Справа  №22ц/407                                                    Головуючий  у  1
категорія  40                                                                               Доповідач  Кашапова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12     лютого  2007  року

Апеляційний
суд  Житомирської  області
в   складі:

головуючого       -
Кашапової  Л.М.

суддів                       -
Миніч  Т.І.,   Омельчука
М.І.

при  секретарі  -  Константіновій
І.А.

з  участю                      сторін,   їх
представників

розглянув у
відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну

справу за
позовом ОСОБА_1 до Житомирського

обласного             комунального              агролісогосподарського                     підприємства

«Житомироблагроліс» про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної  шкоди

за апеляційною скаргою Житомирського обласного
комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» на рішення
Богунського  районного     суду
м.Житомира  від  ІНФОРМАЦІЯ_1  року

встановив:

В ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1
звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просив поновити його на посаді
директора дочірнього підприємства «Малинський лісгосп АПК», стягнути з
відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з ІНФОРМАЦІЯ_3 року по день
поновлення на роботі, кошти за час перебування     на
лікарняному     за     період
з     ІНФОРМАЦІЯ_4     року     по

ІНФОРМАЦІЯ_3      року.

Посилався на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_5 року між
ним та відповідачем було укладено контракт про прийняття його на посаду
директора дочірнього    підприємства    «Малинський    лісгосп
АПК»    на    термін
до

ІНФОРМАЦІЯ_6       року.
Наказом від ІНФОРМАЦІЯ_4
року НОМЕР_1 він був

звільнений з
роботи з посиланням на п.5.3.6
контракту, п.8 ст. 39

КЗпП України та
акт комплексної перевірки ДП «Малинський лісгосп

АПК»  від  ІНФОРМАЦІЯ_7  року.

Вказував, що
наказ про звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки звільнення відбулося
без законних підстав, та з порушенням встановленого порядку, оскільки
адміністрація звільнила його з роботи в період перебування на лікарняному, не
попередила його  про  дострокове
розірвання   контракту  за
дві   неділі.   Про
видачу

2

наказу на звільнення його з роботи
йому стало відомо лише ІНФОРМАЦІЯ_8  року.

В ІНФОРМАЦІЯ_9 року позивач
подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з
відповідача на його користь
85050грн.   на  відшкодування
моральної  шкоди.

Зазначав, що
незаконним звільненням з роботи йому спричинено моральні страждання, підірвано
його авторитет і ділову репутацію, принижено честь та гідність, викривлено
суспільну оцінку соціальних і моральних якостей, а також його особистісну
самооцінку. погіршився стан його здоров'я. Вказував, що були порушені нормальні
життєві зв'язки, оскільки він не міг працевлаштуватися в зв'язку з тим, що
розгляд справи занадто затягнувся, і відповідно позбавлений можливості
матеріально утримувати свою сім'ю, та погіршився стан його здоров'я: він став
інвалідом  третьої   групи.

Рішенням
Богунського районного суду м.Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_16
року  позову  задоволено
частково.

Поновлено
ОСОБА_1 на роботі на посаді директора дочірнього підприємства «Малинський
лісгосп АПК» з ІНФОРМАЦІЯ_10
року.

Стягнуто               з             Житомирського               обласного                комунального

агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс»
на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі
20163грн., 500грн. на відшкодування моральної шкоди, в прибуток держави судовий
збір в сумі 218грн. 63коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30грн.

Допущено негайне
виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку в межах суми платежу за
один  місяць   в
розмірі   1445грн.   20коп.

В      апеляційній                 скарзі                Житомирське      обласне      комунальне

агролісогосподарське підприємство «Житомироблагроліс»
просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки зібраним
по справі доказам, неправильно застосував норми матеріального закону, а тому
висновки суду не відповідають дійсним обставинам  справи.

Розглянувши
справу в межах, визначених ст.303
ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Задовольняючи
частково позов, суд виходив з того, що наказ про звільнення позивача з роботи є
незаконним, оскільки виданий в період тимчасової непрацездатності позивача, про
яку той повідомив відповідача.

З таким
висновком суду погодитись неможливо, оскільки він суперечить дійсним обставинам
справи, не враховує наявність законних підстав для звільнення позивача з
роботи, ненадання відповідачу документальних доказів про тимчасову
непрацездатність позивача та строковий характер трудового контракту, укладеного
між сторонами.

