У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 липня 2007 року                                                           м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Григор'євої Л.І.,                             Данчука В.Г.,
Гуменюка В.І.,
Клсенка В.Й.,-

розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
приватного сільськогосподарського підприємства (далі-ПСП) “Відродження” до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вознесенської сільської ради Вознесенського району,
Комунального підприємства (далі-КП) “Вознесенське МБТІ” про визнання договору
купівлі-продажу зернотоку та вагової частково недійсним, визнання права
власності на вагову, ОСОБА_4 до приватного сільськогосподарського
підприємства “Відродження” про визнання права власності на майно та усунення
перешкод у користуванні власністю, Вознесенської об'єднаної Державної
податкової інспекції до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів позики,
іпотеки, договору про дострокове припинення зобов'язання вимог
іпотекодержателів за домовленістю сторін недійсними,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2004 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання дійсним договору купівлі-продажу комплексу “Зерновий тік”, посилаючись
на те, що 4 березня 2004 року придбав у відповідачів за 10 000 грн. належний їм
на праві спільної сумісної власності комплекс “Зерновий тік”, розташований по
вул. Молодіжній,
2 у     с.
Малосолоне Вознесенського району, посвідчивши договір на УТБС “Південь”.
Оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, просив
позов задовольнити.

ПСП “Відродження” пред'явило позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вознесенської сільської ради, КП
“Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” в особі Вознесенського
МБТІ, у якому після його уточнення просило визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу від 4 березня 2004 року комплексу “Зерновий тік”, укладеного
між ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_1 у частині
продажу вагової, мотивуючи вимоги тим, що на момент укладення договору вагова
була власністю підприємства, оскільки була придбана ним із прилюдних торгів 20
лютого 2004 року, і ніхто, крім підприємства, не мав права розпоряджатися нею;
визнання недійсними іпотечних договорів: НОМЕР_1
від 25 червня 2004 року укладеного між ОСОБА_5
та ОСОБА_1, НОМЕР_2 від 1 липня 2004 року укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, із мотиву того, що вагова не могла бути
предметом іпотеки, оскільки іпотекодавець не був її власником; визнання
частково недійсним договору про припинення зобов'язань шляхом задоволення вимог
іпотекодателів за домовленістю сторін від 8 липня 2004 року НОМЕР_3 у частині
відчуження вагової; визнання недійсним рішення виконавчого комітету
Вознесенської сільської ради НОМЕР_4 від 20 травня 2004 року і видане на його
підставі свідоцтво про право власності на спірне майно за ОСОБА_1 від
24 червня 2004 року; визнання недійсною реєстрацію права власності на комплекс
“Зерновий тік”: за ОСОБА_4, згідно з витягом про реєстрацію права власності на
нерухоме майно
від 13 липня 2004 року за НОМЕР_5 у частині
вагової, за ОСОБА_1, згідно з витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 24 червня
2004 року за НОМЕР_6, за ОСОБА_2, згідно з
витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 2
березня 2004 року за НОМЕР_7.

Вознесенська
ОДПІ, як третя особа із самостійними вимогами, просила
визнати недійсними: договори позики від 24 червня 2004 року та іпотеки від 25
червня 2004 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
із підстав їх фіктивності; договори позики від 30 червня
2004 року та іпотеки від 1 липня 2004 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, із
цієї ж підстави; договір про дострокове припинення
зобов'язання шляхом задоволення вимог
іпотекодержателів за домовленістю сторін від 8 липня 2004 року.

У вересні
2004 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, приватного сільськогосподарського підприємства
“Відродження”, відділу державної виконавчої служби Вознесенського районного
управління юстиції про визнання за ним права власності на комплекс “Зерновий
тік”, усунення перешкод у користуванні вказаним об'єктом та про стягнення
збитків, понесених судових витрат та витрат на надання юридичної допомоги.

Рішенням
Вознесенського міськрайонного суду від 6 грудня 2004 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 липня 2005 року, позовні
вимоги приватного сільськогосподарського підприємства “Відродження”
Вознесенського району та самостійні вимоги третьої особи Вознесенської
об'єднаної державної податкової інспекції задоволено. Договір купівлі-продажу
нерухомого майна, зареєстрований 4 березня 2004 року універсальною
товарно-сировинною біржею “Південь” між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнано
частково недійсним у частині продажу вагової. Договір іпотеки від 25 червня
2004 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, визнано недійсним. Договір про
припинення зобов'язань шляхом задоволення вимог іпотекодержателів за
домовленістю сторін від 8 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, визнано частково недійсним у частині відчуження вагової. Визнано
недійсною реєстрацію Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації:
права власності на комплекс зерновий тік за ОСОБА_5 згідно
з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 липня 2004
року за НОМЕР_5 в частині вагової, права власності на комплекс “Зерновий тік” за
ОСОБА_1-витяг НОМЕР_6 від 24 червня 2004 року в частині вагової, права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_2-витяг НОМЕР_7 від 2 березня 2004 року.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 4 березня 2004 року
дійсним та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про
визнання права власності на нерухоме майно та усунення перешкод у користуванні
власністю відмовлено.

Додатковим
рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 27 грудня 2005 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 квітня 2006
року, визнано за приватним сільськогосподарським підприємством “Відродження”
Вознесенського району право власності на нерухоме майно, а саме на вагову з
навісом, позначену на плані літ. А-1 площею 63, 2 кв. м., що складає 11/50
ідеальних часток комплексу зерновий тік, яка розташована по вул. Молодіжна, №2 в
с. Малосолоне Вознесенського району.

У
касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалене додаткове рішення
Вознесенського міськрайонного суду від 27 грудня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської області від 13 квітня 2006 року, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи
відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове
засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у
справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

У матеріалах справи відсутні судові повістки про виклик зацікавлених осіб у
судове засідання 27 грудня 2005 року.

Як зазначено у ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після
розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Заяву ПСП “Відродження” про ухвалення додаткового рішення до рішення
Вознесенського міськрайонного суду від 06 грудня 2004 року розглянуто без
повідомлення належним чином сторін по справі.

Залишаючи додаткове рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що, згідно витягу з журналу вихідної кореспонденції
суду першої інстанції, сторони були повідомлені про день та час розгляду заяви
про додаткове рішення.

Проте з такими висновками суду погодитись не можливо.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним
особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з
поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали,
повертається до суду.

Отже, витяг із журналу вихідної кореспонденції про направлення повідомлення
сторонам не можна вважати доказом про належне повідомлення осіб про дату, час і
місце судового засідання, оскільки з нього не убачається, що саме було
відправлено сторонам: повістка, копія рішення тощо.

Доказом направлення та вручення судових повісток особам, які беруть участь
у справі може бути лише розписка про одержання судової повістки з зазначенням
дати отримання, яка має міститися в матеріалах справи.

Судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з передачею справи на
новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з осіб, які
беруть участь у справі, належним чином не повідомлених про час і місце судового
засідання (п.3 ч.1 ст. 338 ЦПК України).

За таких обставин постановлене додаткове рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Керуючись статтями 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Додаткове
рішення Вознесенського міськрайонного суду від 27 грудня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської області від 13 квітня 2006 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду іншим
суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко