№ 2-805
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2007
року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Садовому О.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до виконавчого
комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про
визнання дійсними угод і визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
і ОСОБА_3 16 жовтня 2007 року звернулися до суду з позовом до відповідачів
Жовтневого райвиконкому, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання дійсними угод
купівлі-продажу і визнання права власності на об'єкт нерухомості. Позивачі у
своєму позові і в ході судового засідання посилалися на те, що в 1960 році
ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 за домашньою угодою частину будинку АДРЕСА_1, в 1975
році співвласник іншої частини будинку ОСОБА_5 також за домашньою угодою
продала ОСОБА_7 іншу частину цього ж будинку. В 1975 році ОСОБА_7 продав
ОСОБА_4 раніше придбану у ОСОБА_6 частину цього ж будинку, в 1978 році ОСОБА_4
продала ОСОБА_3 вказану свою частину будинку. Зараз власниками спірного будинку
є позивачі, де вони і мешкають зі своїми сім'ями, створювали добудови. Але
вказані угоди купівлі-продажу повинні були згодом укладатися нотаріально, чого
зроблено не було, хоча реально угоди виконані, але право власності на цей
будинок не зареєстроване, самовільні будівлі не узаконені. Згідно акту КП ДМБТІ
їх частки в будинку становлять: у ОСОБА_2 - 71/100, у ОСОБА_3 - 29/100. Просили
визнати угоди купівлі-продажу їхніх часток вказаного будинку дійсними, визнати
за ними право власності на вказаний житловий будинок зі спорудами на кожного позивача,
задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідачі
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились,
про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, в письмовому
зверненні до суду позовні вимоги визнали в повному обсязі, погодившись з позовом,
не заперечувала проти всіх вимог і просили винести рішення про задоволення
позову в повному обсязі. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності
вказаних відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник
відповідача виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська в
судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся
належним чином, про причини неявки  суду
не повідомив. Суду надане письмове звернення відповідача з визнанням позову,
проханням розглянути справу без них і рішення винести за наявними документами
по закону на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності
представника відповідача згідно з ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши
пояснення позивачів, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали
справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

В судовому
засіданні встановлено, що 10 травня 1960 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було
укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 за домашнім
правочином. Договір було укладено в присутності співвласника іншої частини
будинку - ОСОБА_5 Сторонами вказаного договору були виконані всі обумовлені
умови й жодна з сторін не мала одна до одної претензій матеріального або майнового характеру.
Кожним були виконані загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для
дійсності цього правочину, а також дотримано письмову форму договору.

В серпні 1975
року ОСОБА_5 за домашнім правочином уклала договір купівлі-продажу своєї
частини вказаного будинку (квартира № 2) з ОСОБА_7, в цьому ж серпні 1975 року
ОСОБА_7 по договору купівлі-продажу домашнього правочину продав раніше придбану
у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1  ОСОБА_4, а
24 квітня 1978 року також за правочином домашньою угодою ОСОБА_4 продала свою
частину будинку ОСОБА_3 Факт законності та дійсності вказаних договорів
купівлі-продажу між сторонами тягне виникнення в позивача права власності на
придбане майно.

Але коли позивачі намагалися оформити вказані
договори купівлі-продажу своїх частин домоволодіння у нотаріальному порядку
відповідачі під різними приводами відмовлялися або ухилялися від цього. Іншим чином, ніж судовий порядок позивачі не можуть встановити факт дійсності вищевказаних домашніх правочинів, а відповідно не можуть зареєструвати вказане майно за собою
з метою повної реалізації свого права власності на нього, тобто володіти,
користуватись та розпоряджатись. Таким чином, відповідачі фактично ухиляються від
нотаріального оформлення склавшихся правовідносин стосовно укладених договорів
купівлі-продажу частин домоволодіння, а відповідно позивачі не можуть узаконити
придбану ними у відповідачів власність.

Згідно
до вимог ст. 203 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо його не
визнаного судом недійсним

Дані
правочині
ніким не заперечуються
і не визнаються
недійсними
в судовому порядку.

Після
придбання часток будинку позивачі мешкають там зі своїми сім'ями і з метою
вдосконалення будівлі провели ряд будівельних оздоблювальних робіт у вищезазначеному
житловому будинку, змінився статус вказаної будівлі, оскільки будівництво
фактично було завершено. Згідно інформаційної довідки № 489 міського
комунального підприємства «Земград» від 06 квітня 2006 року згідно рішення
виконкому Дніпропетровської міської ради № 697 від 12 грудня 1973 року 3-й
Сімферопольський провулок у Жовтневому районі перейменовано  в провулок Кипарисний. 04 серпня 2006 року
позивачі отримали в комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради  технічний паспорт на житловий будинок
АДРЕСА_1.

Згідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Житловий
будинок АДРЕСА_1 є об'єктом самочинного будівництва, оскільки в ньому не
узаконені будови і споруди. В той же час він придбаний позивачами за договором
домашнього правочину з дотриманням вимог цивільного законодавства. Придбана і
завершена позивачем будівництвом будівля є житловим будинком, що знаходиться в
нормальному стані. Таким чином є всі підстави для визнання права власності
позивачів на вказаний житловий будинок

Стаття 15 ЦК
України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа
має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК
України передбачає, що кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Тому, у зв'язку з необхідністю узаконити вищевказані
будинок і споруди позивачі
вимушені
звернутися з позовом до суду.

Згідно
ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє,
користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право
здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Згідно
ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» будівництвом
слід вважати здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації,
капітального ремонту, впорядкування об'єктів градобудівництва, розширення та
технічного переоснащення.

Судом
встановлено, що згідно акту КП ДМБТІ ідеальних часток від 18 травня 2007 року
шляхом детального обстеження визначено, що у фактичному користуванні ОСОБА_2
знаходяться - у житловому будинку А-1 приміщення: 2-3 - 2-6 площею 33.1 кв. м.
вартістю 12185 грн., прибудова а-1 вартістю 12508 грн., ганок з козирком а вартістю
458 грн., гараж Б вартістю 4657 грн., убиральні Е вартістю 4649 грн., гараж Ж
вартістю 12009 грн., огорожі та інші споруди № 1, 3, 4, 8, 10; 11 вартістю 8776
грн., всього на суму 55242 грн., що складає 71/100 частину домоволодіння; у
фактичному користуванні ОСОБА_3 знаходяться - у житловому будинку А-1
приміщення: 1-2, 1-3 площею 22.9 кв. м. вартістю 8430 грн., прибудова а1-1
вартістю7880 грн., літня кухня з погребом В вартістю 3645 грн., сарай Г
вартістю 444 грн., убиральня Д вартістю 602 грн., огорожі та інші споруди: № 2,
5, 6, 7; 1 вартістю 1324, всього на суму 22325 грн., що складає 29/100 частин
домоволодіння. Вказані будови було проведено в межах наданої земельної ділянки,
тому визнання за позивачами права власності на об'єкти самочинного будівництва
не порушує прав фізичних та юридичних осіб. Проведене будівництво не порушує
права інших власників сусідніх будинків, що підтверджено висновками
будівельно-технічної експертизи ТОВ фірма «Технологія» (ліцензія АВ № 195627
дійсна до 28 грудня 20011 року) за результатами інженерно-технічного обстеження
стану реконструйованих приміщень АДРЕСА_1: згідно проведених досліджень,
застосовані конструктивні рішення несучих та огороджувальних конструкцій при
здійсненні будівництва приміщення відповідає чинним будівельним нормативним
документам, включаючи протипожежні і санітарні норми, не загрожує безпечній
експлуатації будинку після введення в експлуатацію, конструкції будинку не
створюють аварійності об'єкту, сам об'єкт відповідає будівельним та технічним
нормам, стіни, фундаменти, перекриття знаходяться в працездатному і
задовільному стані, загальний стан задовільний та забезпечує безпечну
експлуатацію будинку в цілому, ознак деформацій та порушень конструкцій не
виявлено.

Суд приймає до
уваги також і ті обставини, що з відома органів державної влади позивачу видано
технічний паспорт на будинок та підключено до електромереж, є домова книга
(прописка і реєстрація) та ін. Вищенаведені обставини свідчать про визнання
органами влади права позивачів на мешкання та оформлення правовстановлюючих
документів на вказане  нежитлове
приміщення.

У
відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти,
користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 4 Закону
України «Про власність», ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє,
користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право
робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

На підставі ст. 392 ЦК України,  власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 331
ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка
виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником
цієї речі.

Враховуючи вказане, суд вважає
можливим визнати домашні угоди договорів купівлі-продажу дійсними і визнати за
позивачами право власності на вищезазначені частки в будинку АДРЕСА_1.

Таким
чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє об'єктивне підтвердження в
ході судового засідання та підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції
України, ст. ст. 15, 16, 319, 331, 376, 392 ЦК України, ст. 4 Закону
України «Про власність», ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування та забудову
територій», ст. ст. 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України,    суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу частини  житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 24 квітня 1978 року між позивачем ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_4.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу частини  житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений в серпні 1975 року між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
житловому будинку А-1 на приміщення: 2-3 - 2-6 площею 33.1 кв. м. вартістю
12185 грн., прибудову а-1 вартістю 12508 грн., ганок з козирком а вартістю 458
грн., гараж Б вартістю 4657 грн., убиральню Е вартістю 4649 грн., гараж Ж
вартістю 12009 грн., огорожі та інші споруди № 1, 3, 4, 8, 10; 11 вартістю 8776
грн., всього на суму 55242 грн., що складає 71/100 частину домоволодіння
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в
житловому будинку А-1 на приміщення: 1-2, 1-3 площею 22.9 кв. м. вартістю 8430
грн., прибудову а1-1 вартістю7880 грн., літню кухню з погребом В вартістю 3645
грн., сарай Г вартістю 444 грн., убиральню Д вартістю 602 грн., огорожі та інші
споруди: № 2, 5, 6, 7; 1 вартістю 1324, всього на суму 22325 грн., що складає
29/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів
з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути
подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в
порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -