справа № 2-27/2007 p.
РІШЕННЯ

іменем      України

15 березня 2007 року             Ірпінський міський суд Київської
області в складі:

головуючого                           судді Савченка СІ.

при
секретарі                          Забарило
О.С.

за
участю позивача                            ОСОБА_1,

представника
позивача                     ОСОБА_6,

відповідача                                         ОСОБА_3,

третьої
особи                                      ОСОБА_5,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду в
м.Ірпінь справу за позовом ОСОБА_1, неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган
опіки та піклування Ірпінської міської ради про усунення перешкод у
користуванні квартирою, -

встановив:

Позивач в жовтні 2004
р. звернулася до суду із даним позовом, який мотивувала тим, що їй та її
неповнолітньому сину ОСОБА_2 належить кожному по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1.
Вказувала, що на підставі позову іншого співвласника цієї квартири ОСОБА_5
рішенням суду від 21.03.2002
p., з яким
вона погодилася, встановлено порядок користування спірною квартирою. У
користування ОСОБА_5 було виділено жилу кімнату площею 11,8 м2, а позивачу
та членам її сім»ї було виділено кімнату площею 17,5 м2, підсобні приміщення
залишені у спільному користуванні співвласників. Однак, ОСОБА_5 зі своїм
чоловіком не проживали у спірній квартирі більше шести місяців, а мешкали у
своєму будинку в с.Федорівка Малинського району Житомирської області, пізніше
ОСОБА_5 подарувала належну їй 1/3 частину квартири відповідачу ОСОБА_3.
Посилаючись на те, що відповідач та 3-ті особи не проживають у кімнаті площею 11,8 м2, яка закрита,
чим порушують права її неповнолітнього сина, просила встановити порядок
користування спірною квартирою, виділивши у користування відповідачу ОСОБА_3.
та неповнолітньому сину ОСОБА_2 кімнату площею 11,8 м2, кімнату площею 17,5 м2
виділити позивачу, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні, також
просила визнати ОСОБА_5, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим
приміщенням у спірній квартирі.

В лютому 2007 р. позивач змінила предмет позову, подавши до суду від свого
імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2 позовну заяву, в якій просила
зобов»язати відповідача ОСОБА_3 не чинити позивачам перешкод у користуванні
кімнатою площею 11,8 м2
квартири АДРЕСА_1, а саме
не закривати її на ключ і не повідомляти покупців, що дана кімната є його
особистою власністю. Позов мотивувала тим, що відповідач закриває кімнату
площею 11,8 м2 і не
допускає позивачів до користування нею, приводить покупців, у зв»язку з чим між
сторонами виникають сварки.

В судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримала,
підтвердила наведені в позові обставини, просила задоволити.

Позивач в судовому засіданні змінені вимоги підтримала, просила задоволити,
пояснила, що в даний час кімната площею 11,8 м2 відкрита і вона з сином
користуються цією кімнатою.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на те, що спірна кімната 11,8 м2 виділена його тещі ОСОБА_5, якій
немає де жити. Близько 3-х
років тому він закрив кімнату на ключ, але 2 роки тому, коли він зайшов до квартири, то побачив, що
кімната відкрита і там стоять кілька ліжок, комп»ютерний стіл. Заперечив право
позивачів на користування цією кімнатою.

Третя особа ОСОБА_5 позов не
визнала, посилаючись на те, що вона не мешкає у спірній кімнаті, бо позивачі
постійно влаштовують сварки та б»ють її, не дають користуватися кімнатою.

Треті особи ОСОБА_1, орган опіки та піклування в судове
засідання не прибули, направили до суду заяви про розгляд справи у їх
відсутність.

Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши по справі
письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

2

Судом встановлено,
що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1.
Позивачам належить кожному по 1/3 частині вказаної квартири, позивачу ОСОБА_1 -
на підставі договору дарування від 01.11.1997 p.,
неповнолітньому сину позивача ОСОБА_2 - на підставі дубліката свідоцтва про
право власності на житло від 10.12.1998 р. Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/3
частини цієї ж квартири на підставі договору дарування від 10.10.2003 р., за
яким ОСОБА_5 подарувала відповідачу належну їй частку квартири.

Також судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду від 21.03.2002 р. частково
задоволено позов ОСОБА_5, яка на той час була співвласником 1/3 частини спірної
квартири, і встановлено порядок користування квартирою між співвласниками. ОСОБА_5
виділено у користування жилу кімнату площею 11,8 м2, а позивачу ОСОБА_1 та її
неповнолітньому сину ОСОБА_2 було виділено кімнату площею 17,5 м2, приміщення
кухні, ванни, санвузла та коридорів залишені у спільному користуванні
співвласників.

Наведені обставини стверджуються поясненнями учасників, договорами
дарування, свідоцтвом про право власності на житло, технічним паспортом,
рішенням суду, довідками та іншими матеріалами справи.

Спірні правовідносини регулюються ст.391 ЦК України, ст.48
Закону України "Про власність", згідно яких власник майна вправі
вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав
користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володінням.

Суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, бо позивачі не довели
суду, що відповідач порушує їх права як співвласників квартири.

Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду від 21.03.2002 р. між
співвласниками вже встановлено порядок користування спірною квартирою, зокрема
позивачам ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 як співвласникам виділено
у користування кімнату площею 17,5
м2, а кімната площею 11,8
м2 виділена у користування іншому співвласнику.

З наведених підстав вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні
кімнатою площею 11,8 м2
задоволенню не підлягають, поскільки позивачі не мають права користування цією
кімнатою, так як кімната виділена у користування іншому співвласнику.

Вказаний порядок користування є обов»язковим і для відповідача ОСОБА_3,
який придбав частку у спільній власності на квартиру у 2003 p., тобто під час
дії ЦК УРСР 1963 p., згідно ст.118
якого встановлений порядок користування житлом обов»язковий і для особи яка
згодом придбає частку в спільній власності на це житло.

Також не ґрунтуються на законі і не підлягають до задоволення вимоги
позивачів про зобов»язання відповідача не повідомляти покупців, що спірна
кімната є його особистою власністю.

Відповідно до ст.317, 319
ЦК України та статті 2 Закону
України «Про власність» право власності -
це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і
розпорядження майном. Кожен громадянин має право володіти, користуватися і
розпоряджатися майном на власний розсуд.

На підставі ст.118 ЦК
УРСР 1963 p., ст.317, 319, 391 ЦК України, ст.2, 48 Закону України
«Про власність», керуючись ст.ст. 10,
11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган опіки та
піклування Ірпінської міської ради про усунення перешкод у користуванні
квартирою.

Рішення в
повному обсязі буде виготовлене 20.03.2007
року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів та наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів
після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано, а у
випадку подання заяви - після
закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.