Відповідно до
вимог ст.36 п.8 КЗпП
України підставами припинення
трудового  договору  є
підстави,   передбачені  контрактом.

3

Згідно п.5.3.б укладеного між
сторонами контракту від ІНФОРМАЦІЯ_5
року контракт припиняється у разі одноразового грубого порушення Керівником
законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого для
підприємства настали значні негативні
наслідки  /понесено  збитки,
виплачено  штрафи,   тощо/.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від
нього  додаткових  зусиль
для  організації   свого
життя.

Як вбачається з
матеріалів справи, між сторонами було укладено трудовий контракт від ІНФОРМАЦІЯ_5 року на строк до
ІНФОРМАЦІЯ_6 року,
відповідно до якого позивач був призначений на посаду директора дочірнього  підприємства
«Малинський  лісгосп  АПК»
/а.с.5-11/.

Наказом              по            Житомирському               обласному               комунальному

агролісогосподарському підприємству «Житомироблагроліс»
від ІНФОРМАЦІЯ_4 року НОМЕР_1 позивача
звільнено з посади директора дочірнього підприємства Малинський лісгосп АПК» з ІНФОРМАЦІЯ_4 року на підставі
п.8 ст. 36 КЗпП
України /а не на підставі п.8 ст. 39
КЗпП України, як вказано в позовній заяві/, п.5.3.6 контракту та
акту комплексної перевірки ДП «Малинський лісгосп АПК» від ІНФОРМАЦІЯ_7 року, з якого
вбачається вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, яке
виразилось в безконтрольності за проведенням санітарної рубки деревини у
заборонений період, що потягло за собою відповідно до санітарних правил в лісах
України, затв. постановою
Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 року №555, майнові стягнення в
розмірі трикратної вартості деревини, яка підлягає вирубуванню, а саме в
сумі   10419грн.   51коп./а.с.18-33,   70-78/.

Зі
змісту дій, які вмінені у вину позивачу, випливає, що вони

мають      пряме
відношення      до      трудових      обов'язків                    керівника

дочірнього підприємства /п.2.1 контракту/, порушення було
грубим, оскільки стосувалося безпосередньо профільної діяльності підприємства,
і внаслідок порушення заподіяні матеріальні збитки підприємству,   які
за  своїм  розміром
є  суттєвими.

Документально підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року позивач був
на

нараді          в               Житомирському                  обласному                   комунальному

агролісогосподарському        підприємстві        «Житомироблагроліс»,                                  де

обговорювався акт комплексної
перевірки ДП «Малинський лісгосп АПК» від, ІНФОРМАЦІЯ_7 року, давав особисті пояснення з
приводу висвітлених в акті порушень, був повідомлений про звільнення з роботи,
однак відмовився ознайомитися з наказом про звільнення під розписку, його вихід
на роботу в цей день в табелі обліку робочого часу за жовтень місяць 2005 року визначено,
як робочий /а.с.47-53/.

З пояснень сторін в судовому засіданні та листа ДП
«Малинський

лісгосп АПК» від ІНФОРМАЦІЯ_11
року НОМЕР_2 вбачається,
що листки

непрацездатності за період з ІНФОРМАЦІЯ_4 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року

позивачем не пред'являлись адміністрації Житомирського
обласного

комунального                      агролісогосподарського                                    підприємства

«Житомироблагроліс»
для оплати чи документального підтвердження причин     відсутності     позивача     на
робочому    місці,     що
позбавило

4

відповідача можливості внести зміни в наказ про
звільнення позивача з роботи і вказує на наявність умисних дій зі сторони
позивача підтасувати факти під спростування дійсних обставин справи  /а.с.125/.

Звертає на себе
увагу і той факт, що видані медичними установами довідки та листки
непрацездатності містять суперечливі відомості щодо режиму лікувального процесу
позивача в медичних установах та виправлення в листку непрацездатності серії
НОМЕР_3 дати,
яка вказує на початок стаціонарного лікування /з ІНФОРМАЦІЯ_10 року на ІНФОРМАЦІЯ_12 року/, що
свідчить про порушення правил видачі листків непрацездатності та перекручення
об'єктивної інформації, яка існувала на момент видання наказу про звільнення
/виходить, що на момент видачі листка непрацездатності в зв'язку з перебуванням
на стаціонарному лікування, а саме серії НОМЕР_3 на період з ІНФОРМАЦІЯ_10 року, який
виписується і видається хворому при виписці зі стаціонару, не було листка
непрацездатності в зв'язку з перебуванням позивача на. амбулаторному лікуванні
серії НОМЕР_4 на
період з ІНФОРМАЦІЯ_4 року по ІНФОРМАЦІЯ_13року, який
повинен бути виписаний лише в день його відкриття, оскільки вважати, що позивач
не знав, де і з якого часу він лікувався, чи лікувався одночасно як в
стаціонарі, так і амбулаторно, підстав немає
-  а.с.12-14,45,/.

