Справа
№ 2-169/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 21
" лютого 2007 року    Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді -                           І.В. Муранової

при секретарі -                                   Ю.Ф.Макода,
О.В.Бондаренко,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу
за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку
недійсним , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
20.10.2006 року звернулась до суду з даним позовом про визнання недійсним
договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 28 січня 2005 року між нею та відповідачем ОСОБА_2та
посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Вона,
переймаючись проблемами сина, який після аварії повинен був заплатити за ремонт
пошкодженого автомобіля суму в п'ять тисяч доларів США, уклала вказаний
договір купівлі-продажу житлового будинку, вважаючи відповідно до попередніх
домовленостей, що підписує договір застави житлового будинку. Позивач
стверджує, що не була ознайомлена з текстом договору та вважає, що договір
купівлі-продажу удаваним правочином, укладеним з метою приховати дійсний
правочин про заставу.

Під час судового розгляду справи
позивачка ОСОБА_1. підтримала заявлені позовні вимоги та відмовилась їх
змінювати чи доповнювати, суду пояснила наступне. Вона хоче повернути собі хату
та згодна повернути відповідачу п'ять тисяч доларів США. її син попав в
аварію і були потрібні гроші. Вона шукала людину, якій вона могла заставити
будинок. Відповідачка погодилась на заставу, дозволила їй залишитись проживати
в будинку, вони домовились, що позивач поверне гроші, коли їх матиме, після
чого відповідач поверне їй будинок. Вона із сином та відповідачкою були в
нотаріуса, де вона підписала якісь документи, а відповідачка дала її сину
гроші. Документи їй не читали. Вона вважала, що підписує договір застави,
будинку не продавала. З будинку вона виписалась на прохання відповідачки, тому
що вона сказала, що так треба. Відповідачка повісила свій замок на двері. Вона
знала, що відповідачка буде продавати будинок, але вважала, що вона її
попередить, щоб вона могла повернути гроші, або відповідачка мала доплатити їй
гроші після продажу будинку. Вона заперечує, що нотаріус питала в неї, де вона
буде проживати після продажу будинку, а також, що давала такі пояснення суду,
насправді вона цитувала пояснення нотаріуса.

Відповідачка ОСОБА_2. в судовому засіданні позов не
визнала, суду пояснила наступне. Після розлучення
вона хотіла придбати власне житло, але коштів, що придбати квартиру в м.Києві в
неї не вистачало. Вона просила свого знайомого ОСОБА_5, щоб він
повідомив, якщо хтось буде продавати будинок в АДРЕСА_2. Перед новим роком
наприкінці 2004 року ОСОБА_5 повідомив їй, що його знайомому потрібні гроші і
він продає будинок. ОСОБА_5 разом із сином позивачки приїхали до неї додому.
Разом з ними вона з'їздила у АДРЕСА_2, де познайомилась з ОСОБА_1, подивилась
будинок, двір та земельну ділянку. На її запитання позивачка повідомили, що
продає будинок за п'ять тисяч доларів США
та зможе виписатись на протязі одного-двох місяців. Позивачка оформила довідку
з БТІ, і 28 січня вона приїхала в М.Бориспіль, щоб укласти договір. Позивач та
її син приїхала разом із ОСОБА_5. В нотаріуса вони пояснили, що бажають укласти
договір купівлі-продажу будинку. Вона пам'ятає, що на запитання нотаріуса
позивач та її сини відповіли, що позивачка буде проживати із сином. Після
підписання договору позивач отримала копію договору, і вона передала сину
позивача гроші. Вона дозволила позивачці проживати, поки вона не переїде. Вона
збиралась переїздити в червні, а потім їй знадобилися гроші і вона вирішила
продати будинок, про що знала позивач і показувала будинок покупцям. Після
продажу будинку позивач з дозволу нових власників поживала в будинку.

2

Третя особа
ОСОБА_3. та її представники в судовому засіданні проти позову заперечували та
пояснили наступне. ОСОБА_3 із сім'єю приїздили по об'яві дивитись будинок, який
продавався. Позивач пояснювала їм, що не є власником будинку, показувала
ксерокопію договору купівлі-продажу будинку, згідно з яким власником будинку
була ОСОБА_2. В листопаді 2005 року ОСОБА_3 придбала будинок в ОСОБА_2  який збирались використовувати під дачу, тому
дозволили позивачці пожити в будинку та попередила позивачку, що вона має
звільнити будинок навесні 2006року.

Заслухавши пояснення сторін,
третьої особи, її представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної
цивільної справи та надані сторонами оригінали документів, суд вважає, що
заявлений позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що 28 січня 2005 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими
будівлями під №31, що знаходиться по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом
Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4. та
зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_1. Договір зареєстрований в електронному
Реєстрі прав власності на нерухому майно в Бориспільському БТІ 24 лютого 2005
року/а.с-10/.

Вказаний житловий будинок належав
позивачці ОСОБА_1.: Уг частка будинку на підставі свідоцтва про право власності
на частку в спільному майні подружжя, виданого ОСОБА_6., державним нотаріусом Бориспільської держнотконтори 23
грудня 1986 року за реєстровим НОМЕР_2; Уг частка будинку на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6., державним
нотаріусом Бориспільської держнотконтори 23 грудня 1986 року за реєстровим
НОМЕР_3. Житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_1. в Бориспільському
районному бюро технічної інвентаризації 18 січня 2005 року в книзі №1, номер
запису 89, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Згідно із статтею 242 Цивільного кодексу України за
договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 657 Цивільного
кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається
у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З досліджених в судовому засіданні
пояснень сторін, показів свідка ОСОБА_4. та письмових документів встановлено,
що сторонами були дотримані вимоги закону щодо форми укладення договору
купівлі-продажу, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Відповідно до вимог частини 1 статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою
- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, згідно з вимогами
вищезазначених частин 1-3,5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені
ним.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу
України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

3

За змістом пред'явленого позову, позивач просила суд
визнати недійсним укладений між нею та відповідачкою договір купівлі-продажу
житлового будинку з підстав, наведених в статті 235 Цивільного кодексу України,
а саме вказаний договір є удаваним право чином, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

При цьому позивач стверджувала, що
її волевиявлення було направлено на укладання договору застави житлового
будинку. З пояснень позивача також вбачається, що вона вважає, що кошти від
відповідачки вона отримала не в якості оплати за проданий будинок, а в борг.

Застава за змістом статей 546, 572
Цивільного кодексу України застава є правочином щодо забезпечення виконання
зобов'язання, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо
інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до вимог частин 1,2
статті 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно,
а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За змістом статті 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно з вимогами частини 1 статті
1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмові формі,
якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму громадян.

Проте позивачем не надано достатніх
допустимих доказів та не зазначено джерел їх здобуття, що між нею та
відповідачкою був укладений договір позики грошових коштів, який відповідно до
вимог закону має укладатись в письмовій формі, а у разі недотримання простої
письмової форми договору, факт укладання договору має підтверджуватись
письмовими доказами.

Також твердження позивача про те,
що договір купівлі-продажу був укладений між нею та відповідачкою з метою
приховати договір позики, забезпечений заставою будинку, спростовується як
поясненнями відповідачки ОСОБА_2. так і показами допитаного в судовому
засіданні свідка ОСОБА_5., який підтвердив, що відповідач ОСОБА_2. хотіла
купити будинок, позичати гроші була не згодна, а погодилась укласти з
позивачкою договір купівлі-продажу будинку.

Пояснення позивачки, що вона помилково вважала, що
підписує договір застави будинку тому що довіряла відповідачу, яка ввела її в
оману, повністю спростовані показами допитаного в судовому засіданні свідка
приватного нотаріуса ОСОБА_4., яка підтвердила, що саме позивачка на її
запитання пояснювала, що бажає продати будинок і після цього буде проживати в
сина, який також був присутній при укладанні договору купівлі-продажу житлового
будинку.

