Справа № 2 - 893
13 березня 2007 року                                                                                   Ялтинський  міський
суд Криму
у складі судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Ялтинського  міського  суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, за участю третьої особи: Ялтинського відділу державної виконавчої
служби АР Крим про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд
звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого, просить суд стягнути з
відповідачки на його користь заподіяну йому майнову шкоду в сумі 7354 гривні та
моральну шкоду в сумі 4332,18 гривень.
мотивує тим, що рішеннями Ялтинського міського суду від 29 березня 2002 року та
від 23 серпня 2002 року йому у власність було виділено майно у вигляді:
двостулкової платтяної шафи, розкладного дивана, туалетного столу, двох
стільців, підсилювача, кришталевого посуду, художньої літератури в кількості
114 томів, всього на суму 7354 гривни, згідно висновку товарознавчої
експертизи, проведеної на момент розділу майна. Оскільки добровільно передати
дане майно відповідачка відмовлялася, рішенням Ялтинського міського суду від 25
травня 2004 року воно було витребуване з її незаконного володіння.  23 вересня 2004 року йому був виданий
виконавчий лист, а постановою державного виконавця від 5 листопаду 2004 року -
відкрите провадження по його виконанню. Разом з тим, до теперішнього часу
відповідачка ухиляється від виконання рішення суду, речі йому дотепер не
передані і на сьогоднішній день втратили свою актуальність, морально і фізично
застаріли, у зв'язку з чим він просить стягнути з відповідачки їх вартість в
грошовому виразі. Свої моральні страждання позивач мотивує тим, що неможливість
впродовж більше п'яти років користуватися своєю власністю привела до душевних і
фізичних страждань, в результаті протиправних дій відповідачки йому були
заподіяні  нервові потрясіння, які
відобразилися на стані його здоров'я, привели до численних захворювань.
позов не визнала, мотивуючи свої заперечення тим, що знаходиться з позивачем,
що є її батьком, в неприязних відносинах і не бажала з ним спілкуватися. Про
те, що була винесено рішення суду про витребування в неї майна, їй було відомо,
проте, будучи юридично безграмотною, вона не знала, що повинна була здійснювати
які-небудь дії для виконання рішення. Речі позивача знаходяться на  зберіганні в квартирі, що належить їй, в
Ялті, а вона постійно проживає в місті Сімферополі, і ніяких повідомлень від
державного виконавця не одержувала. Не заперечує повернути позивачу його речі,
але вважає, що ніяких перешкод в їх отриманні вона йому не чинила, а тому
виплачувати  грошову компенсацію не
згодна. Вимоги про відшкодування моральної шкоди також не визнає.
третьої особи просив суд ухвалити рішення на свій розсуд і пояснив суду, що з
їх сторони були зроблені всі передбачені Законом дії, направлені на виконання
рішення суду, проте відповідачка на їх виклики не зявлялась, в квартирі в Ялті
вона не проживає, квартира закрита, про що виходом на місце були складені
відповідні акти.

Суд,
вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Судом
встановлено, що рішеннями Ялтинського міського суду від 29 березня 2002 року і
від 23 серпня 2002 року за  ОСОБА_1. було
визнано право власності на двостулкову платтяну шафу від гарнітура «Кристина»,
вартістю 1200 гривень, розкладний диван вартістю 1700 гривень; туалетний стіл
вартістю 600 гривень; два стільці вартістю 200 гривень; підсилювач «Одіссей» з
акустичними колонками вартістю 600 гривень; кришталевий посуд вартістю 202
гривни; художню літературу в кількості 114 томів вартістю 2850 гривень, всього
на майно вартістю 7354 гривень (а.с. 5-8; 9-10; 11; 12-13).

