У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши  6 липня        2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 травня 2006 року  та ухвалу Апеляційного суду м. Києва  від 13 лютого
2007 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
треті особи: бюро технічної інвентаризації
м. Києва, приватний нотаріус ОСОБА_5, податкова інспекція Дніпровського
району  м. Києва, відкрите акціонерне
товариство Страхова компанія “Гарант-Авто”, відкрите акціонерне товариство
“Кредитпромбанк” - про визнання недійсним договору міни, поновлення права
користування, володіння та розпорядження житлом, вселення, відшкодування
моральної шкоди, постановлення окремої ухвали щодо приватного нотаріуса,
надання права податковій інспекції на відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

До
Верховного Суду України надійшла касаційна скарга             ОСОБА_1 рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 6 травня 2006 року  та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва  від 13
лютого  2007 року  та заява, в якій ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне
оскарження вказаних судових рішень, посилаючись на поважність причин його
пропуску, зокрема, на відсутність інформації про існування таких удових рішень.

Враховуючи викладені в заяві
доводи, указана заява підлягає задоволенню, а строк касаційного оскарження
вказаних судових рішень - поновленню.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що під час шлюбу з відповідачкою у 1989 році вони придбали
трикімнатну квартиру шляхом обміну їх дошлюбних квартир.

У цій квартирі він зареєстрований і проживав з січня 1990
року до листопада 2005 року. Проте у 1992 році відповідачка незаконно отримала
свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

Рішенням суду від 27 лютого 2004 року його було визнано
співвласником зазначеної квартири та визнано недійсним реєстраційне посвідчення
про право власності. Під час розгляду справи у суді касаційної інстанції
відповідачка незаконно здійснила обмін зазначеної квартири на належну ОСОБА_4
двокімнатну квартиру.

У листопаді 2005 року відповідачі змінили замок у спірній
квартирі, чим позбавили  його права користування
вказаною квартирою і майном, що залишилося в ній.

Просив його позов задовольнити.

Рiшенням Дніпровського районного суду м. Києва від 6
травня              2006 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 13 лютого  2007 року, позов
задоволено частково: визнано недійсним договір міни квартир АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, сторони повернуто в попередній стан, вселено ОСОБА_2 до квартири
АДРЕСА_1, постановлено стягнути з відповідачів на користь позивача на  відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. та
на користь держави судовий збір, в задоволенні решти вимог відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків  судів обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права,
непритягнення її до участі у справі та ставить питання про скасування судових
рішень  і передачу справи на новий
розгляд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції та апеляційний
суд, погоджуючись з ним, виходили з того, що рішенням суду ОСОБА_2 визнано
співвласником спірної квартири,  ОСОБА_3
без його відома та згоди уклала договір міни вказаного житла з ОСОБА_4, чим
порушила права позивача.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 324, 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: бюро технічної інвентаризації м.
Києва, приватний нотаріус ОСОБА_5, податкова інспекція Дніпровського району м.
Києва, відкрите акціонерне товариство Страхова компанія “Гарант-Авто”, відкрите
акціонерне товариство “Кредитпромбанк” про визнання недійсним договору міни,
поновлення права користування, володіння та розпорядження житлом, вселення,
відшкодування моральної шкоди, постановлення окремої ухвали щодо приватного
нотаріуса, надання права податковій інспекції на відшкодування матеріальної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.
Києва від 6 травня 2006 року  та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва  від 13
лютого  2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема