_______________ Апеляційний суд Запорізької області________________________________
Справа №
22-244/07                                           Головуючий у 1 Інстанції: Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24січня 2007року                                                                                                      м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого Маловічко С В.

суддів :              Краснокутської
О. М.

Сапун О. А.

при секретарі: Тахтаул О. М.

з участю
прокурора ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою Прокурора Ленінського району м. Запоріжжя на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 8 серпня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3. 3-тя особа: Запорізька
міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2005 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа: Запорізька міська рада, про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою. В позові зазначав, що
наказом радгоспу „Дніпрогес" від 24.05.1990 року НОМЕР_1 йому була відведена земельна ділянка площею 600 кв. м.,
розташована по АДРЕСА_1, яка межує з земельною ділянкою
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2.

Рішенням Ленінської районної ради народних депутатів від 16.08.1990 року № 18в/45 йому було дозволено будівництво жилого будинку за
вказаною адресою.

В березні 1991 року він почав будівництво будинку. В квітні цього ж року
відповідач встановив паркан, зайняв частину його земельної ділянки, не
звертаючи увагу на те, що 18.10.1990 року були
встановлені межі земельних ділянок.

Рішенням виконкому Запорізької міської ради від 30.06.1994 року НОМЕР_3 відповідачу була збільшена земельна ділянка з 520 кв. м до 965 кв. м. На підставі цього рішення ОСОБА_3 було видано державний акт на право постійного користування землею. Однак зазначене рішення було скасовано рішенням
виконкому Запорізької міської ради 24.09.1998 року № 528/67,
оскільки збільшення . земельної ділянки відповідача здійснено за
рахунок його земель без його згоди на це.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2001 року були задоволені позовні вимоги Запорізької міської ради:
державний акт на право постійного

2

користування земельною ділянкою за
НОМЕР_2  від 24.10.1994 року на
ім'я ОСОБА_3 визнано недійсним.

Між тим, відповідач продовжує користуватись частиною його земельної ділянки
площею 127 кв. м., а також закрив парканом проїзд
спільного користування площею 128 кв. м.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні 127 кв. м. земельної ділянки і 128 кв. м.
проїзду спільного користування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 8 серпня 2006 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити
частину земельної ділянки розміром 127 кв. м. по АДРЕСА_1 в м.
Запоріжжі, якою користується ОСОБА_2,
згідно плану земельної ділянки (варіант 2).

Заборонено ОСОБА_3 чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 127 кв. м., якою користується ОСОБА_2, і земельною ділянкою площею 128 кв.
м. - проїздом спільного користування.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор Ленінського району м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення як таке, що
постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та
відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про зобов'язання ОСОБА_3 звільнити частину земельної ділянки площею 127 кв. м, про заборону йому чинити
перешкоди ОСОБА_2 в користуванні цією часткою землі та
проїздом загального користування, суд виходив з того, що ОСОБА_3 самовільно займає зазначені частки земельних ділянок, не маючи документів, які б посвідчували право користування ними
або право власності на них.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на наявних в матеріалах справи та досліджених
в судовому засіданні доказах.

Так, право ОСОБА_2 на безстрокове користування земельною
ділянкою підтверджується наступними документами: наказом по радгоспу
„Дніпрогес" НОМЕР_1 від 24.05.90р. / а.с. б/, рішенням
виконкому Ленінського районної ради № 188/45 від 16.08.1990р. /а.с. 7/, актом встановлення меж від 18.10.1990р. та
викопіюванням до нього /а.с. 8-9/, договором про надання в
безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку, укладеним 15.03.91р. між виконкомом
Ленінської райради та ОСОБА_2 /а.с. 10-13/. Жоден з зазначених документів на теперішній час не скасований та не визнаний недійсним у встановленому
законом порядку.

Натомість, ОСОБА_3 не надано жодного доказу щодо законності зайняття ним спірної землі, а саме, ділянки площею 127 кв. м та проїзду площею 128 кв. м.

Як вбачається з матеріалів справи, до 18.04.1991р. в користуванні ОСОБА_3 на законних підставах знаходилась земельна ділянка по
АДРЕСА_2  площею 520 кв. м. Надаючи своїм рішенням № 119/34 від 18.04.91р. ОСОБА_3 у тимчасове користування надлишок земельної ділянки площею
445 кв.
м та збільшуючи йому норму земельної ділянки до 965
кв. м своїм рішенням  НОМЕР_3 від
30.0б.94р., виконком Ленінської райради не
врахував, що частка цього надлишку площею 127 кв. м раніше вже виділена в постійне користування ОСОБА_2 /а.с. 9, 14-16, 22/.

У відповідності до рішення Запорізької міської ради НОМЕР_3 від
30.06.1994р. ОСОБА_3 був виданий Державний акт на
право постійного користування землею, згідно

3

з яким йому у постійне користування надана земельна ділянка площею 0,0965
га, зокрема, частка якої площею 127 кв. м вже знаходилась в користуванні
ОСОБА_2.

В зв"язку з зазначеним порушенням земельного законодавства своїм
рішенням № 528/67 від 24.09.98р. виконком Запорізької
міської ради скасував рішення НОМЕР_3 від 30.06.94р. „Про зміну норми земельної ділянки АДРЕСА_2 як таке, що суперечить Земельному кодексу України, а Запорізька
міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним Державного акту на право користування земельною
ділянкою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2001 року
позов Запорізької міської ради задоволений: на підставі ст.ст. 31, 34, 114 ЗК
України державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою НОМЕР_2, виданий 24.10.94р. на ім"я
ОСОБА_3, визнаний недійсним. Зазначене судове рішення ОСОБА_3 не було оскаржено
та набрало законної сили і до теперішнього часу є чинним.

Отже, з моменту скасування зазначеного Державного акту відпали підстави щодо законності користування ОСОБА_3 земельною ділянкою у
розмірі 445 кв. м, в яку входить і належна ОСОБА_2 частка площею 127 кв. м.

Враховуючи, що ОСОБА_3цю частку землі не звільняє, що не заперечує його представник в судовому засіданні, суд дійшов правильного
висновку про те, що відповідачем чиняться перешкоди
ОСОБА_2 в користуванні наданою йому земельною
ділянкою площею 127 кв. м., які підлягають припиненню на підставі ст.ст. 152, 212 ЗК
України.

Правильного висновку суд дійшов і в визначенні статусу іншої спірної частки
земельної ділянки площею 128 кв. м, яка є проїздом загального користування та
ніколи не виділялась ОСОБА_3 в особисте
користування. Це випливає з усіх оглянутих в судовому засіданні викопіювань належних сторонам земельних ділянок, з
наданих сторонами доказів та пояснень
представника Запорізької міської ради.

Отже, на думку
колегії, суд правомірно захистив порушені права землекористувача ОСОБА_2 шляхом заборони землекористувачу суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 чинити перешкоди в користуванні
проїздом з АДРЕСА_2.

З огляду на те, що суд повно і правильно встановив
обставини справи та

відповідні ним спірні правовідносини, та ухвалив
рішення з додержанням норм

матеріального. і процесуального права, колегія
вважає, що підстав для скасування

оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307,308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Ленінського району м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 8 серпня 2006 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,- дроте може бути оскаржена протягом двох місяців шляхом подачі касаційної
скарги до Верховного Суду України.