№2-0160
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19 лютого   2007
року. Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі
головуючого судді   Буднікової Н.П., при
секретарі     Сергеєвій О.В.,

за участю
представника позивача - адвоката
ОСОБА_1, за  участю   представників   відповідача
-   ОСОБА_2   та
адвоката  ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у М.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про захист прав власника
земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом
від

06.10.1998    року    Берестівською
сільською    радою    Бердянського    району

Запорізької
області ОСОБА_4
передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га в межах
згідно з планом, яка розташована на території с.Берестове, вул. Миру, 65 Берестівської
сільської ради Бердянського району, про що 06.10.1998 року видано Державний акт на право приватної власності на
землю, р.№77 /а.с.6/.

В листопаді 2005
року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, який підтримали у судовому
засіданні він та його представник адвокат ОСОБА_1, про усунення перешкод в
користуванні вищевказаною земельною ділянкою, про захист прав власника
земельної ділянки, посилаючись на те, що суміжний землекористувач по АДРЕСА_1
ОСОБА_5 порушує його права власника, а саме: відповідач самочинно, без дозволу
виконавчого комітету Берестівської сільської ради, збудував господарські
будівлі літ. „Н", „М" безпосередньо на межі ділянок, а господарські
будівлі літ. „Р", „Л" частково знаходяться /від 0,1 м до 0,2 м/ на території
його, позивача, земельної ділянки. При будівництві ОСОБА_5 порушив будівельні
норми. Таке розташування самочинно збудованих ним споруд призводить до того, що
дощові води з дахів самочинних будівель підтоплюють його, позивача,
господарські будівлі, створює
труднощі   в   ремонті
сараю   та   житлового
будинку.    Добровільно

вирішити спір
відповідач відмовляється. В зв'язку з чим просив усунути перешкоди в
користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою,
зобов"язати ОСОБА_5 знести господарські будівлі літ. „Л", „Р",
„Н", „М" /а.с.2-3/.

Представники відповідача - ОСОБА_2 /за дорученням/ та адвокат ОСОБА_3 позов не
визнали. ОСОБА_2 пояснила, що дійсно приблизно в 1996-1997 роках ними самочинно на земельній ділянці, що знаходиться
в їх користуванні, розташованій по АДРЕСА_1, збудовані господарчі будівлі літ.
„Л", „Р", „Н", „М", але всі вони знаходяться від земельної
ділянки ОСОБА_4 на відстані 1,2-1,6 м. Коли вони купували житловий будинок, то
попередній власник їх будинку ОСОБА_6, а також ОСОБА_7 -попередній власник
земельної ділянки, яка в теперішній час належить ОСОБА_4, розповіли їм і
показали, що межа земельних ділянок в районі будівель проходить по середині
стовбурів дерев білої акації, які там ростуть довгий час. Інших межевих знаків
немає. Вважає, що господарські будівлі повністю знаходяться на їх земельній
ділянці, ніякої шкоди ОСОБА_4   не
завдають.

Вислухавши осіб, які приймають участь у справі, допитавши свідків, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 373, 386,
391 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України.
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового призначення, може використовувати на свій розсуд
все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено
законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Держава забезпечує рівний захист
прав усіх суб"єктів права власності. Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 152 Земельного
кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не
пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Як видно з пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_2, представлених
копій

правовстановлюючих документів, досліджених в судовому
засіданні інвентарних

справ, на підставі свідоцтва про право на спадщину за
заповітом,

посвідченого 06.10.1998 року Бердянською районною
державною нотаріальною

конторою, р.№966, ОСОБА_4 на праві приватної власності
належить

домоволодіння АДРЕСА_2 та

земельна ділянка розміром 0,45 га, на підставі свідоцтва
про право власності

на житловий будинок від 20.06.1990 року ОСОБА_5 на праві
приватної

власності належить домоволодіння АДРЕСА_1, розташоване на
земельній ділянці розміром 0,25 га, яка

знаходиться в користуванні власника домоволодіння,
свідоцтво видано замість

договору купівлі-продажу, посвідченого 20.09.1982 року
виконавчим комітетом

Берестівської сільської ради Бердянського району, р.№93
/а.с. 18-21, 56-57, 165,

183/.

Судом встановлено,
що з 1998 року між
власниками сусідніх домоволодінь №№65
та 66 по .Миру
у с.Берестове Бердянського району ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 спір стосовно розмірів та меж земельних ділянок, який розглядався
неодноразово Берестівською сільською радою Бердянського району, організаціями,
установами Бердянського району та судом. Так, з листопада 1998 року Бердянським
районним судом розглядалась справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, який був задоволений рішенням від 12.05.2003 року. Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2003
року вищевказане рішення скасоване. Справа повернута в районний суд на
новий розгляд, при якому ухвалою суду від 17.10.2005
року позов ОСОБА_4 був
залишений без розгляду. Крім того, в лютому 2000 року ОСОБА_4 звертався до
Бердянського районного суду з позовом до Берестівської сільської ради
Бердянського району, відділу земельних ресурсів Бердянської районної державної
адміністрації про визнання недійсними Державних актів №№76, 76 про право
приватної власності на земельні ділянки площею 0,45 га і 0,25
га, в задоволенні якого йому було відмовлено рішенням Бердянського
районного суду від 28.12.2000
року. Ухвалою Запорізького обласного суду від 21.04.2001 року рішення
районного суду залишено без змін /а.с. 11,25-26,60,
189-171,217-236/.

