Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі :
суддів:
Берднік І.С.,   Прокопчука Ю.В.,  Костенка А.В., Пшонки М.П., -
розглянувши справу за позовом
ОСОБА_1і ОСОБА_2до Ялтинської міської ради,
Ялтинського управління земельних ресурсів, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний
військовий санаторій "Ялтинський" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу сараю і земельної ділянки та
державних актів про право власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, комунального підприємства "Ялтинське
міське бюро технічної інвентаризації", треті особи: Перша Ялтинська
державна нотаріальна контора, Ялтинська міська рада, Ялтинське управління
земельних ресурсів, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державне підприємство Міністерства оборони
України "Центральний військовий санаторій "Ялтинський", про
визнання частково недійсними акту конкретного користування та договору
дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_1і ОСОБА_2на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 6 листопада 2006 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися в суд з
вищезазначеним позовом, в якому вказували, що незважаючи на те, що вони є власниками АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 475 квадратних метрів та сараю, позначеного літерою "Г" (колишньої
теплиці), який знаходиться на вказаній земельній ділянці, адміністрація
Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний
військовий санаторій "Ялтинський" передала зазначений вище сарай  у користування ОСОБА_3, а Ялтинська міська
рада передала ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,426 га, на якій
розташований належний позивачам сарай. На думку позивачів передача сараю та
земельної ділянки є незаконною та
суперечить чинному законодавству. Не погоджуючись з даним фактом, позивачі
просили суд визнати правочин про передачу вказаного сараю недійсним, визнати
недійсними і скасувати рішення Ялтинської міської ради від 7 червня 2004 року №
148 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки та державний акт
про право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3, визнати недійсними
договори купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, укладені між ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 та між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, визнати недійсними і скасувати державні акти
про право власності на земельну ділянку, видані ОСОБА_4 і ОСОБА_5
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та подав в суд зустрічний позов, у якому
просив визнати частково недійсними акт конкретного користування від        22 жовтня
1993 року в частині передачі у користування співвласників АДРЕСА_1 кожному по
1/2 частині сараю, позначеного літерою "Г" і договір
дарування, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, мотивуючи свої позовні вимоги тим,
що вказане вище приміщення було помилково внесено
до технічних паспортів квартир, власниками яких є відповідачі за зустрічним позовом.
Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від        7 серпня
2006 року позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2. задоволено. Визнано недійсним правочин
про передачу у власність ОСОБА_3 сараю (теплиці), позначеного літерою
"Г", розташованого на території АДРЕСА_1визнано недійсним і скасовано
рішення Ялтинської міської ради № 148 від 7 червня 2004 року в частині передачі
ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0426 га в районі жилого АДРЕСА_1
у м. Ялті; визнано недійсним і скасовано державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку серії КМ № 101963 на ім'я ОСОБА_3.; визнано недійсними
договори купівлі-продажу земельної ділянки,
укладені між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та між ОСОБА_4 і ОСОБА_5; визнано
недійсними і скасовано державні акти на право власності на земельну ділянку
серії КМ. № 013237 на ім'я ОСОБА_4та серії ЯА.
№ 673948 на ім'я ОСОБА_5     У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 6 листопада 2006
року рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від      7 серпня 2006 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2. відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Договір дарування АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 18 травня
1994 року, посвідчений Першою Ялтинською державною нотаріальною конторою,
визнано недійсним в частині дарування сараю, позначеного літерою "Г".
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2. ставиться питання про скасування
рішення  апеляційного суду та залишення
без змін рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скориставшись передбаченим ст. 309 ЦПК України правом скасування рішення
суду першої інстанції й ухвалення нового рішення, апеляційний суд усупереч ст.
ст. 213, 214 ЦПК України ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає на
питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин у
зв'язку з чим його не можна визнати законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання
недійсними оспорюваних договорів, державних актів та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири в частині
дарування сараю літера “Г” й відмовляючи в визнанні недійсним акту конкретного
користування сараєм літера “Г” від                 22 жовтня 1993 року
апеляційний суд виходив з того, що позивачі не набули права власності на сарай
літера “Г”, акт користування від 22 жовтня 1993 року не є правовстановлюючим
документом, ОСОБА_1 не могла прийняти сарай у власність за договором дарування
квартири й усі договори, пов'язані з цим сараєм не
порушують права позивачів.

З таким висновком погодитися не можна, оскільки він ґрунтується на неповно
з'ясованих обставинах без оцінки усіх доказів у справі.

В договорі дарування квартири ОСОБА_6 від 18 травня 1994 року       (а.с. 7-8), свідоцтві №  3430-1 від 24 січня 1994 року зазначено, що
АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_6відповідно до технічного паспорта,
який є невід'ємною частиною цього свідоцтва, а будинок знаходиться на земельній
ділянці разом зі спорудами: “Б” - вбиральня, “В” - сарай, “Г” - сарай.

В листі комунального підприємства "Ялтинське бюро технічної
інвентаризації" (а.с. 48) зазначено, що на підставі заявки санаторію
Міністерства оборони від 11 жовтня 1993 року та за участю наймачів квартир
АДРЕСА_1 й представника санаторію було складено акт конкретного користування
квартир, в який включено надвірні споруди, у тому числі сараї літери “В”, “Г”,
вбиральня літера “Б” і ці споруди на підставі акту внесені до технічних
паспортів квартир та, що спір щодо цих записів можна вирішити в судовому
порядку.

Апеляційний суд обмежився листом комунального підприємства "Ялтинське
бюро технічної інвентаризації" (а.с. 47) про те, що бюро внесло зміни до
технічних паспортів квартир, оскільки запис щодо сараю літера “Г” зроблено
без  погодження з санаторієм. Оцінки
наведеним вище доказам суд не дав, як не дав оцінки й тому, чи можна визнати
недійсним договір в частині включення сараю літера “Г” без оспорення свідоцтва
про право власності дарувальника на такий сарай, техпаспорт з зазначенням якого
є невід'ємною частиною свідоцтва (а.с. 135).

Висновок апеляційного суду  про те,
що спірний сарай літера “Г” та земельна ділянка на якій він розташований
знаходиться за межами прибудинкової території будинку № 32 по вулиці Свердлова
у м. Ялта обґрунтований відсутністю доказів протилежного.

При цьому суд не дав оцінки плану присадиби (а.с. 10, 21, 22), акту
інвентаризації використання земель від 10 листопада 1997 року (а.с. 192-196)
про те, що споруда літера “Г” внесена до плану будинку № 32 по вулиці Свердлова
і разом з будинком сарай літера “Г” рахувався за ділянкою № 11.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд
апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1і ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 6 листопада 2006
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка