Справа
№2-1708/07
30 серпня 2007 року. Індустріальний
районний суд  міста Дніпропетровська
судді
секретарі     -      Селеніної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
цивільну  справу за позовом ОСОБА_1 до
“Про стягнення вихідної допомоги, моральної шкоди”,-
04 червня 2007 року позивачка ОСОБА_1
суду
з зазначеним позовом, посилаючись на те,
що вона працювала на ВАТ
з 13.08.2003 року.  Оскільки на
підприємстві неодноразово
строки виплати заробітної плати вона 28.03.2007 року надала заяву
звільнення за власним бажанням, згідно ст.38
КЗпП України, а 29.03.2007
вона надала заяву керівникові
підприємства з вимогою виплатити їй
вихідну  допомогу у розмірі тримісячного середнього
заробітку, відповідно до ст.
КЗпП України. Не отримавши відповіді  у
10-денний  термін, вона звернулася
заявою до комісії з трудових спорів з проханням розглянути спір між нею та
підприємства по виконанню ст.ст. 38 і 44 КЗпП України. 30.04.2007
вона (позивачка) отримала відповідь від голови правління ВАТ “ДВРБ”, в
йшлося  про те, що вона була звільнена за
власним бажанням з двотижневим
та в зв'язку з важким фінансовим становищем підприємства, яке
не  з вини його керівника, її заява не
підлягає задоволенню. У своїй
заяві позивачка прохала в судовому порядку стягнути з відповідача  на
користь: вихідну допомогу - 4 534 грн., середній заробіток за час затримки
- 718 грн., моральну шкоду - 1000 грн., а усього 6 252 грн.
При розгляді справи в суді, позивачка
ОСОБА_1 зменшила розмір
вимог на 718 грн., пояснюючи, що середній заробіток за час затримки
розрахунку  відповідач їй сплатив у добровільному
Представник відповідача позов не визнав,
та пояснив, що у своїй заяві про
позивачка не вказала ніякої поважної причини її звільнення, а також
звільнення. Таким чином, вважає представник відповідача, звільнення
повинно здійснюватися на загальних підставах, тобто по закінченню
Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, вважає, що
ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що  позивачка ОСОБА_1  працювала
ВАТ “Дніпропетровський  завод з ремонту
та будівництва пасажирських вагонів”
“Дніпровагонрембуд”) на посаді інженера-конструктора 3 13.08.2003 року по
28.03.2007 року позивачка ОСОБА_1  надала заяву про звільнення її з
за власним бажанням.
29.03.2007 року позивачка надала голові
правління ВАТ “ДВРБ” Шатохіну А.Г.
за вх. № 34 з вимогою виплатити їй вихідну допомогу у розмірі
середнього заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України,
на те, що за час її роботи, зарплата виплачувалася їй з порушеннями
Колективного договіру ВАТ “ДВРБ”.
Оскільки вказана заява залишилася без
відповіді, позивачка 10.04.2007
року  звернулася із заявою  в комісію з трудових спорів.
Наказом № 317 від 10.04.2007 року
позивачка була звільнена з посади
інженера-конструктора
за власним бажанням на підставі ст.38
Не отримавши відповіді і в комісії з
трудових спорів, позивачка ,
що її права при звільненні з підприємства відповідача були порушені,
їх захистом звернулася з зазначеною позовною заявою до суду.
В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1  в обґрунтування своїх
вимог пояснила, що у листопаді, грудні 2006 року, у січні-березні 2007
мали місце затримки у виплаті заробітної плати, на підтвердження цього
надала  виписки з її
карткового рахунку та відповідні табуляграми (а.с.
того, вона доповнила, що вимогу виплати моральної шкоди вона
тим, що є матір'ю одиночкою, самостійно виховує дитину, крім
плати інших джерел для існування не мала. Затримки у виплаті
плати і розрахункових сум привели до моральних страждань, внаслідок
їй приходилося  позичати гроші, а коли це
було неможливим, то вона
собі та дитині в придбанні предметів першої необхідності та
на продуктах харчування.
Представник відповідача позов не визнав,
пояснюючи, що звільнення
було здійснено відповідно до її заяви та в строки, які встановлені ст.
КЗпП України, що відповідає нормам діючого трудового законодавства.
не допускав затримки виплати заробітної плати більш як на один
затримка у виплаті  заробітної плати була
незначною, тобто: - за січень
р. основна заробітна плата виплачена 15.02.2007 року (затримка 5 днів); -
лютий 2007 р. основна заробітна плата була виплачена 03.04.2007 р. (затримка
дні); за березень 2007 року основна заробітна плата була виплачена
року (затримка 9 днів). Вимоги позивачки про виплату моральної шкоди
також не визнав, пояснюючи, що на нове місце праці позивачка
вже 12 квітня 2007 року, тобто через 2 дні після звільнення. Усі
їй грошові кошти  виплачені, що
підтверджується відповідними
Її законні права при звільнені не порушені.
Суд, з урахуванням наведеного, вважає, що
доводи позивачки  ОСОБА_1  в обґрунтування своїх доводів знайшли
підтвердження в судовому засіданні,
та  можуть бути покладені в основу прийняття
рішення по справі.

Так, відповідно до ст.44 КЗпП України при
припиненні трудового договору

з
підстав ст.38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим

ним
органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору

працівникові
виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного

заробітку.

Відповідно до колективного договору
відповідача (п.3.2.12.) виплата

заробітної
плати повинна здійснюватися два рази на місяць в період з 22 по 25

та
з 7 по 10 число.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечував проти того,

що
колективний договір в частині виплати заробітної плати  порушувався, але

жодного
разу строк  затримки заробітної плати не
перевершував місяця, а це не є

порушенням
трудового законодавства. Законних підстав для цього представник

відповідача
в судовому засіданні не надав.

Суд, вважає, що приведений позивачкою
розрахунок розміру вихідної

допомоги
(а.с.14) є  дійсно вірним, сума - 4 534
грн. підлягає стягненню з

відповідача
ВАТ “Дніпровагонрембуд” на користь ОСОБА_1
в примусовому

порядку.

Суд , вважає, що несвоєчасна виплата
заробітної плати позивачці

здійснилася
з вини відповідача ї їй як матері одиночці це спричинило моральні

страждання,
тому  позовні вимоги в частині  стягнення моральної шкоди

підлягають
задоволенню у повному обсязі, тобто у сумі 1000 грн.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 3, 7, 15, 16, 57, 58, 59, 60,

88,
197, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.38, 44, 116, 237-1 КЗпП України, суд -

В
И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ВАТ “Дніпропетровський завод
з ремонту та будівництву

пасажирських
вагонів” на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу -

4
534 грн., моральну шкоду - 1 000 грн., витрати: по судовому збору - 59 грн.50

коп.,
інформаційно-технічне забезпечення - 30 грн., а усього стягнути -  5 623

грн.50
коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний

строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням

після  цього протягом 20  днів апеляційної скарги.

Суддя:                                  В.П.Чебикін