Справа № 33-ц-54                                                                                                    Категорія
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 квітня 2007 року                                                                             м.
Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області

в складі: Собіни
І.М.

Демянчук С.В.
Шимківа С.С.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1до ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство" про поновлення
на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою
ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство" на ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 06 липня 2004 року ,

встановила:

14.11.2002р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВАТ „Івано-Франківське
племпідприємство" про поновлення на роботі та стягнення зарплати за час
вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивував тим, що працював у відповідача на
посаді провідного інженера, на яку був призначений 12.02.2001р. Наказом голови
правління № 31-к від
17.10.2002р. він був звільнений з роботи за ст.40 п. З КЗпП України за
систематичне невиконання посадових обов'язків без поважних причин. Звільнення
вважає незаконним, оскільки жодних фактів невиконання посадових обов'язків не
допускав. Просив поновити його на посаді провідного інженера ВАТ
„Івано-Франківське племпідприємство" та стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу. В процесі розгляду справи позивач змінив
свої позовні вимоги та, мотивуючи тим, що не бажає продовжувати трудові
стосунки з відповідачем, просив суд його звільнення з роботи визнати незаконним
та змінити формулювання причини звільнення з роботи з ст. 40 КЗпП на ст.38 КЗпП
України, а дату звільнення - з 17.10.2002 р. на 28.10.2003 р., та стягнути
заробіток за час вимушеного прогулу. А так як незаконним звільненням йому було
завдано і моральних збитків, оскільки він, виховуючи один без матері двох
малолітніх дітей, був позбавлений засобів до існування, то на відшкодування
таких збитків просив стягнути з відповідача 2000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.03.2004р. позов
задоволено частково: звільнення визнано незаконним, змінено формулювання
причини звільнення з ст.40 п. 3 КЗпП на ст.38 КЗпП України та дату звільнення -
з 17.10.2002 р. на 28.10.2003 р. та зобов'язано відповідача внести в трудову
книжку позивача відповідний запис, стягнуто 4069.32 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2004 року
апеляційну скаргу ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство" відхилено.
Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційній скарзі на ухвалу суду ВАТ "Івано-Франківське
племпідприємство" просить скасувати зазначену ухвалу, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обгрунтування своїх вимог зазначає посилаються на те,
що судом не дано правильної оцінки обставинам справи. Так, суд не дав належної
оцінки тим фактам, що

2

наказами
від 22.10.2001 р. та від 26.07.2002 р. на позивача
накладалися дисциплінарні стягнення, а актом від 13.09.2002 р. було виявлено слідуюче порушення , за яке він і був
звільнений з роботи. Помилковим є і висновок суду про приналежність позивача до
профспілки, що підтверджується заявою позивача від 11.12.2001 р. про вихід з
профспілки. Крім того, необгрунтованим є і рішення суду в частині стягнення
моральної шкоди, оскільки факту завдання позивачу такої шкоди останній в
судовому засіданні не довів. Виходячи з наведеного, просили рішення суду
скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті та справедливе рішення з одних лише формальних
міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335
ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових
рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями статті 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, і
доводи скарги висновків суду не спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись Законом України "Про внесення змін до Закону України
"Про судоустрій Укpaїни"
щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, ст.ст. 331, 332, 335-337, 343, 344 ЦПК
України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство"
відхилити. Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2004 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.