Справа № 22-ц-173/2007р.                                         Головуючий
1-ої інст. Камишева JI.M.
визнання права на                                    Доповідач:
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2007
року                                                                                               м.
Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого
судді - Коростійової В.І.,

Суддів -                      Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.

при секретарях -        Полубан С.М., Половецькій А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за
апеляційною скаргою акціонерного товариства відкритого типу «Харківський
канатний завод» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 листопада
2006 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
акціонерного товариства відкритого типу ,, Харківський канатний завод",
Жовтневої районної ради м. Харкова, 3-я особа - управління комунального майна
та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської
міської ради про визнання права на приватизацію , -

встановила:

В жовтні 2005
року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом.

В уточнених позовних вимогах вони зазначали, що мешкають
в квартирі АДРЕСА_1 міста Харкова, яка була надана сім'ї ОСОБА_1. в 1932 р.

До 1991 року жилий будинок, в якому знаходиться квартира,
перебував у державному житловому фонді - в повному господарчому віданні
державного підприємства „Харківський канатний завод".

В 2003 році вони, позивачі, звернулись до відповідача з
заявою про приватизацію квартири.

14 листопада 2003 року відповідач відмовив їм в приватизації, посилаючись
на те, що жилий будинок 25 грудня 1991 року був виключений з державного
житлового фонду і переданий у колективну власність АТВТ „Харківський канатний
завод".

Згодом
їм стало відомо, що 25 грудня 1991 року весь майновий комплекс ДП „Харківський
канатний завод", в тому числі і багатоквартирні жилі будинки, був

викуплений
колективом заводу, на підставі Державного акту № 2 від 25 грудня 1991 року про
викуп майна підприємства.

На порушення вимог ч. 2 п. 2 ст. 8 Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду" багатоквартирний жилий будинокАДРЕСА_1 міста
Харкова, у зв'язку зі зміною форми власності Харківського канатного заводу, не
був переданий у комунальну власність, чим було порушено право позивачів на
приватизацію квартири.

Посилаючись на вказані обставини, просили визнати за ними
право на приватизацію вказаної квартири.

Відповідач, в особі своїх представників, позов не визнав,
посилаючись на те, що жилий будинок, в якому знаходиться квартира позивачів, з
1991 року є колективною власністю АТВТ. „Харківський канатний завод". До
2003 року останній надавав дозвіл на приватизацію житла. Більшість наймачів
приватизували житло. На теперішній час, за відчуження нерухомості він,
відповідач, повинен сплачувати великі податки, в зв'язку з чим, прийнято
рішення про зупинення приватизації.

Притягнуті до участі у справі, в якості третіх осіб на
стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог, виконком Жовтневої
районної ради м. Харкова та управління комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, в особі
своїх представників, вважали, що квартира позивачів приватизації не підлягає,
так як не відноситься до державного житлового фонду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 3
листопада 2006 року позов задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4 право на
приватизацію квартириАДРЕСА_1 м. Харкова.

На АТВТ „Харківський канатний завод" покладено
обов'язок видати відповідні документи для приватизації жилого приміщення.

Департаменту економіки та комунального майна Харківської
міської ради делеговано повноваження по приватизації вказаного житла.

В
апеляційній скарзі АТВТ „Харківський канатний завод" просе рішення суду
скасувати, та ухвалити нове, яким у позові відмовити. При цьому посилається на
порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які
брали участь у справі, рішення суду не оскаржили.

ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4., ОСОБА_3. подали на апеляційну скаргу заперечення. Апеляційну скаргу
вважали безпідставною, а рішення суду - законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду зміні з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи та порушення або неправильне застосування
норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення
норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується відповідачем,
що жилий будинок АДРЕСА_1 м. Харкова належав до державного житлового фонду і
знаходився у віданні державного підприємства „Харківський канатний завод".

Наймачем квартириАДРЕСА_1 міста Харкова з 25 червня 1945
по 18 серпня 1999 p.p. була мати позивача
ОСОБА_1. -ОСОБА_5.

ОСОБА_1 мешкав в квартирі з 8 липня 1949 року. 10 жовтня
1979 року був знятий з реєстрації.

15 квітня 1988 року поселився у вказану квартиру,
зареєструвався і мешкає в ній постійно до теперішнього часу (а.с. 262)

ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку зі смертю ОСОБА_5., ОСОБА_1 став
основним наймачем квартири і на нього був переоформлений особовий рахунок (а.с.
11).

В 1991 року змінена форма власності відповідача. Державне
підприємство „Харківський канатний завод" перетворено у акціонерне товариство
відкритого типу „Харківський канатний завод", з колективною формою
власності, яка виникла на підставі передачі майна в оренду трудовому колективу
підприємства з наступним його викупом.

Разом з цілісним майновим комплексом, відповідачем були
викуплені і об'єкти соціальної інфраструктури, в тому числі, і жилий
будинокАДРЕСА_1 міста Харкова.

