УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19" квітня 2007 р.                                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах по
розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі
суддів:

Вакарук В.М., Павлишиної А.Т., Бідочко Н.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську цивільну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої
злочином, за касаційною скаргою приватного підприємця ОСОБА_1 на рішення
Хустського районного суду від 28
квітня 2004 року та
ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2004 року,-

встановила:

В жовтні 2003 р. ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 6900 грн.,
яка в подальшому була збільшена до 13.800
грн., завданої злочином та моральної шкоди в розмірі 2.000 грн.

Рішенням
Хустського районного суду від 28.04.2004
p., залишена без зміни ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 29.07.2004
р., в позові відмовлено.

Не погоджуючись
із судовими рішеннями, приватний підприємець ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в
якій вказав на порушення судами норм матеріального і процесуального права, на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, у зв"язку з
чим ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення.

Колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні виходячи з
наступного.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд виходив із положень ст. 30 ЦПК України (в ред. 1963 p.), згідно
яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про
спричинення йому матеріальної шкоди, посилається на вирок Хустського районного
суду від 24.06.2003 p.,
згідно якого відповідачка була засуджена за ч.4 ст. 191 КК України за
кваліфікуючою ознакою привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні,
вчинене у великих розмірах. Однак, не представив суду належних доказів;
письмових бухгалтерсько-облікових документів щодо підтвердження факту
неповернення відповідачкою вказаної суми грошей на час пред"явлення
позову, оскільки вищезазначеним вироком встановлено факт повернення
відповідачкою спричинених йому збитків, підтверджених показами свідків,
допитаних під час розгляду даної кримінальної справи.

Справа
№33-ц-92кс/07 р.                                          Головуючий
у І інстанції Кемінь В.Д.

Категорія 20                                                                Доповідач
Вакарук В.М.

2

Апеляційний суд
обгрунтовано погодився з таким висновком суду першої інстанції та залишив його
без змін.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до
ч.2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що
не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це
вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням
судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені
ч.І ст. 338 ЦПК
України підстави для обов"язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись ст.ст.
332, 336 ЦПК
України, колегія суддів судової палати в цивільних справах по розгляду
касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області,-

ухвалила:

Касаційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Хустського районного суду від 28
квітня 2004 року та
ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 липня 2004 року залишити
без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                  В.М.
Вакарук

А.Т. Павлишина
Н.П. Бідочко