У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 травня
2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В., Прокопчука
Ю.В.,   Лященко Н.П.,                                   Пшонки
М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора
Київського району м. Донецька в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про поділ квартири, виселення з
квартири, вселення в квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
поділ квартири, за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_3 на рішення
Київського районного суду м. Донецька від 15 грудня 2003 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду  Донецької області від 7 червня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор
в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ квартири АДРЕСА_1, що складається
з двох ізольованих кімнат жилою площею 16,1
кв. м і 12,1 кв. м, посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Донецька від 17 січня 2001 року ОСОБА_3
позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 8 лютого 2000
року ОСОБА_3 за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2, що належала в рівних частках їй та її двом
неповнолітнім дітям, придбала спірну квартиру
АДРЕСА_1. Однак при
оформленні договору купівлі-продажу, посвідченого 8 лютого 2000 року приватним  нотаріусом  Донецького міського  нотаріального округу,  ОСОБА_3  у
порушення рішення виконкому не  включила
в  число співвласників квартири  двох своїх
неповнолітніх дітей. У зв'язку з цим за позовом прокурора рішенням Київського
районного суду м. Донецька від   9 серпня 2001 року договір купівлі-продажу спірної квартири від 8 лютого
2000 року визнано частково недійсним у частині одноособового придбання ОСОБА_3 зазначеної квартири, а за неповнолітніми ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнано право загальної часткової власності в зазначеній квартирі по 1/3  частині за кожним. Незважаючи на це, ОСОБА_3 без згоди своїх
дітей та їх законних представників вселила в
спірну квартиру свого чоловіка, ОСОБА_4.,  і його сестру - ОСОБА_5, створюючи своїм дітям
неможливі умови для проживання в спірній квартирі, унаслідок чого діти позбавлені можливості користуватися своїми правом власності й правом
на житло та вимушені тимчасово проживати у своїх діда й бабусі. У зв'язку з цим прокурор просив
поділити   спірну   квартиру,
виділивши   її в натурі двом неповнолітнім дітям: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 З урахуванням того, що
відповідачі не сплачують за комунальні
послуги, у зв'язку із чим  мають заборгованість з квартирної плати в
значному розмірі, а ОСОБА_3  не сплачує також аліменти на    утримання   своїх
неповнолітніх    дітей,    має заборгованість  з виплати
аліментів  строком
близько  40  місяців
на  суму  майже
4 000   гривень, відсутні підстави для стягнення на користь ОСОБА_3
компенсації за її частку в спірній квартирі. Відповідачі перешкоджають проживати у квартирі
неповнолітнім дітям і систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим
проживання дітей з ними в одній квартирі, тому
прокурор просив на підставі ч. 1  ст. 116 ЖК України виселити  відповідачів із квартири без надання іншого житлового приміщення, а неповнолітніх ОСОБА_1  і ОСОБА_2 вселити в спірну квартиру.

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3. про поділ майна - квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те,
що з 20 листопада 1999 року перебуває в зареєстрованому
шлюбі з відповідачкою, 8 лютого 2000 року за сумісні кошти ними придбано
зазначену квартиру, яку при укладенні договору купівлі-продажу було оформлено
тільки на відповідачку. Вважає, що на
підставі ст. ст. 22, 28 КпШС України квартира є їх сумісною
власністю, у зв'язку із
чим просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 15 грудня 2003 року,
залишеним без зміни ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Донецької області від 7 червня 2004 року, позов прокурора Київського
району м. Донецька в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4., ОСОБА_5. про розподіл квартири, виселення та вселення задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині   квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Стягнуто з  ОСОБА_6  на користь ОСОБА_3 5 299 грн. 16 коп.
грошової компенсації за частку спірної квартири.

Вселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1  та виселено зі спірної квартири ОСОБА_3.,
ОСОБА_4., ОСОБА_5

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4. до ОСОБА_3 про поділ квартири
відмовлено.

ОСОБА_4, ОСОБА_3
звернулися з касаційними скаргами, в яких просять скасувати  постановлені в справі рішення й ухвалити
нове, яким задовольнити зустрічний позов, посилаючись на порушення судовими
інстанціями норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з  вимогами ст.335 ЦПК України
суд касаційної інстанції  в межах
касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущені порушення норм матеріального або процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування
рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційні скарги
ОСОБА_4, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського
районного суду м. Донецька від 15 грудня 2003 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду  Донецької області від 7 червня 2004 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П.
Пшонка