Крім того, суд дійшов до висновку,
що твердження позивача про те, що вона вчинила правочин купівлі-продажу будинку
внаслідок помилки чи під впливом обману з боку відповідача повністю
спростовуються об'єктивними обставинами справи, встановленими в судовому
засіданні. Так, позивач визнала в судовому засіданні, що вона знялась з
реєстраційного обліку на протязі місяця після укладення договору з
відповідачко, що відповідає умовам пункту 9 Договору купівлі-продажу житлового
будинку від 28 січня 2005 року /а.с-10/, а також позивач визнала, що їй було
відомо про те, що відповідачка бажає продати будинок, в зв'язку з чим вона
повідомляла особам, що виявляли намір його придбати, що власником будинку є
відповідачка ОСОБА_2. Дана обставина також була підтверджена в судовому
засіданні третьою особою ОСОБА_3.

З показів допитаного в судовому засіданні свідка
приватного нотаріуса ОСОБА_4. встановлено, що позивачка ОСОБА_1. не тільки була
ознайомлена із змістом оспорюваного договору купівлі-продажу, а також отримала
копію вказаного договору. Дана обставина також підтверджується поясненнями
третьої особи ОСОБА_3., яка пояснила, що на момент огляду будинку влітку 2005
року в позивачки на руках була копія договору купівлі-продажу від 28 січня

4

2005 року, відповідно до якого третій особі стало відомо,
що власником будинку була ОСОБА_2.

З наданих третьою особою письмових
документів встановлено, що 30 листопада 2005 року між відповідачкою ОСОБА_2та
третьою особою ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового
будинку з господарсько-побутовими будівлями під №31, що знаходиться по
АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного
нотаріального округу Київської області ОСОБА_7. та зареєстрований в реєстрі за
НОМЕР_5. Договір зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на
нерухому майно в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 01
червня 2006 року /а.с-43/.

Відповідно до вимог частини 1
статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторонам по справі були роз'яснені
їх процесуальні права та обов'язки а також наслідки вчинення чи не вчинення
процесуальних дій, в тому числі роз'яснено право позивача уточнити і доповнити
позовні вимоги та обов'язок сторін довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог. Позивач від зміни предмету позову,
підстав заявленого позову та від надання додаткових доказів на підтвердження
зазначених нею в своїх поясненнях обставин відмовилась.

Даючи оцінку поясненням позивача та
наданим сторонами доказам, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано
достатніх доказів та не зазначено джерел їх здобуття, що договір
купівлі-продажу будинку був укладений нею під впливом тяжкої для неї обставини
і на вкрай невигідних умовах. Крім того, позивач в судовому засіданні
наполягала на тому, що не мала намір продавати житловий будинок.

Даючи оцінку фактичним обставинам
справи та враховуючи особисті пояснення, які надали суду сторони, а також
покази допитаних в судовому засіданні свідків та досліджені письмові докази,
суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про те, що в момент укладення
договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями
під №31, що знаходиться по провулку АДРЕСА_1, позивачка ОСОБА_1. мала
необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення на укладання
правочину договору купівлі-продажу житлового будинку було вільним і відповідало
ї внутрішній волі; укладений правочин був спрямований на реальне настання
обумовлених право чином правових наслідків та за своїм змістом відповідав
цивільному законодавству, а також моральним засадам суспільства. Зазначені
позивачкою підстави, передбачені статтями 235,229,230 Цивільного кодексу
України для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку
відсутні. Наявність інших передбачених цивільним законодавством підстав для
визнання договору купівлі-продажу недійсним позивачем не доведена.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,60,209,212,214,215 Цивільного процесуального кодексу України, суд
-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3,   про   визнання
договору   купівлі-продажу   житлового
будинку недійсним відмовити.

Складання
повного рішення відкласти на строк до 26 лютого 2007 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду
Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його
проголошення та наступної подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.