Справа № 22ц-6/2007                                                                      Головуючий
в І інстанції Авалян
Н.М. Доповідач Савченко
УХВАЛА

іменем України

2007 року січня
«10» дня Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Луганської

області в складі:

головуючого судді    Савченко В.О.

суддів                         Карташова О.Ю., Свинцової Л.М.

при секретарі             Малошонок О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганськ цивільну справу

по апеляційній
скарзі ОСОБА_1

на рішення
Ленінського районного суду Луганської області від 28 лютого 2006 року

за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Четвертої Луганської державної нотаріальної контори, Управління комунальним майном
Луганської міської ради та Луганської міської ради про захист права власності і
захист права користування земельною ділянкою

за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду Луганської
області від 28 лютого 2006 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1. і ОСОБА_2. до
ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., Четвертої
Луганської державної нотаріальної контори, Управління комунальним майном
Луганської міської ради та Луганської
міської ради про захист права власності і захист права користування земельною ділянкою
відмовлено за необгрунтованостю. Позовні вимоги ОСОБА_3. до ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволені. На
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. покладено зобов'язання усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_3. земельною ділянкою площею
0,0627 га за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_2, шляхом демонтажу та звільнення
земельної ділянки від гаражу, зливної ями та паркану.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати
та постановити по справі нове рішення, яким задовольнити вимоги, заявлені нею
і ОСОБА_2. та відмовити ОСОБА_3. у
задоволенні вимог, викладених у зустрічному позові.

Обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги ОСОБА_1. вказала що судом
першої інстанції при вирішенні справи по
суті порушено норми матеріального і процесуального права. Вважає що суд
безпідставно не визнав за нею та ОСОБА_2. право на спірну земельну ділянку,
оскільки споруди будувалися зі згоди колишнього власника будинку за
адресою м. Луганськ, вул. АДРЕСА_1, ОСОБА_6. Також судом на її думку
неправомірно застосовано положення Цивільного кодексу України в редакції 1963
року до спірних відносин, які повинні регулюватися Цивільним кодексом України в
редакції від 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і
обґрунтованість оскарженого рішення, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення
апеляційної скарги та залишення без змін судового рішення.

Стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини передбачає,
що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має
право на справедливий та відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним
і безстороннім судом, встановленим законом.

У відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинне бути законним і обґрунтованим лише
на тих доказах, що були досліджені в судовому засіданні. Цим вимогам закону
оскаржене рішення у повній мірі відповідає.

Суд повно і всебічно з*ясував обставини у справі,
правильно прийшов до висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивачів щодо захисту права власності і захисту права
користування земельною ділянкою, безпомилково встановивши, що права на
визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу
будинку, рішення Луганської міської ради від 08 липня 2003 року та державного
акту про право власності на земельну ділянку та на визнання право на земельну
ділянку, останні не мають. Не викликає сумніву і висновки суду у частині
задоволення позову ОСОБА_3.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

На думку колегії суддів доказів обґрунтованості своїх
вимог позивачами не надано, у той час як вони у повній мірі є у відповідачки.

З матеріалів справи вбачається що
вперше позивачі звернулися до суду у жовтні 2003 року з позовом до ОСОБА_3. про встановлення меж землекористування. В ході судового
розгляду справи ними неодноразово змінювались та доповнювались позовні вимоги
та остаточно 22 серпня 2005 року пред*явлено позов до ОСОБА_3., ОСОБА_5.,
Четвертої Луганської державної нотаріальної контори, Управління комунального
майна Луганської міської ради та Луганської міської ради про захист права
власності і захист права користування земельною ділянкою . У цьому позові ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
просили:

·  визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину
за законом, видане ІНФОРМАЦІЯ_2року четвертою Луганською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6.,

·  визнати недійсним договір купівлі-продажу непридатного для мешкання будинку
№ АДРЕСА_2 м. Луганська з 92% зносу, який
укладений між ОСОБА_6. та ОСОБА_3. та посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1року,

·  визнати недійсним рішення № НОМЕР_1XXI сесії ХХІУ скликання Луганської міської ради від 08
липня 2003 року про передачу ОСОБА_3. у приватну власність шляхом приватизації
земельної ділянки за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_2,

·  визнати недійсним державний акт про право власності
на земельну ділянку площею 0,0627 га, виданий 16 жовтня 2003 року та зареєстрований у книзі записів
реєстрації державних актів за номером 5312,

·  визнати за ними право на земельну ділянку площею 0,0667 га в межах кадастрового плану, на якій розташовані
належні ним на праві власності житловий будинок А-1 з прибудовою А'-1, гараж 3,
сарай К, погріб Е, Ж, душ Л, уборна У, зливна яма, загорожа №№2, 3 за
адресою: м. Луганськ, вул.. АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі вказували, що вони є співвласниками в рівних частках домоволодіння № АДРЕСА_1 в м. Луганську. Власником домоволодіннямНОМЕР_2,
був ОСОБА_7., після
смерті якого у 1974 році його дочка ОСОБА_6. спадкових прав не оформляла, в будинку не мешкала, домоволодіння було покинутим, не пригодним для
проживання. У 1984 році за погодженням з ЖЕО-3 м. Луганська, ними було
побудовано на земельній ділянці сусідів, з дозволу ОСОБА_6. гараж, а в 1990 році - зливну яму та встановили паркан. У 1994 році будинок
останньої згорів і земельна ділянка до 2003 року пустувала, після чого її
придбала відповідачка по справі ОСОБА_3., яка отримала земельну ділянку шляхом
приватизації.

Оскільки в 1994 році вони приватизували в рівних частках
своє домоволодіння, куди ввійшли і спірні споруди, вважають що до них перейшло
і право користування земельною ділянкою під домоволодінням з усіма зведеними
спорудами. Приватизувати земельну ділянку, що знаходиться у їх користуванні не
мають змоги у зв*язку зі спором з відповідачкою, яка з квітня 2003 року вимагає
від них перенести паркан, поламати гараж та зливну яму.

На думку позивачів, оскільки
житловий будинок № АДРЕСА_2 в м. Луганську, на момент видачі свідоцтва про
право на спадщину ОСОБА_6. після
смерті батька ОСОБА_7.,
був зруйнований, нотаріус не мав права видавати свідоцтво. Остання не може
вважатися спадкоємницею і не могла здійснювати
продажу неіснуючого майна.

Рішення № НОМЕР_1XXI сесії ХХІУ скликання Луганської міської ради від 08 липня
2003 року, яким ОСОБА_3. було передано земельну ділянку за адресою: м.
Луганськ,АДРЕСА_2, у приватну власність шляхом її   приватизації,     є
таким, як вважають позивачі, що порушує їх права як

співвласників будівель, що знаходяться на вказаній земельній ділянці, а
також і як землекористувачів, і що за ними повинно бути визнано право на
земельну ділянку площею 0,0667 га в межах відповідно до
кадастрового плану, на якій розташовані належні їм на праві власності спірні
будівлі та споруди.

22 жовтня 2003 року ОСОБА_3.
пред'явила до позивачів зустрічний позов, в якому просила суд зобов'язати
позивачів усунути порушення її прав як власника земельної ділянки площею 0,0627
га, яка розташована за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_2, шляхом
демонтажу огорожі, гаражу та зливної ями,
оскільки ці споруди побудовані ОСОБА_1. і ОСОБА_2. самовільно, без додержання встановлених
правил.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

На думку колегії суддів доказів обгрунтованості своїх
вимог позивачами не надано, у той час як вони у повній мірі є у відповідача.

Так, не визивають сумніву у судової
колегії висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1. і ОСОБА_2., про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2року та визнання
недійсним договору купівлі-продажу непридатного для мешкання будинку № АДРЕСА_2
м. Луганська від ІНФОРМАЦІЯ_1року, оскільки вказаними правовими актами права
позивачів не порушено.

Відповідно до статті 376 ЦК України в редакції 2004 року, ст. 105 ЦК України 1963
року, споруда, будівля вважаються самочинним будівництвом, якщо вона збудована
на земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту.

Стаття 116 ч.2 Земельного Кодексу
України в редакції 2001 року, передбачає що набуття права власності на громадянами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішення органів
місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Таке ж саме і правове визначення права громадян на землекористування
було закріплено в ст.. 6
ЗК України в редакції 1992 року.

Судом першої інстанції правильно встановлено що
позивачами побудований металевий гараж, зливна ява та паркан за адресою м.
ЛуганськАДРЕСА_2 без проведення попереднього відведення земельної ділянки, без
згоди з органами місцевого самоврядування. Розписка власника будинку розташованого за цією адресою не може бути
підставою для задоволення позовних вимог. Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги у частині визнання
необгрунтованим судового рішення про відмову у визнанні за позивачами
права на спірну земельну ділянку, на якій розташовані належні ним на праві
власності   гараж, зливна яма, та
загорожа, немає.

Є безпідставними і доводи ОСОБА_1., викладені нею у
апеляційній скарзі щодо необґрунтованості
висновків суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні її позовних
вимог про визнання недійсним рішення № НОМЕР_1XXI сесії ХХІУ скликання Луганської міської ради від 08 липня
2003 року про передачу ОСОБА_3. у приватну власність
спірної земельної ділянки за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_2 та визнання
недійсним державного акту про право власності на цю земельну ділянку за
відповідачкою.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3. як власник
непридатного для проживання будинку №
АДРЕСА_2 м. Луганська, надала всі необхідні документи до органу самоврядування,
звертаючись з заявою про приватизацію земельної ділянки. Апелянт не
заперечує що підписувала акт погодження меж земельної ділянки з відповідачкою з
власної волі, знала що її споруди будуть знаходитися на землі останньої.

Таким чином, підстав для визнання недійсним рішення
Луганської міської ради від 08 липня 2003 року
про передачу у приватну власність шляхом приватизації земельної ділянки за
вказаною адресою та визнання недійсним державного акту про право
власності на земельну ділянку на ім.*я останньої, суд першої інстанції не мав.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо наявності
у позивачів права на спірну земельну ділянку, оскільки свою власність на неї
вони розмістили самовільно, без дотримання вимог закону й тому не набули права
користування нею.

Одночасно у відповідності до ст. 391 ЦК України в редакції від 1963 року у ОСОБА_3., як законного власника спірної земельної
ділянки, є право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності,
що правомірно було визначено судом при задоволенні вимог останньої, заявлених у
зустрічному позові.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що спір підлягає вирішенню саме на підставі норм ЦК
України в редакції 1963 року, який
діяв на момент вчинення спірних угод.

Судова колегія на підставі наведених вище доказів вважає,
що доводи апелянта задоволенню не підлягають, оскільки відмова у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1. і ОСОБА_2. у
повному обсязі і задоволення вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3. є
обґрунтованою, зробленою у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Підстав для скасування чи зміни
рішення судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313,314 ЦПК України ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду Луганської
області по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Четверта Луганська державна
нотаріальна контора, Управління комунальним майном Луганської міської ради та
Луганської міської ради про захист права власності
і захист права користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою від 28 лютого 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили   ухвалою апеляційного

СУДУ.