Справа № 22ц - 29/07                                                 Головуючий
у 1 інстанції Кухтей
Категорія - 39                                                              Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 березня 2007
р.                                                                                                             місто
Луцьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого
Данилюк В. А.

суддів Карпук
А.К., Осіпука В.В.

при секретарі
Тарасюк Ю.А.

з участю
представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Шабали О.В., Комарницького С.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна-Плюс» про стягнення
розрахункових коштів та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою
відповідача ТзОВ «Фортуна-Плюс» на рішення Луцького міськрайонного суду від 23
жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2006
року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Покликався на те, що з 4 лютого 1998 року по 20 січня 2006 року працював
генеральним директором ТзОВ «Фортуна-Плюс».
Після звільнення з роботи адміністрація товариства не провела з ним повний
розрахунок, а саме не виплатила: заборгованість по заробітній платі,
компенсацію за невикористані відпустки, внесені ним особисті грошові кошти на
господарські витрати та завдала йому моральну шкоду.

В зв'язку з чим просив стягнути з відповідача в його
користь: 9960 грн. 59 коп. заборгованості по заробітній платі з врахуванням
середнього заробітку за час затримки розрахунку, 2422 грн. 38 коп. грошової
компенсації за невикористану відпустку, 366 грн. 82 коп. невідшкодованих витрат
та 5000 за заподіяну моральну шкоду. Крім того, просив стягнути з товариства
280 грн. понесених ним судових витрат, 500 грн. витрат на правову допомогу та
200 грн. понесених затрат за розрахунок суми заборгованості.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та з
врахуванням вимог ст. 117 КЗпП України просив стягнути з товариства в його
користь грошові кошти в сумі 21346 грн. 77 коп.

23 жовтня 2006 року рішенням Луцького міськрайонного суду
позов задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ «Фортуна-Плюс» в користь ОСОБА_1
9960 грн. 59 коп. заборгованості по заробітній платі, 2422 грн. 38 коп.
грошової компенсації за невикористану відпустку, 366 грн. 82 коп. за
невідшкодовані понесені господарські витрати, 500 грн. за заподіяну моральну
шкоду та ЗО грн. понесених судових витрат.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 403 грн.
78 коп. допущено до негайного виконання.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ТзОВ «Фортуна-Плюс» просить дане
рішення скасувати як таке, що постановлене місцевим судом з порушенням норм
матеріального і процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю висновків обставинам справи та ухвалити
нове рішення про відмову в позові..

Заперечуючи щодо апеляційної скарги, представник позивача ОСОБА_2 вважає рішення
суду першої інстанції вірним і просить його залишити в силі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення в його користь розрахункових коштів: заборгованої заробітної плати,
компенсації за невикористані відпустки місцевий суд допустив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи та ухвалив рішення, посилаючись лише на
докази по справі, надані позивачем. Так судом не були враховані ті обставини,
що на час звільнення ОСОБА_1 20 січня 2006 року відповідач ТзОВ «Фортуна-Плюс»,
як було встановлено судом першої інстанції з показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3,
оглянутих бухгалтерських касових книг, заборгував позивачу 9601 грн. за
невиплачену заробітну плату та компенсації за невикористані щорічні оплачувані
відпустки.

Згідно довідки ТзОВ «Фортуна-Плюс» ЛТД від 28.02.2007 року №26 компенсація
ОСОБА_1 втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її
виплати становить 340 грн. 96 коп.

Отже, при звільненні відповідач повинен був виплатити позивачу 9942 грн. 01
коп. (9601,05+340,96).

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні середнього
заробітку за час затримки розрахунку, на думку колегії суддів, допустив
порушення норм матеріального права.

Так, згідно ч.І та ч.2 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини
власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116
цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як вбачається із довідки №26 від 28.02.2007 року, виданої ТзОВ «Фортуна-Плюс» ЛТД, штатного
розпису товариства (а.с.54) середній заробіток на час звільнення ОСОБА_1
становив 760 грн.

Отже, приймаючи до уваги те, що середньоденний заробіток
позивача дорівнює 33 грн. 77 коп. (760:22,5) та враховуючи строк затримки
розрахунку з ним із 20 січня 2006 року по 23 жовтня 2006 року, день ухвалення
рішення місцевим судом, то з врахуванням вимог ст.ст.116-117 КЗпП України в користь
ОСОБА_1 слід стягнути 6941 грн. 31 коп., середній заробіток за час затримки
розрахунку.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що в даній частині рішення
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення.

Крім того, судом встановлено, що ТзОВ «Фортуна-Плюс»
ЛТД при звільненні ОСОБА_1 не виплатила йому 366 грн. 82 коп.
коштів на відрядження та понесених ним витрат на господарчі потреби товариства.
Дана обставина підтверджується відповідним звітом товариства (а.с.10) і її
визнав у судовому засіданні відповідач (а.с.140).

Також місцевим судом вірно встановлено, що невиплативши розрахункові,
відповідач порушив законні права позивача і завдав йому моральних страждань. У
зв'язку з чим суд цілком підставно, керуючись ст.237і КЗпП України, стягнув з
товариства у користь ОСОБА_1 500 грн. за завдану йому моральну шкоду.

Таким чином, на думку колегії суддів, рішення у наведеній частині є
правильним і ухвалене місцевим судом із додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому в цій частині його слід залишити без змін.

Згідно ч.3 ст.81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і
покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення заробітної плати,
компенсації працівникам, вихідної допомоги, відшкодування за затримку їх
виплати.

А відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він
стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Враховуючи розмір задоволених вимог позивача та наведені
статті Цивільного процесуального кодексу, з відповідача підлягає стягненню в
дохід держави судовий збір в сумі 181 грн. (172,50+8,50) та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі ЗО грн.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП
України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю
«Фортуна-Плюс» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2006 року в даній справі
в частині стягнення з ТзОВ «Фортуна-Плюс» в користь ОСОБА_1 розрахункових
коштів, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, відмови у
задоволенні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку - скасувати.

Стягнути з ТзОВ «Фортуна-Плюс»
в користь ОСОБА_1 9942 грн. 01 коп., суму належну працівнику при звільненні
та 6941 грн. 31 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку.

Стягнути з ТзОВ «Фортуна-Плюс»
в дохід держави судовий збір в сумі 181 грн. та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті рішення суду, в частині стягнення моральної шкоди та понесених
позивачем господарських витрат в сумі 366 грн. 82 коп. - залишити без змін.

Рішення в частині стягнення з ТзОВ «Фортуна-Плюс» в користь
ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в сумі 760 грн. допустити до негайного
виконання.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржене у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу його
проголошення.