У х в а л а

іменем
україни

12 вересня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого  Патрюка М.В.,

суддів:           Костенка А.В.,                           Прокопчука Ю.В.,

Лященко Н.П.,                    Пшонки
М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання права
власності на автомобіль, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4на рішення
апеляційного суду Луганської області від 27 травня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом про
визнання права власності на автомобіль “Газель”, білого кольору, 2003 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 посилаючись на
те, що в травні 2003 року для здійснення спільної підприємницької діяльності з
відповідачами придбали автомобіль “Газель” вартістю 47 976 грн., передавши для
його придбання ОСОБА_3 33 105 грн., з яких відповідачі повернули тільки 800
грн., а виконати свою обіцянку щодо повернення решти грошей до вересня 2004
року відмовилися.

У лютому 2004 року ОСОБА_2 звернулася до суду з додатковою позовною заявою
про стягнення з відповідачів 2 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від                  2 березня 2004 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 27 травня 2004 року
змінено рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 2 березня
2004 року. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на автомобіль
“Газель”, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Зобов'язано відповідачів
передати вказаний автомобіль позивачам. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у рівних
частках на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 21 099 грн. Накладено арешт на зазначений
автомобіль. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 390
грн. судових витрат і на користь держави 219 грн. державного мита. В іншій
частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставлять питання про скасування рішення,
постановленого апеляційним судом та залишення в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив із
того, що позивачі не довели, що ними були укладені з відповідачами угоди
набуття права спільної власності на спірний автомобіль та сумісної діяльності,
а наявні докази свідчать тільки про
наявність між сторонами зобов'язань за договором позики та повернення
відповідачами частини боргу за цим договором, а також з того, що останні не
заподіяли позивачам моральної шкоди.

При цьому суд ґрунтував свій висновок відсутністю письмового договору про
сумісну діяльність та наявності письмових доказів боргових зобов'язань
відповідачів перед позивачами й на оформленні договору купівлі спірного
автомобіля на ім'я відповідача ОСОБА_3

Скасовуючи це рішення в частині спору про право власності на автомобіль і
постановляючи нове рішення про визнання за позивачами права власності на
спірний автомобіль апеляційний суд виходив із того, що відповідно до ст. ст.
430, 431 ЦК УРСР між сторонами було укладено усний договір про сумісну
діяльність з пасажирських перевезень, з розподілом обов'язків такої діяльності
та внесенням коштів на придбання для такої діяльності спірного автомобіля й з
розподілом доходів.

Такий висновок не ґрунтується на фактичних обставинах та свідчить про те,
що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, неправильним
застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦК УРСР договір про сумісну діяльність між
громадянами може бути укладено лише для задоволення своїх особистих потреб.

Апеляційний суд цього не врахував та необґрунтовано визнав наявність між
сторонами договору про сумісну підприємницьку діяльність з пасажирських
перевезень і безпідставно задовольнив позовні вимоги, які й при доведеності не
підлягали б захисту.

Як на письмовий доказ наявності між сторонами договору про сумісну
діяльність із придбанням для неї спірного автомобіля, апеляційний суд послався
на розписку від 17 грудня 2003 року (а.с. 5).

Таке посилання є безпідставним, оскільки текст розписки свідчить про
отримання відповідачами в борг у позивачів коштів на придбання автомобіля та
зобов'язання повернути борг до вересня 2004 року.

Посилання апеляційного суду на те, що районний суд цей доказ залишив поза
увагою та не дав йому оцінки не відповідає дійсності, оскільки цією розпискою
районний суд обґрунтував свій висновок про відмову в позові.

За таких обставин, які свідчать про те, що апеляційним судом скасовано
судове рішення, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 27 травня 2004 року в
частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2скасувати, залишити в силі
рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 2 березня 2004
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко  Н.П. Лященко  Ю.В. Прокопчук  М.П. Пшонка