Справа №
22ц-1614                                                Головуючий
суддя - Лаврушин
Категорія-21                                                             Доповідач:
суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року                                                                 м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О. суддів: Стратіло
В.І. та Резникової Л.В. при секретарі Кошмак ТС. з участю представника
відповідача Чумак І.М.,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на
рішення Добропільського міськрайонного суду від 30 листопада 2006 року за
позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.
Добропілля, Державного підприємства ВП „Шахта Білицька" ДП
„Добропіллявугілля" про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У
вересні 2006 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань, вказуючи, що з 1993 року він перебував у
трудових відносинах з шахтою „Більцика" ДП „Добропіллявугілля". 22
серпня 1993 року під час виконання трудових обов'язків на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1
він отримав виробничу травму в результаті нещасного випадку. Однак акт
розслідування цього нещасного випадку за формою Н-1 було складено за його
заявою тільки у квітні 2006 року, оскільки наслідки цього нещасного випадку
його до цього не турбували. Згідно з висновками МСЕК від 27.06.2006 року йому
вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 20
відсотків.

Посилаючись
на вказане та на Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, які
потягли втрату працездатності", позивач просив стягнути з відділення Фонду
на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

Рішенням
Добропільського міськрайонного суду Донецької області суду від 30 листопада
2006 року у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що відповідач не несе
відповідальності за шкоду заподіяну працівнику до утворення Фонду.

Від
позивача надійшла апеляційна скарга на вказане рішення де йдеться про те, що
судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, не
повністю досліджені обставини справи. При цьому апелянт посилався на ст.2
Закону, де вказується, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди
раніше було встановлено відповідно до законодавства СРСР чи України про
відшкодування шкоди.

Як зазначено у роз'ясненнях, що містяться у п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними
постановою від 25 травня 2001 року №5) оскільки питання відшкодування моральної
шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і
встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли
набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Оскільки Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", відповідно з яким страхові виплати
здійснює Фонд, набрав чинності з 01.04.2001 року, а нещасний випадок стався до
зазначеної дати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у
позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди з Фонду за травму,
отриману у 1993 році.

Посилання апеляційної скарги на те, що акт розслідування нещасного випадку
було складено тільки у 2006 року, тому він не мав можливості раніше звернутися
з вимогою про відшкодування шкоди, не може бути підставою для скасування
правильного по суті рішення, оскільки Закон не пов'язує виникнення права на
відшкодування моральної шкоди з моментом складання акту про розслідування
нещасного випадку.

Суд першої інстанції обгрунтовано послався на ст. 11 ЦПК України, де
вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому суд зробив правильний правовий висновок про те, що спірні
правовідносини врегульовано нормами трудового законодавства і, оскільки позивач
не заявляв вимог до підприємства, на якому стався нещасний випадок, не
погодився на заміну відповідача, у суду не було підстав розглядати питання щодо
покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди на це підприємство.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303-305, п.1 чт.307, 308,313, п.1 ст.314,315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача відхилити, а рішення
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, однак
може бути

оскаржена протягом двох місяців з моменту набрання нею
чинності безпосередньо до

суду
касаційної інстанції.