА_8-1/8 частина, згідно рішення
нарсуду Київського району м. Харкова від 11.08.1991 року. Оскільки на протязі
певного часу між позивачами та відповідачами відбуваються сварки, стосовно
користування земельною ділянкою, просили визначити порядок користування спірною
земельною ділянкою.

В процесі розгляду справи змінені
частки у спільній власності. На підставі рішення Київського районного суду м.
Харкова від 2 серпня 1999 року на праві власності належить: ОСОБА_1-8/100
часток, ОСОБА_2-12/100, ОСОБА_4-34/100, ОСОБА_3-16/100, ОСОБА_9-11/100,
ОСОБА_6-11/200, ОСОБА_5-11/200. Вказані частки співвласників виникли після
перерозподілу часток у зв'язку з проведеними прибудовами, а першопочаткові
частки були такими: ОСОБА_1 та ОСОБА_2-4/8 часток, ОСОБА_3 та ОСОБА_4-4/8
часток, співвласники ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6
першопочаткової частки не мали, так як зробили прибудову до жилого
будинку без згоди всіх співвласників.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 2 серпня 1999 року визнано право власності на самовільно побудовані
житлові та службові приміщення за ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ідеальна частка
яких була залишена відкритою.

Просили поділити жилий будинок, згідно
належних кожному часток у спільній власності, а також визначити порядок
користування земельною ділянкою.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2003 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 травня
2004 року, позов задоволено частково. Постановлено провести поділ жилого
будинку по АДРЕСА_1, згідно першого варіанту технічного висновку КП “Харківське
міське бюро технічної інвентаризації”. Визначено порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 384,5 кв.м. з боку будівлі НОМЕР_1(проїзду). Визначено порядок
користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_9 (померлій), ОСОБА_6, ОСОБА_5 443,5 кв. м. з окремим виїздом,
згідно першого варіанту технічного висновку. Перерозподілено ідеальні частки в
праві власності на жилий будинок, визнавши за ОСОБА_9 (померлою) право
власності на 25/200 частин, замість належних раніше 11/100, за ОСОБА_6  - 25/400, замість належних раніше 11/200,
залишити відкритими за ОСОБА_5 право власності на 25/400 частин замість
належних раніше 11/200. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 474 грн. Стягнути
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 155 грн. 50 коп. У задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
просять скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове
рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_5
просять змінити постановлені у справі рішення, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Визнаючи за померлою ОСОБА_9 право
власності на 25/200 частин будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що на підставі рішення Київського районного суду   м. Харкова від 02 серпня 1999 року визнано
право власності на приміщення   3-3, 3-4,
3-5, 3-6 (літ. А3-1) та приміщення 111,3-1 (літ.А1-1, літ. А-3), а також сараї
літ. “К”,”И”, туалет літ. “Д” за ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ідеальна частка
яких була залишена відкритою.

З таким висновком суду першої інстанції
погодився і суд апеляційної інстанції.

Проте з такими висновками судів
погодитись неможливо.

Статтею 37 ЦПК України передбачено, що
у разі смерті фізичної особи, суд залучає до участі у справі правонаступника.

Як убачається з матеріалів справи
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 232).

Відповідно до статті 221 ЦПК України
(1963 року) суд зобов'язаний був
зупинити провадження у справі у випадку смерті громадянина, якщо спірні
правовідносини допускають правонаступництво, або припинення існування юридичної
особи, які були стороною у справі.

Згідно довідки Восьмої Харківської
Державної нотаріальної контори від 27 травня 2003 року, після смерті ОСОБА_9
спадкова справа не заведена, заяв про прийняття або про відмову від спадщини
ніхто не подавав. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 236).

Із змісту статті 555 ЦК України (1963
року) випливає, що якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за
заповітом або якщо ніхто із спадкоємців не прийняв спадщини то спадкове майно
за правом спадкоємства переходить до держави.

Тобто, відсутність заяв про прийняття
або відмову від спадщини не може бути підставою для визнання права власності на
частку у жилому будинку за померлою особою.

Крім того, суд, вирішуючи питання
визначення порядку користування земельною ділянкою, визначив порядок
користування земельною ділянкою, згідно висновку судово-технічної експертизи
від 24 вересня 2003 року, відповідно до варіанту № 1 згаданої експертизи.

Проте, позивачі та відповідачі просили
визначити порядок користування земельною ділянкою, згідно висновку
судово-технічної експертизи від 24 вересня 2003 року, відповідно до варіанту №
2 згаданої експертизи.

Крім того, судом не враховано, що якщо
до вирішення судом спору між співвласниками будинку про порядок використання
земельної ділянки цей порядок ними не визначався, суду слід виходити з розміру
їх часток у праві спільної власності на будинок на час перетворення спільної
сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення останньої.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції не з'ясував характер правовідносин та учасників цих правовідносин.

Вияснення цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і
помилково залишив його без змін.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення
суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не можуть залишатися
у силі і підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційні
скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_6, ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення
Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2003 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2004 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                          Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко