УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2007 року                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів :

Балюка М.І.,

Гуменюка В.І.,

Барсукової В.М.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства
закритого типу (далі-АТЗТ) “Коростенській фарфор” про стягнення заробітної
плати за час вимушеного простою,

в с т а н о в и л а:

У червні 2005 року ОСОБА_1 звернулась із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 14 липня 1987 року по 16 травня
2005 року вона працювала пакувальником на АТЗТ “Коростенський фарфор”. По
причині простою вона знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати у
2003 році - 76 робочих днів, у 2004 році - 140 робочих днів, у 2005 році - 57
робочих днів, що суперечить діючому законодавству. У 2003 році позивачка
написала заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати під
впливом керівництва, а заяви у 2004 році та 2005 році про надання відпустки без
збереження заробітної плати вона не підписувала. Просила стягнути з відповідача
на її користь заробітну плату за час вимушеного простою за 2003-2005 роки в
розмірі 2 082 грн. 08 коп.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської
області від 13 листопада 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТЗТ
“Коростенській фарфор” на користь ОСОБА_1
916 грн. 75 коп. заробітної плати за час вимушеного простою.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 січня 2007 року
рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13
листопада 2006 року скасовано. Постановлено відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 за безпідставністю.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП
України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається
зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою.

Згідно пункту 2.1 розділу 2 договору
трудового колективу з адміністрацією підприємства  у випадках зменшення обсягів виробництва, в
зв'язку з втратою ринків збуту, важкого фінансового становища, які не залежать
від адміністрації підприємства, власник підприємства зобов'язується ввести
тимчасово неповний робочий час.

Отже, введення тимчасово неповного
робочого часу, як зміна істотних умов праці було обумовлене випадками зменшення
обсягів виробництва, втратою ринків збуту, важким фінансовим становищем, які не
залежали від адміністрації підприємства.

Виходячи зі змісту статті 56 КЗпП
України тривалість неповного робочого часу не обмежується і може
встановлюватися як шляхом зменшення тривалості щоденної роботи, та і зменшенням
щоденної роботи при неповному робочому тижні.

У відповідності до роз'яснень
Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Мінпраці
та соціальної політики України за наявності змін в організації виробництва і
праці, за умови додержання процедури зміни суттєвих умов праці, як вона
передбачена статтею 32 КЗпП України, може бути встановлено неповний робочий час
за ініціативою роботодавців. У цьому випадку у разі незгоди працівника на
продовження роботи в нових умовах трудовий договір припиняється.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано
виходив із вимог зазначених норм матеріального закону,  ухвалене
рішення є законним.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що
не були встановлені в рішенні або вирішені ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції досліджено обставини
справи повно, зібраним
доказам дана оцінка.

Доводи скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального
та процесуального права,
підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись статтями 333, 335-337, 345
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської
області від 11 січня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                              А.В. Гнатенко

Судді :
М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Й.
Косенко