overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Справа № 2-215-2007 року
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

19 лютого
2007 року  Маловисківським районний суд Кіровоградської
області у складі:
головуючого -
судді БЕРЕЗІЯ Ю.А., при секретарі
ЛЕВЧУК А.Г., з
участю   позивача   ОСОБА_1,
представника   Маловисківської   міської
ради Маловисківського району
Кіровоградської області Швець В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мала
Виска справу за позовом

ОСОБА_1  до
Маловисківської міської ради Маловисківського району   Кіровоградської   області
,   Маловисківської
міжрайонної   державної податкової інспекції Кіровоградської області про визнання права власності
на спадкове майно ,

встановив:

22
січня 2007
року позивач пред'явив позов про
визнання права власності на спадкове майно - домоволодіння , розташоване по АДРЕСА_1,
посилаючись на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача,
ОСОБА_2,
яка була власником спірного
домоволодіння ; як
спадкоємець четвертої-п'ятої черги ,
позивач вважає ,
що прийняв спадщину ,
з посиланням на те ,
що домоволодіння позивача та домоволодіння померлої
перебувають під однією огорожею ;
позивач проживав з померлою однією
сім'єю та приймав участь у веденні
домашнього господарства , але
в нотаріальній конторі не зміг оформити право на спадщину , тому
, що
не збереглось свідоцтво про народження матері, яка померлій доводилась
рідною сестрою .

В судовому засіданні позивач підтримав пред'явлений позов
, посилаючись
на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник Маловисківської міської ради визнала
пред'явлений позов у повному обсязі.

Дослідивши зібрані по справі докази ,
суд дійшов до висновку про те ,
що позов необхідно -
задовольнити .

З показань свідка ОСОБА_3 вбачається ,
що дійсно померла ОСОБА_2 та матір позивача - ОСОБА_4 , доводились рідними сестрами , а
домоволодіння позивача ОСОБА_1 Та померлої дійсно огорожені спільним парканом і позивач з померлою проживав до
смерті однією сім'єю .

Згідно ст.1264 ЦК України , позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги , враховуючи , що він проживав із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини .

Враховуючи , що
домоволодіння позивача та спадкодавця знаходяться поряд , огорожені одним парканом , тобто , особи проживали фактично в одному дворі ,
відповідно ч.З ст.1268 ЦК України
позивач є особою ,
яка прийняла спадщину
після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

Таким чином ,
позов - обгрунтований .

Керуючись ст.ст.1265 , 1268 ЦК України , ч.2 ст.12 ЗУ " Про власність " , ст.ст.213-215 ЦПК України,

вирішив :

Позов задовольнити .

Визнати право власності ОСОБА_1 на домоволодіння (жилий будинок
з надвірними спорудами на земельній ділянці ) , розташоване в АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана заява про апеляційне
оскарження протягом 10 діб від дня його
проголошення .
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2007 р.                                          Острозький районний суд Рівненської області

суддя Венгерчук А.О.

при секретарі Самолюку А.В

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні      в м. Острозі справу №
2-4307 за   позовною

заявою ОСОБА_3    до
ОСОБА_4      про

розірвання шлюбу

встановив

ОСОБА_3.
звернувся з позовом в суд і просить розірвати шлюб з ОСОБА_4. який був зареєстрований 23 вересня 2003 року відділом
РАГС Острозького рай управління юстиції Рівненської
області (НОМЕР_1). Від даного шлюбу вони мають одну неповнолітню дитину - сина - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Позивач просить
залишити дитину проживати з ним.

Свою заяву аргументує тим, що життя з відповідачкою не склалося, примирення
між ними неможливе. В судовому засіданні позивач та його представник позов
підтримали , просить суд задовольнити його. Позивач вказує , що він
покладається на думку суду , при вирішенні питання про те, з ким буде проживати
дитина. Зазначає, що примирення між ними не можливе .

Відповідачка позов визнала частково, на розірвання шлюбу згідна, вказує, що
примирення між ними не можливе, вони спільно
не проживають . Просить залишити неповнолітню дитину проживати з нею.

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши сторони рахує, що позов доведений та підлягає до часткового задоволення, так як сім'я існує формально,
примирення між сторонами не можливе. Вказати  з яких підстав  необхідно залишити проживати з ним
неповнолітню дитину позивач не зміг, не надав суду і відповідних
доказів, тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. 110-112 Сімейного кодексу України, ст. 212-215 ЦПК суд,-

вирішив Позов
задовольнити частково .

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 зареєстрований 23 вересня 2003 року
відділом РАГС Острозького районного управління юстиції Рівненської
області -  актовий запис НОМЕР_1.
Неповнолітню дитину залишити проживати з матір'ю.

В органах РАЦСу при отриманні
свідоцтва про розірвання шлюбу сплатити держмито ОСОБА_3    в розмірі 8,5грн,
ОСОБА_4.    від сплати звільнити .

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подасться протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного
суду Рівненської області . Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо заяву про
апеляційне оскарження було

подано , але апеляційна скарга не
була подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК , рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.
Справа
№22-ц-31-2007 року                                                                  Головуючий у 1-й
Цивільна                                                                                                    інстанції  Ігумен В.М.
16 січня 2007 року                                                                                                 м.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі: Головуючого: Іваненко Л.В.

Суддів: Школьного В.В.,Шемець Н.В. При секретарі Пац Т.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 24 жовтня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:.

В
апеляційній., скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування
рішення Прилуцького-міськрайсуду від 24 жовтня 2006 року, яким з неї на користь ОСОБА_2

стягнуто 9000
грн. боргу, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що грошей у ОСОБА_2 не
брала, обидві розписки написані нею під погрозами розправи над нею та її
сім'єю, Також суд при розгляді справи безпідставно відмовив їй в клопотанні про
виклик в судове засідання свідка ОСОБА_3,
чим неповно з'ясував обставини, які мають значення по справі.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає з

таких підстав.

По справі
встановлено, що. 26 липня 2006 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в
позичку 9000 грн.,
які зобов'язалася повернути в термін до 01
серпня 2006 року, що
підтверджується власноручно складеною відповідачкою письмовою розпис -кою (а.с.4).

Задовольняючи вимоги позивачки, суд
першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні відповідачка не
заперечувала проти факту отримання від позивачки 9000 грн. і складення нею
вказаної письмової розписки. Цей факт підтвердила також в

судовому засіданні свідок ОСОБА_4.

Відповідно до ст..83б ЦК України якщо після припинення договору користувач не
повертає річ, позикодавець має право вимагати її примусового повернення.

Апеляційний суд вважає, що рішення
суду першої інстанції є законним та обгрутованим,
таким що відповідає зібраним по справі доказам, тому підстав для його скасування
чи ухвалення нового рішення не вбачається. Доводи апеляційної скарги його не
спростовують.

Керуючись
ст..ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з

дня набрання нею
законної сили.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 січня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Сеніна Ю.Л., Шабуніна В.М..

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) “Українська акціонерна
страхова компанія “АСКА” до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового
відшкодування,

в с т а н о в и л а
:

У листопаді 2005 року ЗАТ “Українська акціонерна страхова компанія “АСКА” звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що з вини відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль “VOLKSVAGEN GOLF” під керуванням водія
ОСОБА_2. У зв”язку з цим було виплачено страхове відшкодування  в розмірі 14684 грн.89 коп.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 17 лютого 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду  м. Києва від 10 жовтня 2006 року,
постановлено стягнути з ОСОБА_1. на користь ЗАТ “Українська акціонерна страхова
компанія “АСКА” 12040 грн. 12 коп. та судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1.  просить змінити ухвалені у справі судові
рішення зменшивши суму стягнення до 8456 грн. 56 коп., посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги не дають підстав для висновку,
що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави
для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також
не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Доводи скарги щодо неправильності
визначення судом характеру та обсягу пошкоджень автомобіля та відповідно й
розміру відшкодування, матеріалами справи не підтверджуються.

Оскаржувані судові рішення
ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2006
року та ухвалу Апеляційного суду  м.
Києва від 10 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:
Є.Ф.Левченко

Ю.Л.Сенін

В.М.Шабунін
У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

19 січня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:                                                           Григор'євої
Л.І.,
Косенка В.Й.,-

розглянувши справу за позовом ВАТ
УСК “Гарант-Авто” в особі Закарпатської обласної дирекції страхування до
ОСОБА_1 про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року ВАТ УСК “Гарант-Авто” звернулось із позовом до ОСОБА_1.
про стягнення 126001 грн., посилаючись на те, що між товариством і відповідачем
1 січня 2002 року були укладені договори доручення, згідно яких відповідач
прийняла на себе зобов'язання укладати від його імені договори страхування та
отримувати страхові платежі. На виконання умов договорів позивач з січня 2002
року по січень 2005 року передав ОСОБА_1 бланки страхових полісів. Оскільки
відповідач розрахунки не провела по отриманих полісах і їх не повернула, була
проведена звірка, під час якої встановлено втрату відповідачем 69 полісів на
суму 126001 грн. Позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Іршавського районного суду від 3 травня 2006 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2006 року
рішення Іршавського районного суду від 3 травня 2006 року скасовано і ухвалено
нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ УСК
“Гарант-Авто” 126001 грн. в рахунок погашення завданої шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалене рішення апеляційного
суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Згідно вимог ч.2 ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення апеляційного суду Закарпатської області від
26 вересня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.Й. Косенко
Справа №2-100/2007p.
РІШЕННЯ              ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року                                                     Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді                                            Безрученка A.M.

при секретарі                                                               Андрущак Л.П,

за участю прокурора                                                     Ободинського О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Немирові справу за позовом прокурора
Немирівського району в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

ВСТАНОВИВ:

В с.Стрільченці Немирівського району Вінницької
області проживає ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, на повному утримані якої знаходиться неповнолітня онука ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових
умов дитини від 20 лютого 2006 року, встановлено, що сім'я проживає у власному
дерев'яно-валькованому будинку, який потребує ремонту, матеріальний стан сім'ї
незадовільний.

Мати неповнолітньої - ОСОБА_4 рішенням Немирівського районного суду від 11.03.2001 року позбавлена відносно своєї
доньки ОСОБА_1 батьківських прав.

Батько неповнолітньої - ОСОБА_2, як встановлено відповідно до довідки-характеристики в№29 від 20.02.2006 року її не відвідує з народження,
не надає будь якої матеріальної допомоги,
життям дочки не цікавиться, участі у виховані не приймає, ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини.

Тому прокурор району просить позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'являвся
хоча своєчасно та у встановленому порядку був повідомлений про час та місце
розгляду справи, тому суд вважає, що відповідно до ст. 224 ЦПК України можливо ухвалити заочне рішення на підставі
наявних в справі документів.

З'ясувавши обставини справи в межах наданих
доказів суд приходить до висновку позов слід задовольнити з таких підстав.

Свідок ОСОБА_5 розповів, що він в селі з 2002 року, з того часу ОСОБА_2 не бачив, дитини він не
виховує, допомоги не надає, дитина знаходиться біля бабусі ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_3. повідомила, що дитина проживає біля
неї 13
років, батько допомоги не
надає, вихованням не займається.

Стрільчинецька сільська Рада рішенням №9 від 20.02.2006 року порушила клопотання про позбавлення ОСОБА_2, батьківських прав щодо дочки ОСОБА_1.

З висновку районної опікунської Ради від 12.07.2006 року вбачається, що районна опікунська Рада вважає за доцільне
позбавити ОСОБА_2, батьківських прав відносно неповнолітньої
ОСОБА_1.

Сукупність наведених доказів свідчить, що ОСОБА_2
ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки ОСОБА_1.

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2 позбавити батьківських прав
по відношенню до дитини ОСОБА_1, 28.01.ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Неповнолітню ОСОБА_1 передати
органу опіки та піклування Немирівської РДА.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути
подано протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
РІШЕННЯ                                                Справа № 2-0-17/2007 p.

ІМЕНЕМ                                УКРАЇНИ

23 лютого 2007 року                                                               Немирівський районний суд

В складі головуючого Рибчинського В.П.

