УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА Іменем
України

25  червня 2007
року колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого -
судді Матюшенка І.В.

суддів: Жизневської А.В., Миніч
Т.І.

при секретарі судового

засідання Кульчицькій І.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Попільнянського

районного суду від 4
лютого 2004 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до

Попільнянської
райсанепідемстанції     про     спростування      недостовірної

інформації та її вилучення,

встановила:

У поданій
апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення судом норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні
його позову, та направити справу на новий розгляд. Апелянт зазначає, що суд неправильно застосував положення
ст. 55 Конституції України та ст. 32 ЦПК України,
оскільки рішення Попільнянського районного суду від 16 вересня 1998 року не набрало
законної сили.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

У поданій
позовній заяві ОСОБА_1 порушується питання про спростування інформації, як недостовірної, що надана відповідачем у
довідці Житомирській обласній прокуратурі про те, що з червня по серпень
1997 року
він, позивач, займав посаду завідувача епідеміологічним відділом Попільнянської
райСЕС з окладом 200 грн. 42 коп. в той час,
коли насправді, він обіймав посаду „лікар-епідеміолог" з посадовим
окладом 182 грн. 21 коп. Крім того,
позивач зазначав, що головний бухгалтер Попільнянської райСЕС в своєму поясненні надала прокуророві недостовірну
інформацію про те, що до звільнення з роботи 29 липня 1997 року він
виконував роботу за посадою „завепідемвідділом",
тоді, як насправді, цю роботу він виконував до 22 червня 1997 року, а з
23 червня 1997 року по 4 липня 1997 року - роботу лікаря-епідеміолога.

Відповідно до
положень ч. З ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що

набрало законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини.

Суд першої
інстанції повно та об'єктивно встановив обставини справи та дійшов
обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, оскільки
факти, що оспорювалися позивачем, встановлені рішеннями Попільнянського
районного суду від 16 вересня 1998 року та
Андрушівського районного суду від 29
листопада 2000 року,
які набрали законної сили.

Доводи апелянта
про те, що рішення Попільнянського районного суду від 16 вересня 1998 року не набрало законної сили „...в
його другій частині..." спростовуються змістом ухвали
апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2004 року (а.с.28) про відмову в
задоволенні заяв ОСОБА_1 про перегляд
рішення Попільнянського районного суду від 16 вересня 1998 року за нововиявленими
обставинами.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати,
що судом при розгляді справи порушені норми матеріального чи процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 303,
307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Попільнянського районного суду від 4
лютого 2004 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної, сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Справа № 22ц/1480                                          Головуючий у суді 1 -ї інстанції Шахрай М.І.

Категорія 27       Суддя-доповідач
Матюшенко І.В.