Справа № 2 - 899/07/124
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 березня 2007
року                                   Дзержинський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді:
Шишкіна О.В.

при секретарі:
Макушенко К.В., Бідній О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за
позовом прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах держави в особі
Головного управління Державного казначейства у Харківській області, треті особи
Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут»,
відкрите акціонерне товариство «Важпромелектропроект» до ОСОБА_1про стягнення
коштів,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2007 року прокурор Дзержинського району м.
Харкова в інтересах держави в особі Головного управління Державного
Казначейства у Харківській області звернувся до суду з позовною заявою в якій
просить стягнути з ОСОБА_1на
користь державного бюджету України бюджетні кошти в сумі 10 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,
що ОСОБА_1 з 2000 року по 2005 рік навчався за рахунок бюджетних коштів на
денній формі фізико-технічного факультету НТУ «ХПІ».

10.11.2004 року між НТУ «ХПІ», ВАТ «Важпромелектропроект» та студентом
ОСОБА_1 було укладено договір № 1306 про працевлаштування останнього в якості
інженера на ВАТ «Важпромелектропроект». Згідно з п. 3.1 вказаного договору НТУ
«ХПІ» повністю виконав свої обов'язки, підготувавши ОСОБА_1як спеціаліста
згідно вимог до кваліфікації. Також, згідно п. 1.4 договору ОСОБА_1 повинен
працювати на ВАТ «Важпромелектропроект» не менше ніж 3 роки з моменту закінчення
Університету на посаді інженера.

07.06.2006 року відповідач звернувся до відділу кадрів ВАТ
«Важпромелектропроект» з заявою про розірвання трудового договору який було
розірвано 21.06.2006 року.

Відповідно до п. 4.1 Статуту ВАТ «Важпромелектропроект», засновником
товариства є держава.

Таким чином, оскільки навчання ОСОБА_1фінансувалося за
рахунок державного бюджету України, а ОСОБА_1. в порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», п. 2
Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77/96, п. 8 Порядку про
працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, звільнився з державного
підприємства ВАТ «Важпромелектропроект» та державні грошові кошти, згідно
довідки НТУ «ХПІ» від 03.08.2006 року № 66-01/332 в сумі 10 100,00 грн.,
витрачені на навчання не відшкодував, позивач - Прокурор Дзержинського району м
.Харкова виходячи з вищенаведеного та відповідно до ст. 45 ЦПК України просить
стягнути з ОСОБА_1зазначену суму грошових коштів.

У судовому засіданні
позивач підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2,
який діє на підставі доручення позов не визнав та пояснив, що відповідно до
ст. 9 КЗпП України «умови договорів про працю, які погіршують становище
працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсним», як
стверджує відповідач, він був прийнятий на роботу ВАТ «Важпромелектропроект» на
посаду інженера і працював в відділі М-3 в період з 11.10.2004 року по
31.12.2004 року, звільнений за ст. 36 КЗпП України. Тобто трудовий договір вже
існував до вкладання договору про працевлаштування випускника, тому новий
трудовий договір, який був укладений 29.12.2004 року, згідно приказу 310-К по
підприємству, не відповідає дійсності так як дата заповнення трудової книжки є
4.01.2005 року. Такі дії ВАТ «Важпромелектропроект» ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 вважають як звільнення відповідача з роботи з ініціативи адміністрації.

Також, представник відповідача посилається на ст. 52 Закону України «Про
освіту» яка містить перелік обов'язків випускників, стверджуючи, що ця стаття
не містить обов'язку випускника відшкодувати вартість навчання до державного
бюджету України у разі не відпрацювання ним.

Представник головного управління Державного казначейства у Харківській
області та третьої особи НТУ «ХПІ» та ВАТ «Важпромелектропроект» позовні вимоги
прокурора підтримали у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши
доводи, наведені у позові, суд вважає, що позовна заява прокурора Дзержинського
району м. Харкова в інтересах держави в особі Головного управління Державного
казначейства у Харківській області підлягає задоволенню повністю з таких
підстав:

Як вбачається з матеріалів справи 10.11.2004 року між НТУ «ХПІ», ВАТ
«Важпромелектропроект» та студентом ОСОБА_1 було укладено договір № 1306 про
працевлаштування останнього в якості інженера на ВАТ «Важпромелектропроект».

Згідно   з
п.    1.4   договору
ОСОБА_1    повинен   працювати
на   ВАТ «Важпромелектропроект» не
менше ніж 3 роки з моменту закінчення Університету. Свої обов'язки відповідно
до п. 3.1 вказаного договору НТУ «ХПІ» повністю виконав, підготувавши ОСОБА_1як
спеціаліста згідно вимог до кваліфікації.

