У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми
А.Г.,

суддів:

Балюка
М.І., Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М., Гуменюка В.І.,

Берднік
І.С., Косенка В.Й.,

Костенка
А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Лихути
Л.М.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І.,

Патрюка
М.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки
М.П.,

Романюка
Я.М.,

Сеніна
Ю.Л.,

Шабуніна В.М.,-

розглянувши в судовому засіданні
скаргу ОСОБА_1про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами ухвали судді
Верховного Суду України від 3 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_1, ОСОБА_3про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2003 року ОСОБА_2. звернулася до суду із зазначеним позовом до
ОСОБА_3про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що
18 вересня 2003 року з вини ОСОБА_3., який керував автобусом “Ікарус -250”, що
належить відповідачу ОСОБА_1., сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок
якої вона зазнала тяжких тілесних ушкоджень і визнана інвалідом першої групи. У
судовому засіданні позивачка просила стягнути з ОСОБА_1. 40 029 грн.    75 коп. матеріальної шкоди та 300 000 грн.
моральної шкоди.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23 травня
2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області
від                11 вересня 2006 року,
на користь ОСОБА_2. з ОСОБА_1. стягнуто 38 481 грн. 52 коп. матеріальної шкоди
та 15 000грн. моральної шкоди, а всього 53 481 грн. 52 коп. В іншій частині
позовних вимог та в позові до ОСОБА_3відмовлено.

Ухвалою судді Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України
від 3 листопада 2006 року ОСОБА_1. відмовлено у відкритті касаційного провадження
в зазначеній цивільній справі за його касаційною скаргою на судові рішення.

У грудні 2006 року до Верховного Суду України надійшла скарга, в якій
ОСОБА_1ставить питання про перегляд ухвалених у справі судових рішень у зв'язку
з винятковими обставинами, посилаючись на неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одного і того самого положення закону. На підтвердження
цих доводів скаржник надав ухвалу Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 27 січня 2005 року у справі про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Перевіривши за матеріалами справи наведені в скарзі доводи, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2., суд першої інстанції керувався тим,
що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3і поклав обов¢язок  відшкодувати заподіяну ОСОБА_2. матеріальну
та моральну шкоду на власника автомобіля - автобуса “Ікарус -250” - ОСОБА_1.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції. Проте з
цим погодитися не можна з таких підстав.

При вирішенні справи суд не врахував, що відповідно до ст. 450 ЦК УРСР 1963
року відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, завжди
несуть організації і громадяни, діяльність яких пов¢язана з підвищеною
небезпекою для оточуючих. Хто є таким власником або володільцем джерела
підвищеної небезпеки, суд належним чином не з'ясував.

До матеріалів справи приєднана довіреність, з тексту якої видно, що          ОСОБА_1довіряє ОСОБА_3. керувати
автобусом марки “Ікарус - 250” строком до 10 травня 2005 року з правом виїзду
за межі України . Цьому документу суд належної оцінки не дав.

Під час розгляду справи, суд у порушення вимог ст.ст. 202, 202-1, 203 ЦПК
України 1963 року на зазначене не звернув уваги.

Установивши, що автобусом “Ікарус - 250” керував ОСОБА_3., суд не з¢ясував правових підстав
експлуатації автомобіля, не визначився з характером  спірних правовідносин і поклав обов¢язок відшкодування
шкоди на власника джерела підвищеної небезпеки - ОСОБА_1. При цьому суд не
мотивував такого свого висновку, не зазначив, у чому полягає вина власника
автомобіля в заподіяній ОСОБА_2. шкоді.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 4401
ЦК УРСР обов'язок по її відшкодуванню покладається на особу, яка заподіяла
шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. З цього
приводу в судовому рішенні також ніяких міркувань не висловлено

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню в
повному обсязі з направленням справи на новий розгляд на підставах,
передбачених         ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 354-359 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Ухвалу Верховного Суду України від 3 листопада 2006 року, ухвалу
апеляційного суду Полтавської області від 11 вересня 2006 року та рішення
Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.
Ярема

Судді:

М.І.
Балюк

Н.П. Лященко

В.М. Барсукова  І.С. Берднік

Л.І.
Охрімчук  М.В. Патрюк

Л.І.
Григор'єва

М.П.
Пшонка

В.І.
Гуменюк

Ю.В. Прокопчук

В.Й.
Косенко

Я.М. Романюк

А.В.
Костенко   Є.Ф. Левченко  Л.М. Лихута

Ю.Л. Сенін  В.М. Шабунін