Справа
№ 2-5171/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
березня 2007 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого
судді Погасій О.Ф.

при
секретарі           Ісаєнко І.А

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні
позов  ОСОБА_1 до Харківської
міської ради Харківської області про захист права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності
на нежитлові будівлі в літ.„Д-1" загальною площею 273,5 м2 та в
літ.„Е-1" загальною площею 60,5 м2 АДРЕСА_1

Свої позовні
вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує наступним.

З 1992 року позивач добросовісно заволодів побудованим за
радянських часів нерухомим майном, а саме - не житловою будівлею АДРЕСА_1 та
продовжує відкрито безперервно володіти цим майном.

Виступаючи в ролі власника зазначеної нежитлової будівлі
своєю працею, зі своїх матеріалів, власними силами для задоволення власних
потреб, з метою приведення цієї будівлі у придатний для використання у
господарській та іншій діяльності позивач здійснив її ремонт, переобладнання,
фактичне перетворення цього майна, внаслідок чого позивачем по суті створене
нове майно, а саме нежитлова будівля в літ.„Д-1" загальною площею 273,5
м2, та нежитлова будівля в літ.„Е-1" загальною площею 60,5 м2 АДРЕСА_1

Позивач просить суд захистити його права та визнати за
ним право власності на вказані нежитлові будівлі.

В судовому засіданні представник позивача, який діяв на
підставі довіреності позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у
повному обсязі, виходячи з обставин справи, враховуючи надані сторонами докази,
з зазначених у позові підстав.

Представник відповідача зазначив, що спір підлягає
вирішенню судом відповідно до закону на власний розсуд з урахуванням всіх
обставин справи, не заперечував проти задоволення позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення
представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази,
встановив.

З 1992 року позивач добросовісно заволодів нерухомим
майном, а саме - не житловою будівлею АДРЕСА_1 та продовжує відкрито безперервно
володіти цим майном.

Відповідно до ст.344 Цивільного кодексу України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зазначене
спірне нерухоме майно у момент його заволодіння позивачем було у стані
непридатному для використання.

Своєю працею, зі своїх матеріалів, власними силами для
задоволення власних потреб, з метою приведення будівлі у придатний для
використання у господарській та іншій діяльності стан (згідно вимог санітарного
та іншого законодавства), позивач здійснив її ремонт, переобладнання, фактичне
перетворення цього майна, внаслідок чого позивачем по суті створене нове майно.

Зазначене створене нерухоме майно є - нежитловою будівлею в літ.„Д-1"
АДРЕСА_1 у м. Харкові загальною площею 273,5 м2, не є об'єктом самочинного
будівництва, використовується як ангар, про що свідчать результати технічної
інвентаризації проведеної КП „Харківське міське бюро технічної
інвентаризації"".

До того ж, з метою здійснення власної господарської
діяльності позивачем було прибудовано нежитлову будівлю в літ.„Е-1"
АДРЕСА_1 у м. Харкові загальною

площею 60,5 м , що
складається з приміщень: №1 - коридору загальною площею 9,7 м ; №2 -кабінету
загальною площею 7,4 м2; №3 - комори загальною площею 6,5 м2; №4 - комори
загальною площею 12,5 м2; №5 - кабінету загальною площею 14,3 м2; №6 - санвузла
загальною площею 4,3 м2; №7 - підсобного приміщення загальною площею 5,8 м2 (як
відображено у матеріалах технічної інвентаризації, проведеної КП „Харківське
міське бюро технічної інвентаризації").

Відповідно до норм ст. 11 Цивільного кодексу України підставами для
виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, юридичні факти. До того ж,
підставами для набуття права власності відповідно до норм ст.331 Цивільного
кодексу України є створення майна, та відповідно до ст. 12 Закону України „Про
власність" праця громадян є основою створення та примноження їх власності.

Створення позивачем нового майна в результаті ремонту, реконструкції,
поліпшення, перетворення, обладнання, тощо нежитлової будівлі є фактом, що має
юридичне значення .

Відповідно до вимог законодавства, що визначає правовий режим права власності,
ст.319 Цивільного кодексу України, ст.4 Закону України „Про власність"
власник може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Таким чином, в результаті вчинення позивачем як власником дій щодо
реконструкції, поліпшення, ремонту, перетворення та розширення належного йому
нерухомого майна, тобто вчинення з цим майном дій, що не суперечать закону
(ст.319 ЦКУ, ст.4 Закону України „Про власність") позивачем було створене
майно (ст.331 ЦКУ), та позивач на підставі вимог ст.ст. 11,319,328,331
Цивільного кодексу України, ст.ст.4,12 Закону України „Про власність"
набув право власності на нежитлові будівлі літ.„Д-1" та літ.„Е-1"
АДРЕСА_1

Як встановлено ст.328 ЦКУ право власності вважається набутим правомірно,
якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 16,15 Цивільного кодексу України кожна особа має право
на захист цивільних прав та інтересів, у разі їх порушення, невизнання або
оспорювання у тому числі в судовому порядку відповідним шляхом.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.3,11,15,16,319,331,328
Цивільного кодексу України, ст.ст.4,12 Закону України „Про власність", ст.
10, 11,209,213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ.„Д-1"
загальною площею 273,5 м2 розташовану АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю загальною площею в
літ.„Е-1" загальною площею 60,5 м2, розташовану АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4
ст. 295 ЦПК України.