АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007
року                                                                                                         м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Процик М.В.,

суддів Федорової
А.Є., Кварталової А.М.,

при секретарі
Грінченко Є.В.,

за
участю ОСОБА_2,ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2про
стягнення боргу та моральної шкоди,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Ананьївського районного суду Одеської
області від 29 січня 2007 року, -

встановила:

23 жовтня 2006 року ОСОБА_1звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу в сумі 6727 грн., індексації в сумі 100, 91 грн., 3% річних в
розмірі 118,32 грн., моральної шкоди в сумі 1700 грн. та понесених судових
витрат. Позивач посилалася на ст.ст. 23,625,1053,1167 ЦК України та на
те, що в період з червня 2005 року по вересень 2005року відповідачка працювала
в належному їй магазині продавцем за усним договором. В вересні 2005 р. в магазині була
проведена інвентаризація, за результатами якої з'ясувалася нестача товару на
суму 6727,4 грн., відповідачка погодилася з фактом нестачі, а також з її сумою,
і тому 28.10.2005р. надала розписку, в якій зобов'язувалася повернути суму
боргу до 01.03.2006р.

Відповідач позовні вимоги не визнала, посилалась на те, що ніякої нестачі
грошей не було, погодилася з результатами інвентаризації у шоковому стані, а
розписку написати її змусили.

Представник відповідача з позовними вимогами не згоден,
вважає, що підстав для задоволення позову не має, через те, що: не були
оформленні правовідносини, не оформлено договір про матеріальну
відповідальність, при проведенні інвентаризації не враховувалися накладні, по
яких приймали товар, відсутні підписи ОСОБА_2, що товар нею приймався на
визначену суму, не вівся бухгалтерський облік, з ОСОБА_2. облік не звірявся, не
велася касова книга. Існує тільки одна розписка, яка не має значення.

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області
від 29 січня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 6727,40 грн.,
індексацію в розмірі 100, 91 грн. та три відсотка річних від простроченої суми
в розмірі 118,32 грн., а всього стягнуто 6946,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 769,85грн. В іншій частині позову відмовлено.

Справа №
22ц-1757/07                                                             Категорія
ЦП: 42

Головуючий у
першій інстанції Скуртов М.І. Доповідач Процик М.В.

2

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2. просить рішення Ананьївського районного суду Одеської області
від 26.01.2007р. скасувати та постановити ухвалу, якою закрити провадження у
справі,  посилаючись  на порушення судом  норм матеріального та процесуального права та
на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги в межах позовних вимог та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ч.3 ЦПК України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої
інстанції, посилаючись на ст.ст.24,134 КЗпП України та на
ст.ст.23,625,1047,1053,1167 ЦК
України, виходив з того, що відповідачка знаходилась в трудових правовідносинах
з позивачкою, допустила нестачу і має нести повну матеріальну відповідальність,
її борг було замінено позиковим зобов'язанням, моральна шкода не доведена і
тому в частині грошових зобов'язань позов слід задовольнити, а в частині
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Однак з таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, оскільки до
такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Суд першої інстанції не з'ясував сутність правовідносин,
які виникли між сторонами та норми права, які їх регулюють.

Згідно принципам змагальності та диспозитивності, передбачених ст.ст.10, 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі;
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета
спору на власний розсуд; цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин
справи.

За правилами ст.173 ч.2 ЦПК України зміна позовних вимог
в процесі розгляду справи має бути здійснена в письмовій формі.

Із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві
позивачка просила суд задовольнити позов на підставі ст.ст. 23,625,1053,1167 ЦК України, однак
суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.130 ч.6 п.1 ЦПК України, не уточнивши
правову підставу позову та не визначивши характер правовідносин в попередньому
судовому засіданні, спір по суті не вирішив і вимоги позивачки на зазначених
нею правових підставах не розглянув, чим допустив порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, згідно
ст.311ч. 1п.5 ЦПК України.

Порушивши принципи змагальності та диспозитивності, передбачені ст.ст.
10,11 ЦПК України, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, самочинно без волевиявлення позивача визначив дві
правові підстави, пославшись в рішенні одночасно на норми трудового
законодавства, які регулюють питання матеріальної відповідальності працівника
за шкоду спричинену підприємству, зокрема на ст.ст.24,134 КЗпП України, та
пославшись на норми цивільного законодавства, які регулюють правовідносини по
договору позики, зокрема на ст.1047 ЦК
України. Суду апеляційної інстанції законом не надано право здійснювати
повноваження суду першої інстанції, зокрема уточнювати позовні вимоги позивача.

Слід також
зауважити, що суд першої інстанції, застосувавши правила ст.1053 ЦК України, не
звернув увагу на те, що новація боргу допускається тільки у випадку
домовленості сторін про новацію і тільки по боргам що виникають із договорів
або з іншої підстави (цивільно-правової).
Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з

3

додержанням
вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.
1047 ЦК). Договір
про новацію не може суперечити вимогам закону.

Суд першої інстанції не дослідив, чи є розписка, яку
надала позивачка, договором про новацію, і чи містить вона домовленість про
заміну одного зобов'язання іншим, а також не дав належної оцінки тій обставині,
що трудовим законодавством передбачено підстави та умови як повної так і
обмеженої матеріальної відповідальності.

Суду першої інстанції належить з'ясувати, які правовідносини виникли між
сторонами і якщо трудові, то яку відповідальність, повну чи обмежену, можна
покласти на працівника за заподіяну ним шкоду.

Згідно боргової розписки відповідачки вона взяла у позивачки в борг гроші в
сумі 6727,40 грн., а згідно довідки бухгалтера нестача товару у відповідачки
склала 5884 грн. 20 коп. Ці суперечності суд також не усунув.

Якщо для з'ясування питання про розмір шкоди, про
обставини її заподіяння була потреба провести бухгалтерську чи іншу експертизи,
то суд мав обговорити це питання зі сторонами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справу слід направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати наведене,
з'ясувати сутність правовідносин, які виникли між сторонами та норми права, які
їх регулюють, застосувати положення законів, які регулюють встановлені
правовідносини та при необхідності постанову Пленуму Верховного суду України №
14 від 29.12.92р. з наступними змінами „Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам організаціям їх
працівниками", уточнити і розглянути позовні вимоги позивачки, належить
з'ясувати всі обставини справи, наявність або відсутність порушення права за
захистом якого спрямоване звернення до суду, дати належну оцінку встановленим
фактам та обставинам, постановити справедливе і законне рішення.

Підстави для закриття провадження у
справі відсутні.

Підстав для ухвалення нового рішення також немає, оскільки порушення
процесуального права перешкоджають суду апеляційної інстанції дослідити нові
докази чи обставини, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись
ст.ст. 303; 304; ст.307ч.1п.5; 311 ч.1п. 5, ст.313; ст.314 ч.1п.2; 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від
29 січня 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж
суду іншим суддею.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з моменту
проголошення.