У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

Головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи - Бородянська державна
нотаріальна контора, Бородянський районний відділ земельних ресурсів про
визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визначення
додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним сертифікату про
право на земельну частку (пай) та визнання права на частку спадкового майна за
касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення апеляційного суду Київської області від 8
лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а :

В травні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом.
Позивачка зазначала, що в 1998 році помер їх з відповідачем батько         ОСОБА_3, внаслідок чого відкрилася
спадщина на 3,77 га земельного паю в колективному сільськогосподарському
підприємстві ім. Т.Г.Шевченка Новогребельської сільської ради Бородянського
району Київської області. Від прийняття спадщини вона не відмовлялася, але
відповідач, скривши від нотаріуса факт існування її як спадкоємця першої черги
за законом, отримав свідоцтво про право на спадщину та переоформив право на
земельний пай лише на себе. Позивачка просила визнати частково недійсними
свідоцтво про право на спадщину та недійсним сертифікат про право на земельний
пай, видані на ім”я відповідача, визначити їй додатковий строк для прийняття
спадщини та визнати за нею право на ½ спадкового майна, яке
складається з права на земельний пай.

Рішенням Бородянського районного суду від 27 вересня 2006 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 28 березня 2006 року нотаріусом Бородянської районної державної
нотаріальної контори на ім”я ОСОБА_2 в частині ½ частки спадкового майна, визнано недійсним сертифікат про право на земельну
частку (пай), виданий 31 березня 2006 року Новогребельською сільською радою
Бородянського району на ім”я ОСОБА_2 та визначено ОСОБА_1 2 місяці додаткового
строку для прийняття спадщини. В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 8 лютого 2007 року
зазначене рішення скасовано та ухвалено нове про відмову в позові.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на його
необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що про наявність спадкового майна, а
саме права на земельну частку (пай), позивачка довідалася лише на початку 2006
року. Встановивши цей факт та давши йому відповідну оцінку, суд дійшов
обгрунтованого висновку про поважність причин пропущення позивачкою строку
прийняття спадщини.

Скасовуючи зазначене рішення та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні
позову, апеляційний суд вказав, що позивачка у встановлений законом строк заяву
про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, поважних причин
пропущення цього строку суду не надала.

Однак, при цьому апеляційний суд на порушення вимог ст. 316 ЦПК України в
своєму рішенні висновку суду першої інстанції не спростував, мотивів
протилежного висновку не зазначив, доказів, на підставі яких дійшов його, не
вказав.

Крім того, апеляційним судом не взято до уваги, що відповідачу видано
свідоцтво про право на спадщину на підставі поданих ним нотаріусу документів
про фактичне її прийняття (а.с. 29, 34) та у зв”язку з цим не з”ясовано, чи
підлягають застосуванню при вирішенні спору норми ЦК України 2003 року, які
він, так само як і суд першої інстанції, застосував, оскільки відповідно до п.
5 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу правила його книги шостої
(Спадкове право) застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності, тобто до 1 січня 2004
року, чи слід застосувати норми ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування ухваленого ним судового рішення з передачею
справи на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді апеляційному суду також слід перевірити, чи
обгрунтовано судом першої інстанції задоволено вимогу позивачки про визнання
недійсними виданих на ім”я відповідача свідоцтва про право на спадщину та
сертифіката про право на земельну частку (пай) з огляду на те, що позивачка
лише домагається продовження строку для прийняття спадщини і права на неї ще не
має.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 8 лютого 2007 року
скасувати і передати справу на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін