У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року                                                                                         м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,                             Гуменюка В.І., Барсукової В.М.,                      Данчука В.Г., -

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1. звернувся з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 27 липня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений договір оренди, згідно якого останній отримав у користування квартиру
АДРЕСА_1 для проживання з членами сім¢ї. 3 грудня 1996 року ОСОБА_3 подарувала вказану квартиру
ОСОБА_1.  Починаючи з 27 липня 1992 року
по день виселення в примусовому порядку             8 жовтня 1998 року ОСОБА_2
проживав у спірній квартирі, але кошти за користування квартирою не сплатив.
Просила визнати недійсним договір оренди, укладений між позивачкою та
відповідачем, стягнути з ОСОБА_2 орендну плату в розмірі 42 214 грн., та
виселити останнього з спірної квартири.

У грудні 1996 року ОСОБА_2 подав
зустрічний позов до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 померла. Оскільки спірна квартира позивачкою ОСОБА_3 була відчужена
ОСОБА_1., то останній був визнаний належним позивачем по справі.

13 вересня 2000 року позивач
ОСОБА_1. звернувся з заявою про відмову від позовних вимог про визнання
недійсним договору оренди спірної квартири та виселення ОСОБА_2 та членів його
сім¢ї, однак цією
ж заявою висунув позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення несплаченої орендної
плати в сумі 44 089 грн., плати за комунальні послуги та електроенергію в сумі
790 грн., а також вартості ремонту дверей в сумі 875 грн., які були пошкоджені
при примусовому виселенні ОСОБА_2

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Ухвалою Печерського районного суду
м. Києва від 10 січня 2002 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1. про стягнення
матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2002
року позов ОСОБА_1. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1.
орендну плату в розмірі 41 496 грн.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2003 року рішення Печерського
районного суду м. Києва від 27 вересня 2002 року змінено. Зменшено розмір
орендної плати, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. до 35 611 грн. В решті
рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалені судові рішення та закрити провадження у справі, посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до статей 256, 265 ЦК УРСР (1963 року) орендар за договором
оренди отримує майно в користування за плату і зобов'язаний її своєчасно
вносити.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. суд першої інстанції  виходив з того, що орендар за договором
оренди зобов'язаний  своєчасно вносити
плату за користування орендованим майном. Оскільки договір оренди був укладений
27 липня 1996 року і розірваний 08 жовтня 1998 року, то орендна плата має бути
стягнута за 26 місяців в сумі 41 496 грн. (орендна плата, згідно договору
оренди від 27 липня 1996 року, складала 300 доларів США в місяць).

З такими висновками суду погодився і суд апеляційної інстанції, зменшивши
суму орендної плати стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. до 35 611 грн.,
посилаючись на те, що з 27 липня 1996 року по 3 грудня 1996 року ОСОБА_1. не
був власником квартири АДРЕСА_1

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що
орендар за договором оренди зобов'язаний
своєчасно вносити плату за користування орендованим майном.

У відповідності до частини 1 статті 335
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або вирішені
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно
статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо
визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Судами першої та апеляційної інстанції
досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Доводи скарги не спростовують висновків
суду.

Рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та  процесуального права, підстав для їх зміни
або скасування не встановлено.

Керуючись
статтями 333, 335-337, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2002 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2003 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                                   М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г.
Данчук