Відповідно до п. 4.1 Статуту ВАТ «Важпромелектропроект», засновником
товариства є держава.

07.06.2006 року відповідач звернувся до відділу кадрів ВАТ
«Важпромелектропроект» з заявою про розірвання трудового договору, який було
розірвано 21.06.2006 року, таким чином вбачається, що ОСОБА_1 були порушені
вимоги п. 1.4 договору який фактично не пропрацював на займаній посаді
встановлені договором три роки.

Суд вважає, що доводи якими аргументували відповідач та його представник
свою незгоду з позовними вимогами прокурора Дзержинського району м. Харкова є
безпідставними та необгрунтованими, з таких причин:

В своїх запереченнях відповідач посилається на ст. 9 КЗпП України,
відповідно до якої умови договорів про працю, які порушують становище
працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, але
відповідач та його представник не зазначають які саме умови погіршували
становище ОСОБА_1порівняно з законодавством.

Відповідно до ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень,
тому посилання відповідача на ст. 9 КЗпП України суд вважає недоведеними.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача на
те, що дата заповнення трудової книжки від 04.01.2005 року не відповідає
дійсності, оскільки в матеріалах справи мається заява ОСОБА_1, в якій він
просить прийняти його у відділ М-3 на посаду інженера з 04.01.2005 року та
наказ ВАТ «Важпромелектропроект» від 29.12.2004 року № 310-К про прийняття на
роботу ОСОБА_1з 04.01.2005 року.

Посилання відповідача на те, що дії ВАТ «Важпромелектропроект» треба
розглядати як звільнення його з роботи з ініціативи адміністрації також є
недоведеними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, підприємство у
правовідносинах з ОСОБА_1 діяло відповідно до норм чинного законодавства,
звільнення та прийняття на роботу здійснювалося на підставі його особистих
заяв.

Також суд вважає необгрунтованими ствердження відповідача та його представника
про те, що ст. 52 Закону України «Про освіту» не містить вказівки про
відшкодування вартості навчання до державного бюджету, оскільки ч. 2 ст. 52
вказаного Закону є відсильною нормою яка зазначає, що випускники вищих
навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого
бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і
в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в свою чергу згідно з п.
8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка
яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, випускники, які уклали угоду з
вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати
за місцем призначення не менше трьох років. Згідно п. 14 «Порядку» у разі не
прибуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини
приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи
адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням
протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому
порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі
витрати.

Отже приймаючи рішення про задоволення цивільного позову прокурора
Дзержинського району м. Харкова, суд виходить з наступного:

Згідно з ч. 2 ст. 52 ЗУ
«Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти
державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані
відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Також, згідно п. 8 Порядку про працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням,
затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 22.08.1996 року № 992,
випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на
навчання, повинні відпрацювати не менше трьох років. Також п. 14
вищезазначеного нормативного акту вказує, що у разі не прибуття молодого
фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи
за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років
випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77/96
особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією
вищого навчального закладу трудову угоду, за якою вони зобов'язуються після
закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в
державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови
працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують
в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Згідно довідки НТУ «ХПІ» від 03.08.2006 року № 66-01/332 останнім на
підготовку ОСОБА_1, як
спеціаліста було витрачено 10 100,00 (десять тисяч сто) грн. державних коштів.

Стаття 88 ЦПК України вказує на те, що якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави, а тому з відповідача на користь держави стягується
судовий збір у сумі 101,00 грн.

З огляду на вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 124
Конституції України, ст. ст. 60, 88, 208-209, 212-215, керуючись ч. 2 ст. 52
Закону України «Про освіту», п. 2 Указу Президента України від 23.01.1996 року
№ 77/96, п. п. 8, 14 Порядку про працевлаштування    випускників    вищих
навчальних    закладів,    підготовка    яких

здійснювалась
за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.08.1996 року № 992, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільний позов прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах
держави в особі Головного управління Державного казначейства у Харківській
області задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1на користь державного бюджету України, бюджетні кошти в
сумі 10 100,00 (десять тисяч сто) грн. на р/р № 0076 Головне
управління Державного казначейства у Харківській області, МФО 851011, код
02071180.

Стягнути з ОСОБА_1на користь держави судові витрати у сумі 101,00 (сто
одна) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій
кімнаті.