Оскільки при дослідженні Державного акту на право приватної власності на
землю ОСОБА_4, плану зовнішніх меж земельної ділянки, акту встановлення меж
земельної ділянки в натурі на місцевості від 25.08.1996 року, абрису вимірів
земельної ділянки ОСОБА_7 /в теперішній час належить ОСОБА_4/, допиті свідка
колишнього інженера-землевпорядника Амеличевої Н.Н. було встановлено, що ні в
одному з вищевказаних документів не вказані межеві знаки, пояснення сторін та
інженера-землевпорядника містили протиріччя, ухвалою суду від 20.04.2006 року
доручено колективному підприємству госпрозрахункового виробничого бюро
„Гео" поновити межі земельної ділянки на місцевості, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_4 і розташована на території АДРЕСА_2/а.с.62-63/.

Відповідно до пояснювальної записки керівника бюро „Гео" Бєляєвої О.В.
спірну межу між земельними ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 встановити по Державним
актам неможливо, так як на місцевості немає закріплених межевих знаків в
необхідній кількості /а.с.69-70/.

Ухвалою суду від 21.06.2006
року призначено проведення судової землевпорядної експертизи для
з"ясування ряду питань стосовно розмірів земельної ділянки та межі,
проведення якої доручено експертам ТОВ „Меридіан" /а.с. 106-108/.

Висновок експертизи від 15.07.2006 року, яку експерти визначили як технічну, не дає
категорично відповіді на питання, які необхідні для вирішення справи по суті
/а.с. 112-125/.

В зв"язку з чим ухвалою суду від 07.11.2006
року доручено ДП „Центр Державного земельного кадастру" поновити межі
спірної земельної ділянки на місцевості /а.с. 143-145/.

ДП „Центр державного земельного кадастру" надав три
Технічних звіти, складені Муравйовим І.О. та затверджені начальником ДП Хорішко
М.І., про

встановлення
зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_4,
висновки яких протилежні. Так, в плані земельної ділянки ОСОБА_4 - додатку
до Технічного звіту, який виданий ОСОБА_4, господарські будівлі ОСОБА_5
частково знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_4/а.с. 151-153/, виданому
ОСОБА_2 - господарські будівлі ОСОБА_5 знаходяться на певній відстані від
земельної ОСОБА_4 /а.с. 154-156/, представленому суду - господарчі будівлі
ОСОБА_5 знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_4 /а.с.161-163/.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка головний спеціаліст ДП
„Центр Державного земельного кадастру" Муравйов І.О. суду пояснив, що
перший і третій звіти він складав зі слів ОСОБА_4, а другий - зі слів ОСОБА_5
Стверджує, що в теперішній час встановити межу між земельними ділянками ОСОБА_4
і ОСОБА_5 неможливо, оскільки відсутні в достатній кількості межеві знаки, в
абрисі вимірів земельної ділянки, в акті встановлення меж земельної ділянки не
вказані межеві знаки.

Згідно ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної
власності на землю від 06.10.1998
року ОСОБА_4
належить спірна земельна ділянка площею 0,25 га, але в теперішній час межа між
земельною ділянкою, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, та
суміжною земельною ділянкою, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_5, на
місцевості не визначена.

Свідок заступник начальника Бердянського районного відділу земельних
ресурсів Кубасова О.М. суду
пояснила, що на час видачі Державного акту на право приватної власності на
землю ОСОБА_4
землевпорядники готували документи без зйомки, без прив"язки, що призвело
до ускладнень в користуванні земельними ділянками в даному випадку. В
теперішній час поновити межі можливо тільки за згодою сусідів.

Допитані в судовому засіданні свідки Берестівський сільський голова Кушнір
Н.М. та землевпорядник Берестівської сільської ради Остапко Л.П. підтвердили,
що сільська рада неодноразово займалася спірними питаннями відносно меж
земельних ділянок ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 При цьому Остапко Л.П. звернула увагу на те, що, якщо прийняти до
уваги, що відповідно до Державного акту межа між земельними ділянками сторін - пряма лінія, то
дійсно господарські будівлі ОСОБА_5 знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_4, але фактично в
селі майже немає меж між сусідніми ділянками, які б були прямими лініями.

Згідно ст. 10 ЦПК
України суд сприяв всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяв
здійсненню прав осіб, які беруть участь у справі.

Однак, оскільки в теперішній час відсутні докази про межі
земельної ділянки ОСОБА_4,
неможливо встановити чи самочинно збудовані господарчі будівлі ОСОБА_5
знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_4, чи на
земельній ділянці відповідача. В зв"язку з чим в позові ОСОБА_4 необхідно
відмовити.

При цьому суд приймає до уваги, що згідно ст.ст. 106, 198 Земельного кодексу  України
власник земельної ділянки  має
право  вимагати  від
власника

сусідньої
земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню
межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали
невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Кадастрові
зйомки - це
комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних
ділянок. Кадастрова зйомка включає в себе також і відновлення меж земельної
ділянки на місцевості.

ОСОБА_4, як
власник земельної ділянки, у встановленому законом порядку вправі звернутись у
відповідні органи для відновлення меж земельної ділянки на місцевості. А потім,
в залежності від встановленого, вирішувати інші питання.

Керуючись ст. ст. 208,
212-218, 223 ЦПК України, ст.ст. 106,
152, 158, 198 Земельного кодексу України,    ст.ст. 373, 386, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про захист
прав власника земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької
області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.