АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-584                                               Головуючий у І інстанції: Воробйова І.А.
2007р.                                                        Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
лютого 2007
року                                                                                                  м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Запорізької
області у складі:

Головуючого -
Кримської О.М., суддів: Гончара
О.С., Маловічко С.В.,
при секретарі
Петровій О.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 14
грудня 2007
року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА: В вересні 2006
року    позивачі
звернулись   до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 в зв"язку з навчанням останнього на
денному відділенні Запорізького торгового коледжу.

Рішенням Орджонікідзевського райсуду
м. Запоріжжя від 14
грудня 2006
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на вказане судове рішення ОСОБА_1,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість в зв"язку з порушення судом норм матеріального і
процесуального права, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими,
та неповне з"ясування обставин, що мають
значення для вирішення справи, просила скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким
задовольнити її позов.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка та
відповідач є батьками повнолітнього
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження / а.с. 5 - свідоцтво про народження/, який з 01.09.2006р. навчається на денному
відділенні Запорізького торгового коледжу без отримання
стипендії /а.с.
З/.

Статтям 198, 199 СК України передбачений обов"язок батьків утримувати
повнолітніх дітей, які продовжують навчання та
потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними 23
років за умови, що батьки можуть
надавати матеріальну допомогу. Правом на звернення до суду з даною вимогою має той з батьків, з яким
проживає повнолітня дитина, а також сама дитина.

Судом проаналізовано матеріальне становище відповідача
ОСОБА_3 та зроблений висновок про те, що він
не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину в зв"язку з продовженням навчання.

Дослідивши матеріали справи: довідку Запорізького
торгового коледжу /а.с. З/,
свідоцтво про народження ОСОБА_2 /а.с.
5/, свідоцтво про розірвання шлюбу /а.с.
6/, довідку про склад сім"ї
позивачів /а.с.8/, довідку про заробіток відповідача ОСОБА_3 /а.с. 9/, довідку про заробіток позивача ОСОБА_1/а.с.
14/, договір найму житла ОСОБА_3 на проживання своєї сім"ї /.а.с.
27/, свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_4 /а.с. 32-33/, свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5/ а.с.
34/, довідки
управління праці та соціального захисту
№№ 949-950 /а.с. 35-36/, довідку виконкому Стульневської сільради про склад
сім"ї відповідача / а.с.
37/, колегія
суддів дійшла висновку про обґрунтованість судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_2 є студентом 1 курсу денного
відділення Запорізького торгового коледжу,
який у І семестрі 2006р. / на момент звернення до суду з позовом та ухвалення судового рішення /
не отримував стипендії. ОСОБА_2
проживає зі своєю матір"ю ОСОБА_1, яка
працює швачкою на підприємстві ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримує середню заробітну плату у розмірі 380
грн. Отже, матеріальний стан
сім"ї позивачів є таким, що ОСОБА_2
потребує матеріальної допомоги в зв"язку з навчанням.

Відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26.02.1991р. З 22.06.1991р.
ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі з Колесніковою Е.В., від якого
вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, яка навчається у гімназії.

Крім того, з відповідачем прописана та проживає дочка
його жінки від першого шлюбу
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, яка є одинокою матір"ю дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, в зв"язку з чим
отримує допомогу у розмірі 41 грн. 80 коп. Жінка відповідача ОСОБА_7 оформила відпустку по
догляду за онукою ОСОБА_4 та
отримує допомогу по догляду за дитиною до трьох років з 15.09.2005р. по 22.06.2008р. у розмірі 90
грн. ОСОБА_8  на момент ухвалення судового рішення не була працевлаштована.

Відповідач з вищенаведеним складом сім"ї прописані в
с. Стульневе, однак проживають в
м. Запоріжжі, винаймаючи житло за договором найму, за яке сплачують суму, еквіваленту 150 доларам США, та додатково оплачують комунальні послуги. Мешкання в
м. Запоріжжі, а не за місцем прописки
викликано об"єктивними обставинами - віддаленістю с Стульнево від місця роботи відповідача, який працює
електромонтером в ІНФОРМАЦІЯ_4,
розташованому в м. Запоріжжі. Середня заробітна плата ОСОБА_3 у 2006р. складає 1500 грн., та він є єдиним працюючим членом своєї
сім"ї.

Отже, виходячи з зазначеного, суд вірно оцінив
матеріальне становище відповідача та зробив
правильний висновок про неможливість надавати матеріальну допомогу
повнолітньому сину в зв"язку з навчанням останнього.

Посилаючись в апеляційній скарзі на неповно досліджені
обставини в частині доходів ОСОБА_8,
апелянт не спростував доводів відповідача про відсутність доходів у останньої, крім допомоги на дитину як одинокої
матері, а також не заявляв відповідних клопотань про
витребування таких доказів.

Що стосується доводу про порушення судом норм
процесуального права, зокрема, абз. 1 ч. 1 ст.
215, 216 ЦПК
України, в частині не зазначення другого позивача ОСОБА_2 та не вирішення
позову стосовно нього, колегія вважає це формальною підставою, яка не впливає на правильне по суті рішення. Як вбачається
з позову, ОСОБА_2 дійсно вказаний другим позивачем, проте в прохальній частині
позову ставиться питання про стягнення
аліментів на утримання сина саме на користь його матері -
позивача ОСОБА_1, яка в судовому засіданні, діючи від свого імені
та від імені сина ОСОБА_2 на

підставі
довіреності, підтримала позов. ОСОБА_2 в позові не просив стягнути аліменти саме на свою користь, не заперечуючи
проти їх стягнення на користь матері.

За таких обставин, не зазначивши в рішенні ОСОБА_2, суд
вирішив по суті позов в повному обсягу заявлених
позовних вимог. Зазначена обставина є формальною та не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

У випадку покращення матеріального стану відповідача в
період продовження навчання Колесніковим
Д.Ф. та до досягнення останнім 23 років позивачі не позбавлені можливості звернутися з новим позовом про стягнення аліментів
на повнолітню дитину.

Керуючись ст.ст. 307,
308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду Запорізької
області від 14 грудня
2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, поте
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом
двох місяців.