При секретарі Горбенко Л.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові справу за заявою
ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю,-

ВСТАНОВИВ:

20.02.2007 року ОСОБА_1 з цією заявою звернулась до суду. В позовній
заяві просить суд встановити факт проживання її- ОСОБА_1
та ОСОБА_2 1914 року однією сім»єю з 1992 року по 1998 рік, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася
спадщина, яка складається з однокімнатної
квартири, що розташована по АДРЕСА_1. Спадкоємцем
за законом на майно ОСОБА_2 є вона, оскільки вона
з ОСОБА_2 проживали однією сім»єю починаючи з 1992 року по день її смерті.

В даний час звернулась до суду з позовною заявою для
підтвердження факту проживання однією сім»єю.

В судовому засіданні заявниця вимоги викладені в заяві
підтримала і пояснила, що вона перебувала в дружніх стосунках
з ОСОБА_2. Починаючи з 1992 року ОСОБА_2 захворіла. Родичів у неї не було, тому вона перейшла проживати до неї, оскільки за нею необхідно було постійно доглядати. Так
проживали по 1998 рік, а саме до дня смерті ОСОБА_2. Вона за власні кошти поховала її, зробила поминальні обіди.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили , що вони проживають по сусідству з ОСОБА_1, а також з ними
по сусідству проживала ОСОБА_2. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в дружніх
сосунках.. Починаючи , приблизно з 1992 року ОСОБА_2 захворіла, вона була похилого віку,
за нею потрібно було постійно доглядати, тому ОСОБА_1 почала проживати разом з
нею, вони разом вели господарство. Проживала ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 по день смерті.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи вважає заяву обґрунтованою, яка підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть встановлюватися факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних осіб,
якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1992 по 1998 рік проживали однією сім»єю,
встановлення зазначеного факту для ОСОБА_1 має юридичне значення, тому суд
приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст..ст. 10,60,212-215,256 ЦПК України,
суд-

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити. Встановити, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження та ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживали однією сім»єю з 1992 року по 1998
рік.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів та протягом 20 днів з часу подання заяви апеляційна скарга до
апеляційного суду Вінницької області.
Справа 2-64/07
РІШЕННЯ

ЇМ EHEM  УКРАЇНИ

31 січня 2007 року.                             Острозький
районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді                                         Гуца Ф.Л.

при секретарі                                                 Ковальчук Л.М.

з участю представника позивачки             ОСОБА_1.

розглянувши у
попередньому судовому засіданні у місті Острозі справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

в Острозький
районний суд з позовом до ОСОБА_3. про стягнення аліментів на утримання
неповнолітнього дитини, звернулась ОСОБА_2. Зазначає, що в шлюбі з відповідачем
в них народилась дитина - син, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Позивачка мотивує свою заяву тим, що відповідач
ухиляється від надання допомоги на його утримання.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Відповідач позов
визнав частково і пояснив, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання
сина, однак на його утриманні є ще одна малолітня дитина, а саме, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. її матір померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Просив суд врахувати цю
обставину і стягнути аліменти в розмірі однієї шостої частки його заробітку.

Суд, вислухавши
сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, оскільки на утриманні відповідача є малолітня дитина, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, яка перебуває на його утриманні.

При визначенні розміру аліментів суд враховує цю обставину відповідно до
вимог п.З частини 1 статті 182 СК України, а тому вважає, що на
користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, в розмірі однієї шостої частки заробітку(доходу) відповідача.

Відповідач
зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей відповідно до вимог ст. 180
Сімейного кодексу України.

На підставі викладеного 180,182 Сімейного кодексу
України, керуючись ст. ст.10, 60,

212,367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Стягувати з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти, на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, в розмірі однієї шостої частки заробітку(доходу) щомісячно,
починаючи з 15 січня 2007 року та до досягненням ОСОБА_4 повноліття, але
не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_3, державне мито в розмірі 51 грн. на користь
держави.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми
платежу за один місяць.

2

Рішення може бути оскаржене до
Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження цього рішення в
десятиденний строк з наступним поданням апеляційної скарги в двадцятиденний
строк. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження якщо вона буде подана в десятиденний строк з дня
проголошення рішення.

В разі неподання заяви про апеляційне оскарження в десятиденний строк,
рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.

Якщо таку заяву буде подано, але апеляційну скаргу не надійде протягом
двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, - рішення набуває законної сили після закінчення
цього строку.