На момент
ухвалення рішень суду, вищепереличені речі знаходилися в кімнаті квартири №
АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.  У зв'язку з тим, що відповідачка ухилялася
від виконання рішень судів і передачі речей їх власнику - ОСОБА_1. звернувся до
суду з позовом про їх витребування з незаконного володіння ОСОБА_2. Рішенням
суду від 25 травня 2004 року його позов був задоволений, виписаний виконавчий
лист і направлений на примусове виконання. Постановою державного виконавця від
5 листопаду 2004 року було відкрито виконавче провадження і боржнику наданий
семиденний строк для його добровільного виконання (а.с. 40).  ОСОБА_2. неодноразово запрошувалася до
державної виконавчої служби для виконання рішення суду, проте не з'явилася і
речі позивачу не передала (а.с. 42).

27
грудня 2006 року і 02 лютого 2007 року
державним виконавцем були здійснені виходи на місце виконання рішення
суду для перевірки майнового становища боржника і складені акти, якими
встановлено, що за адресоюАДРЕСА_1- ОСОБА_2. тривалий час  не проживає, не з'являється, а квартира
зачинена (а.с. 43, 44).

Таким
чином, впродовж п'яти років ОСОБА_1. був позбавлений можливості користуватися
майном, що належить йому, і воно не передане йому і до теперішнього часу.

Згідно
ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її вини.

Згідно
ст. 1167 ЦК України, моральна шкода також відшкодовується особою, що її завдала, за
наявності її вини.

Згідно
ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або
відшкодувати заподіяні збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню, визначаться відповідно до реальної вартості втраченого майна на
момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для  відновлення пошкодженої речі.

На
момент визнання за ОСОБА_1. права власності на спірне майно, у 2002 році, його
вартість складала 7354 гривни.

З тих
пір відповідачка не здійснила  жодної
спроби повернути майно  позивачу і тим
самим виконати рішення суду. Дану обставину вона в судовому засіданні не
заперечувала.  При цьому в квартирі, де
знаходиться спірне майно, вона не проживала і не проживає, у зв'язку з чим
державний виконавець був позбавлений можливості реального виконання рішення
суду, на виклики державного виконавця вона не реагувала і не зявлялась. Із
заявою про добровільне повернення позивачу його речей, звернулася в ДВС тільки
після звернення ОСОБА_1до суду із даним позовом, 10 березня 2007 року (а.с.
59).

Таким
чином, суд вважає, що позивач з вини відповідачки не міг протягом п'яти років
володіти, користуватися і розпоряджатися майном, що належить йому.

В даний
час, через п'ять років,  він вже не бажає
одержувати дане майно в натурі, оскільки воно моральне і фізично застаріло і
вже не складає тієї вартості, що у 2002 році - 7354 гривни.

Таким
чином, суд вважає  вимоги ОСОБА_1про
стягнення  грошової компенсації за майно,
що належить йому, незаконно утримуване відповідачкою, обґрунтованими і
підлягаючими задоволенню.

Вимоги
про відшкодування моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню.

Згідно
ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, полягає в душевних стражданнях, яка
фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, а також у
зв'язку із знищенням або пошкодженням її майно.

ОСОБА_1.,
в результаті протиправних дії відповідачки, впродовж п'яти років був
позбавлений свого майна, не мав можливості їм користуватися і розпоряджатися,
що, безумовно, заподіювало йому певні душевні страждання і викликало нервові
потрясіння.  Розмір заподіяних
ОСОБА_1моральних страждань суд оцінює в 1000 гривень.

Таким
чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню матеріальний
збиток в сумі 7354 гривень, моральна шкода в сумі 1000 гривень і витрати на
інформаційно - технічне забезпечення справи в сумі 30 гривень.

Також з
відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 82,04
гривни.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1192 ЦК
України, 10,60,61209,212,213,215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов
ОСОБА_1- задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_18384 (вісім тисяч триста вісімдесят чотири) гривни
і судовий збір на користь держави в сумі 82 (вісімдесят дві) гривни 04 копійки.

В
інший  частині позову - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський суд в строки
та порядку, передбаченими ст. ст. 294, 296
ЦПК України.

Суддя :