РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2007
року Вишгородський районний суду Київської області у складі:

головуючого -
судді                                Заріцького
CM,

при секретарі                                           Смілянець
І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільно нажитого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ спільно нажитого майна.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що із весни 2003 року вона разом
із відповідачем проживали однією сім'єю. За час спільного проживання, у квітні
2005 року вони купили автомобіль ВАЗ - 2105 за 1700 доларів США.

На той
час її доходи були значно більшими ніж доходи відповідача і частина їх
відкладалася на покупку автомобіля, крім того, частину грошей дали її батьки, а
ще частину позичили у сусідів.

Позивачка
вважає, що має право на половину вартості автомобіля, оскільки це на майно
набуте під спільного їх з відповідачем проживання.

Посилаючись на викладене, на підставі ст.ст. 74 СК України позивачка просить
визнати за ОСОБА_2. право власності на автомобіль та стягнути з нього на її
користь половину вартості автомобіля, що становить 4292 грн.

В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги і на підставі того,
що куплений ними автомобіль не перебуває у власності відповідача, а
користується він ним на підставі доручення, просить стягнути з нього грошову
компенсацію за частину вартості автомобіля у розмірі 4292 грн.

Відповідач
ОСОБА_2. позову не визнав і заперечив його тим, що автомобілем він користування
за домовленістю із його власником на підставі доручення і на даний час він його
повернув власнику, так як не зміг сплатити визначену ним суму. Ніяких коштів
відповідачка йому як плату за автомобіль не передавала.

Заслухавши
пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази
та інші матеріали справи, суд вважає що позов задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_2. на підставі доручення, виданого йому
ОСОБА_3. мав право управляти та розпоряджатися належним їй автомобілем ВАЗ
2105.

Зазначені
обставини стверджуються поясненнями свідка ОСОБА_4. та копією доручення від
19.04.2005р.

Також
судом встановлено, що сторони по справі в період з весни 2003 року по серпень
2005 року проживали однією сім'єю.

Разом з
тим, позивачка в судовому засіданні не довела, що за автомобіль ВАЗ 2105
відповідачем було заплачено грошову суму у розмірі 1700 доларів США із їх спільного
бюджету.

Посилання
позивачки на те, що вона передавала відповідачу певні суми на придбання
автомобіля в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За
наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки
позивачка не довела підставності позовних вимог.

Керуючись
ст.ст. 10,60, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.