Крім того, в
судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що
санітарна заготівля деревини в заборонений період проводилась в період його
відсутності на робочому місці в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, оскільки
документально підтверджено, що вказані порубки проводились як в березні, так і
в ІНФОРМАЦІЯ_14 року /а вказані місяці не входять в зимовий період/, тобто в
період, коли позивач виконував обов'язки директора, що сам він і підтвердив в
заяві про уточнення позовних вимог  /а.с.41-43,157,158/.

До того ж
специфіка організації діяльності лісогосподарського підприємства, яке включає в
себе чотири лісництва, передбачає персональну відповідальність перших осіб і
попереднє погодження з ними будь-яких питань, пов'язаних з вирубкою лісу, а це
достовірно вказує на наявність вини позивача у вчиненні одноразового грубого
порушення  трудових  обов'язків,
за  яке  його
звільнено  з  роботи.

З   врахуванням
того,    що    висновок
суду   першої    інстанції
про недотримання      саме      відповідачем      вимог
закону      при      звільненні позивача   з
роботи   не
відповідає   дійсним  обставинам
справи,   так   як звільнення  позивача
з  роботи  було
проведено  на   законних
підставах, а   вказане   порушення
вимог   ч.З   ст.4
0   КЗпП   України
стало   наслідком дій  самого
позивача,   який  не  повідомив   відповідача
у  встановленому законом   порядку
про    свою   тимчасову
непрацездатність,    яка       була оформлена  після
прийняття  наказу  про
звільнення  позивача  з
роботи, рішення    суду    щодо
необхідності    поновлення    позивача
на    роботі, стягнення    на
його    користь     заробітної     плати
за    час    вимушеного прогулу,     відшкодування    моральної
шкоди    не    відповідають    дійсним обставинам   справи,
рішення   суду   слід
скасувати   і    з
врахуванням того,    що   видані
позивачу   листки   непрацездатності   на
час   розгляду справи   не
оспорені   у   встановленому   законом
порядку,    ухвалити   нове рішення   про
зміну   дати   звільнення
позивача   з   посади
директора   ДП

5

«Малинський лісгосп АПК» з ІНФОРМАЦІЯ_4 року на ІНФОРМАЦІЯ_15 року,   тобто
на  перший  робочий
день  після  закінчення
лікарняного.

В
задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі,

стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

відшкодування
моральної шкоди та стягнення коштів за період

тимчасової     непрацездатності,     з
приводу    якої     відповідачу                            не

подавались документи і відповідно відповідач не
відмовлявся провести нарахування коштів, виплата яких проводиться з Фонду
соціального страхування внаслідок тимчасової непрацездатності, слід  відмовити
за  необґрунтованістю  позовних
вимог.

З врахуванням
результатів розгляду справи та того факту, що позивачі по трудових спорах
звільняються від сплати судового збору відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.4 Декрету кабінету
Міністрів України «Про державне мито», судовий збір в сумі 68грн. слід
віднести  за  рахунок
держави.

Керуючись ст.ст.218,307,309,314,317 ЦПК
України, апеляційний суд  -

вирішив   :

Апеляційну      скаргу                   Житомирського      обласного      комунального

агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс»
задоволити частково.

Рішення
Богунського районного суду м.Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_1
року    скасувати.

Ухвалити  нове  рішення.

Змінити дату
звільнення ОСОБА_1 з посади директора дочірнього підприємства «Малинський
лісгосп АПК», зазначену в наказі від ІНФОРМАЦІЯ_4
року НОМЕР_1, з ІНФОРМАЦІЯ_4  року  на   ІНФОРМАЦІЯ_15  року.

В  задоволенні  позову
відмовити  за  необґрунтованістю.

Судовий    збір
в                сумі     68грн.
00коп.     віднести    за
рахунок

держави.

Рішення
набирає  законної  сили
з  моменту  проголошення.

Рішення може
бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня  набрання  законної
сили.