Справа № 22ц - 40/07                                                     Головуючий
Категорія: 19                                                                   Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

6 березня 2007 року                                                                                                  місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого
судді Стрільчука В.А.

суддів Карпук
А.К., Здрилюк О.І.

при секретарі
Губарик К.А.

з участю
позивача ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_4

представника
відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4
про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 10 листопада 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди.

Покликалася на
те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 5 квітня 2003 року з вини
відповідача ОСОБА_2 було пошкоджено автомобіль М 21412, державний номер НОМЕР_1,
внаслідок чого їй заподіяно збитків на суму 6572 грн.

Перебуваючи в
салоні автомобіля в якості пасажира, під час аварії їй заподіяно моральних
страждань, котрі полягають у нервовому стресі, втраті сну, погіршенні стану
здоров'я.

Указуючи, що
право керувати і розпоряджатися автомобілем належить відповідачу ОСОБА_3,
керувала автомобілем ОСОБА_2, просила стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 у
її користь 6572 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди та 1700
грн. моральної шкоди, судові витрати 82
грн. 72 коп.

Відповідач
ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов, у якому просив стягнути з відповідачів
у його користь 10000 грн. на
відшкодування моральної

2

шкоди.
Покликався на те, що ОСОБА_4, котрий керував автомобілем М 2412 д.н. НОМЕР_1 порушив
п.п.12.9-г, 15.1, 15.2 Правил
дорожнього руху, внаслідок чого було пошкоджено його автомобіль, що спричинило
йому моральну шкоду. Крім того, відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу
звертається у правоохоронні органи з безпідставними скаргами, в яких викладає
різного характеру звинувачення відносно нього, що також завдає йому моральних
страждань.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 10
листопада 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4600
грн. 40 коп. на
відшкодування майнової шкоди та 500
гривень на відшкодування моральної шкоди, 82 грн. 72
копійки судового збору.

В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та у зустрічному
позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись
з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 подали
апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_1
просила скасувати рішення Луцького міськрайонного суду та ухвалити нове
рішення, яким стягнути в її користь 1700
гривень моральної шкоди та 8054
грн. матеріальної шкоди, враховуючи збільшення вартості аналогічного
автомобіля за період розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідач
ОСОБА_3, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильним застосуванням норм матеріального права, просив рішення суду першої
інстанції скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_3 слід відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково. Рішення Луцького міськрайонного суду від 10 листопада
2006 року підлягає до скасування у частині вирішення позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди та розподілу судових витрат з ухваленням
нового рішення у цій частині позовних вимог з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної
шкоди, суд першої інстанції невірно застосував норми ст.ст.93, 1166, 1167, 1187
ЦК України, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася у 2003 році, в період
дії ЦК УРСР 1963 року, норми якого слід було застосовувати при вирішенні спору,
не пославшись на нормативно-правовий акт, яким передбачено можливість зменшення
матеріального збитку, визначеного спеціалістом автотоварознавцем, не навівши
відповідних розрахунків і їх обґрунтування, безпідставно дійшов висновку про
зменшення розміру матеріального збитку.

Відповідно до
ст.450 ЦК УРСР 1963 року, що була чинною на час виникнення правовідносин між
сторонами, організація і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною
небезпекою для оточуючих (транспортні організації, промислові підприємства,
будови, власники автомобілів) зобов'язані відшкодувати   шкоду,
заподіяну   джерелом
підвищеної   небезпеки   якщо
не

3

доведуть, що
шкода виникла внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили.

З матеріалів
справи вбачається, що 5 квітня 2003 року мала місце
ДТП, в якій зіткнулися автомобіль «Москвич АЗЛК - 24412» д.н.НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіль «Опель-Вектра» д.н.
НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2

Та обставина, що
автомобілем «Опель-Вектра» д.н. НОМЕР_2
керувала ОСОБА_2 не заперечується особисто нею та стверджується постановою
про відмову у порушенні кримінальної справи від 4.08.2005 р. (а.с.3-4), висновком виконуючого обов'язки начальника
ВДАІ УМВС України у Волинській області від 20 жовтня 2003
року (а.с.30), висновком службового розслідування від 21.07.2005 року
(а.с.30-33). Указаними доказами стверджується факт порушення водієм ОСОБА_2
п.13.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна
пригода та автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Розмір
матеріального збитку, заподіяного законному володільцю автомобіля «Москвич АЗЛК 2142» д.н.НОМЕР_1
ОСОБА_1, визначений у звіті про автотоварознавче дослідження від 9 лютого 2005 року №43 (а.с.5-10) та
становить 6572 грн.

Оскільки жодна
із сторін не заявляла клопотання про призначення судової автотоварознавчої
експертизи слід прийняти до уваги розрахунки, наведені у звіті.

На підставі
наведеного колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди слід задоволити, стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 6572 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди.

Виходячи із
розміру задоволеної частини позовних вимог про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, розмір судових витрат становитиме 74 грн. 22 коп. (8 грн. 50 коп. + 65 грн. 72 коп.) та у
такому розмірі підлягає стягненню в користь ОСОБА_1

При вирішенні
позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, судом враховано усі
обставини справи та визначено розмір відшкодування з врахуванням вини, способу
заподіяння шкоди, характеру та тривалості заподіяних моральних страждань.

Вимоги апелянта
ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 8054
грн. матеріальної шкоди не грунтуються на вимогах ст.303 ЦПК України,
відповідно до яких, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та
досліджує докази, у дослідженні яких було відмовлено.

Твердження
позивача про те, що за кермом автомобіля під час ДТП перебував ОСОБА_3
спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Судом першої
інстанції вірно визначено як особу, яка повинна відповідати за заподіяні
збитки, - ОСОБА_2,
правові підстави відповідальності ОСОБА_3 -
відсутні.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху суперечать
наявним у матеріалах справи доказами, тому не можуть бути прийняті до уваги.

4

Висновок суду
про недоведеність ОСОБА_3 факту заподіяння йому моральної шкоди ОСОБА_4,
ОСОБА_1 відповідає встановленим обставинам справи, а рішення суду в частині відмови
у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 є законним і обґрунтованим.

Керуючись
ст.ст.450, 453 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького
міськрайонного суду від 10
листопада 2006 року у
частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та
розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 6572 грн. та 74 грн. 22 коп. судового
збору.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Стягнути з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 55
грн. 50 коп.
судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців з часу набрання рішенням законної сили.