Справа
№ 22-ц-1189/2007
p.                                                                    Головуючий 1 інстанції: Бобко Т.В.
Категорія - житлові                                                                                     Доповідач: Солодков А.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27
лютого 2007
року судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

Головуючого -
Малінської С.М.

суддів -           Солодкова
А.А.,

Пилипчук Н.П. при секретарі
- Каплаух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 11 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
- ОСОБА_3,
ОСОБА_4, квартирно-експлуатаційний відділ
м. Харкова міністерства оборони України,
Фрунзенська районна рада м. Харкова, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за
зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4,
треті особи квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова міністерства оборони України, Фрунзенська районна рада м.
Харкова, про зміну договору найму житлового приміщення, -

встановила:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом 17.08.2004
року, в якому просила визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

При цьому посилалась на те, що за зазначеною адресою вона
проживає з 1979 року.
В спірній квартирі зареєстровані
позивач, її син ОСОБА_4 та його колишня дружина -відповідач ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з
серпня 2003 року,
після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 вона
добровільно переїхала на постійне місце проживання до своєї матері в квартиру АДРЕСА_2. Речей відповідача у спірній квартирі не має, участі в оплаті комунальних
послуг вона не приймає, перешкод відповідачу з боку позивача та її сина в
користуванні житловим приміщенням не існує.

Посилаючись на вказані обставини вважає, що відповідач не
користується спірним житловим приміщенням з серпня 2003 року без поважних причин.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, в
якому просили виділити їм у користування в спірній квартирі кімнату площею 14,2 кв.м., відповідачам виділити кімнати площею по 15,6
кв.м., зобов'язати Фрунзенську районну раду в м. Харкові укласти з
ОСОБА_2 окремий договір найму житлового приміщення та
відкрити на її ім'я особовий рахунок.

Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не визнала та
пояснила, що всі її речі знаходяться
у спірній квартирі, в цей час вона проживає у матері, яка хворіє та потребує
стороннього догляду, після розірвання шлюбу її не пускали до спірної квартири,
з приводу чого вона зверталась до органів внутрішніх справ.

Третя особа за первісним позовом та відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_4 просив
задовольнити первісний позов, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Третя особа за первісним позовом та позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_4 проти задоволення
первісного позову заперечувала та просила задовольнити зустрічний позов.

Треті особи квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова
міністерства оборони України,
Фрунзенська районна рада м. Харкова до суду не з'явились, просили розглядати справу у їхню відсутність.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11
грудня 2006
року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено
в повному обсязі. З позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 та позивачок за
зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь держави стягнуті витрати на інформаційно -
технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі позивачка за первісним позовом
ОСОБА_1 просить рішення суду
першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд в іншому складі
суду. При цьому посилається на його
незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої
інстанції встановлено, підтверджено наявними в справі доказами і не
заперечується сторонами, що квартира АДРЕСА_1 була надана
ОСОБА_6 та членам його родини: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі ордеру НОМЕР_1, виданого Харківською КЕЧ району Київського військового округу.

В квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, згідно довідки КЖЕП №202 Фрунзенського
району м. Харкова.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано 18.02.1998
року.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами КЖЕП №202
Фрунзенського району м. Харкова від 25.02.2004 року та 04.08.2004
року.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала
факту не проживання в спірній квартирі з

2003
року,
але зазначала, що вона не користується спірним житловим приміщенням з поважних причин - здійснення догляду за хворою матір'ю та перешкоди в
проживанні з боку її колишнього
чоловіка ОСОБА_4. Вказані доводи підтверджуються довідками міської поліклініки №6 Московського району м. Харкова від 30.11.2006
року та 11.09.2006
року, згідно яких ОСОБА_7, 1926 року народження, знаходиться на обліку в
поліклініці з 2004 року, за станом
здоров'я потребує постійного стороннього догляду та довідкою Фрунзенського РВ ГУМВС України в Харківській
області від 22.11.2006 року,
згідно якої у

2004
році
ОСОБА_2 зверталась з заявою про вчинення їй перешкод в проживанні в квартирі АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується
сторонами, що ОСОБА_7 є матір"ю
відповідачки та проживає окремо.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що
надані позивачем акти КЖЕП про не
проживання відповідача не вказують на причини, через які ОСОБА_2 не користується житловим приміщенням, а тому не
спростовують доводів відповідача ОСОБА_2 про поважність
причин не проживання.

З наданих позивачем копій квитанцій, встановлено, що
оплату комунальних послуг по спірній квартирі
здійснює відповідач.

Але, не оплата відповідачем комунальних послуг не
свідчить про причини не проживання відповідача у спірній квартирі та не є
підставою для визнання відповідача такою, що втратила
право користування житловим приміщенням.

На підставі ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім"ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть
усі обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім"ї несуть солідарну з
наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами
сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 до розірвання шлюбу з
ОСОБА_4 18.02.1998 року належала до членів сім'ї наймача.

Згідно ч.З ст. 64 ЖК України, якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами сім"ї
наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як
наймач і члени його сім"ї.

На підставі ч.2 ст. 71 ЖК України, якщо наймач або члени його сім"ї
були відсутні з поважних причин понад шість місяців,
цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2
від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України" з наступними змінами та доповненнями
зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності
(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок
неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно вимог ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про поважність причин з яких ОСОБА_2 не користується спірним
житловим приміщенням з серпня 2003 року.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими.

Пленум Верховного Суду України в п.1 постанови „Про судове рішення"
від 29.12.1976 року
№11 (з
наступними змінами і доповненнями) роз'яснив, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності -
на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із
загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають істотне
значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст.
314, ст.
315, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.