Судом
встановлено, і не заперечується відповідачем, що останній набув власності на
уже заселений мешканцями жилий будинок, який раніше належав до державного
житлового фонду.

Отже,
відповідач набув права власності на жилий будинок, який вільним не був.

Відповідно до ч. 2 п.
9 ст. 8 Закону
України „Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, яка
діяла на час спірних правовідносин) в разі банкрутства підприємств, зміни форми
власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному
господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім
гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських,
селищних, сільських Рад народних депутатів (а.с. 48-51).

На порушення зазначеної норми жилий будинокАДРЕСА_1 м.
Харкова в комунальну власність відповідної місцевої ради переданий не був.

З прийняттям Закону України „Про приватизацію державного
жилого фонду" у ОСОБА_1., який постійно проживав в квартирі державного
житлового фонду -АДРЕСА_1 м. Харкова, виникло право на приватизацію квартири.

Оскільки при зміні форми власності відповідач жилий
будинок, в якому мешкає ОСОБА_1,
не передав в комунальну власність, суд дійшов обґрунтованого висновку, що
право ОСОБА_1. на приватизацію квартири порушено відповідачем, та визнав за ним
право на приватизацію квартири. Судова колегія з цим висновком суду першої
інстанції погоджується.

В 1995 році в зазначену вище квартиру, на правах членів
сім'ї ОСОБА_1., поселились його дружина та сини - (ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4.
(а.с. 262).

Визнаючи за ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4 права на
приватизацію квартириАДРЕСА_1 міста Харкова, суд не врахував, що вони
скористались правом на приватизацію і 26 січня 1994 р. приватизували
квартируАДРЕСА_2 м. Харкова.

Загальна площа
приватизованої квартири складає 63,2 кв.м.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду" приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам
квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної
площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково  10 квадратних метрів на сім'ю; продажу
надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в
них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

ОСОБА_2, ОСОБА_3.
ОСОБА_4. мали право безоплатно приватизувати жилу площу в розмірі 73 м.кв.

Таким
чином, члени сім'ї ОСОБА_1., які постійно з ним мешкають, мають право на
приватизацію квартириАДРЕСА_1 міста Харкова, в межах невикористаних житлових
чеків.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне
рішення суду, в частині визнання за ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4 права на
приватизацію квартири № 3-А будинкуАДРЕСА_1 м. Харкова - змінити та визнати за
ними право на приватизацію вказаної квартири в межах невикористаних житлових
чеків.

Доводи апеляційної скарги про те, що Закен України „Про
приватизацію державного житлового фонду" на спірні відносини не
поширюється -безпідставні.

Із матеріалів справи вбачається, що викуп майна ДП
„Харківський канатний завод" був здійснений 25 листопада 1991 року, на
підставі „Основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про оренду"
від 1989 року шляхом передачі майна підприємства в оренду трудовому колективу з
наступним його викупом.

В рахунок викупу до державного бюджету відповідачем були
перераховані не всі кошти.

Наказом фонду державного майна України № 9-п від 28
квітня 1993 року, викуп майна ДП „Харківський канатний завод" визнано
дійсним при умові внесення відповідачем доплати (а.с. 44).

Тільки після внесення відповідної доплати 24 травня 1993
року Фондом державного майна України відповідачу було видано свідоцтво про
право власності на викуплене майно (а.с. 31, 160).

На цей час уже діяв Закон України „Про приватизацію
державного житлового фонду", який набрав чинності 19 червня 1992 року.

Матеріали справи свідчать про те, що сам відповідач
визнавав за мешканцями будинкуАДРЕСА_1 м. Харкова право на приватизацію
квартир, на підставі Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду".

Більшість мешканців будинку це право реалізувало, що
підтвердив в суді відповідач.

Для реалізації цього права відповідач, 22 вересня 2003
року до вирішення питання про передачу державного житлового фонду у комунальну
власність, передав управлінню комунального майна та приватизації повноваження
по приватизації житла (а.с. 167).

В липні 2003 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про
приватизацію квартири, яка на порушення п. З ст. 8 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду", в місячний термін розглянута не
була.

З
листопада 2003 року відповідач припинив приватизацію житла.

Таким
чином, право позивача на приватизацію квартири було порушено відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і висновків
суду не спростовують.

Керуючись
п. 3 ст. 303, ст. 304, п. 3 ч. 1ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314,
ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу акціонерного товариства відкритого типу „Харківський канатний
завод" задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 листопада 2006 року змінити.

Резолютивну
частину рішення викласти в такій редакції.

Позов ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.

Визнати
за ОСОБА_1 право на приватизацію квартириАДРЕСА_1 в м. Харкові.

Позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право на приватизацію квартириАДРЕСА_1 в м.
Харкові у межах невикористаної частини житлових чеків.

Зобов'язати
акціонерне товариство відкритого типу „Харківський канатний завод" видати
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідні документи для приватизації
квартириАДРЕСА_1 в м. Харкові та делегувати Управлінню комунального майна та
приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської
ради повноваження по приватизації вказаного житла.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.