Справа№22-ц-3920/2006
інстанції Коцюрба МЛ.
інстанції Поліщук М.А.
УХВАЛА Іменем України

2  лютого    2007 року                                  Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого -
судді Мазурка В.А. суддів -
Поліщука М.А., Тракало В.В. при секретарі - Козак І.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 15
вересня 2006року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні 12 частиною будинку, визначення порядку користування
земельною ділянкою, позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 12
частину будинку, визнання недійсними заповіту і свідоцтва про право на
спадщину. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь в розгляді справи, перевіривши матеріали цивільної справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2004року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_2 і просив усунути перешкоди в користуванні ним 12 частиною житлового
будинку АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідача з належних йому приміщень:
веранди, кімнат розміром 10,6 кв.м і 7,7 кв.м, визначити порядок користування
земельною ділянкою у відповідності з долями в будинку по 12 частині.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому належить 12 частина
вказаного житлового будинку, рішенням ради від 8.06.1995року йому передано у
приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну
ділянку площею 0,08га, розташовану АДРЕСА_1, але відповідач не визнає його
власником частини будинку та земельної ділянки і чинить перешкоди в
користуванні.

ОСОБА_1. звернулась із позовом до ОСОБА_3 і просила
визнати недійсними: заповіт ОСОБА_4. від 13.10.1990
року і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім.»я ОСОБА_3,
видане 3.03.1993року, встановити факт прийняття нею спадщини за законом,
визнати за нею право власності на 12 частину будинку АДРЕСА_1,
Києво-Святошинського району.

Вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті спадкодавця
позивач ОСОБА_3 не вчинив дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини, а
вона вступила у фактичне володіння спадковим майном, поселившись в 12 частині
будинку, яка належала покійному ОСОБА_4.; заповіт на ім»я позивача не був
використаний протягом 6 місяців
після відкриття спадщини, тому втратив чинність; свідоцтво про право на
спадщину вважає недійсним, поскільки на час видачі вказаного свідоцтва вона вже
прийняла спадщину, на яку було видане свідоцтво.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 15 вересня
2006року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов»язано ОСОБА_2 передати
ОСОБА_3у ключі від вхідних дверей будинку АДРЕСА_1. Виділено в користування
ОСОБА_3, ОСОБА_2 кожному по 974,6кв.м. земельної ділянки АДРЕСА_1,
Києво-Святошинського району, розділивши земельну ділянку по 2 варіанту судової
будівельно-технічної експертизи. В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду
скасувати, направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції,
посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати, направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом 13.10.1990 року секретарем
виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради посвідчено заповіт, за
яким ОСОБА_4 заповів своє майно на випадок смерті своєму синові ОСОБА_3.

22.12.1990
року ОСОБА_4 помер і відкрилась спадщина на належне йому майно, яке
складається із 12 частини будинку АДРЕСА_1, Києво-Святошинського району.

9.02.1991року ОСОБА_3 звернувся в першу Київську обласну
державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4.

3.03.1993
року на ім"я ОСОБА_3 державним нотаріусом було видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, яка складається із 12 частини будинку
АДРЕСА_1, Києво-Святошинського району.

9.06.1995
року рішенням 3 сесії 22 скликання
Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради ОСОБА_3. за його заявою було
надано в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку
земельну ділянку площею 0,08га, розташовану АДРЕСА_1.

Власником іншої 12 частини будинку АДРЕСА_1,
Києво-Святошинського району на підставі договору дарування від 26.05.2001 року
є ОСОБА_2, який не визнає за позивачем права на частину будинку та земельної
ділянки і не допускає його на земельну ділянку та в будинок.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3
і відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив із
того, що заповіт та свідоцтво про право на спадщину є дійсними, позивач ОСОБА_3
на передбачених законом підставах прийняв спадщину за заповітом і є власником
12 частини будинку та присадибної земельної ділянки площею 0,08га,
розташованої АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками,
поскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 відповідно до
вимог ст.ст.534,548,549 ЦК України ( в редакції 1963 року) у встановлений
законом строк прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4., подавши в
державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Будучи власником спадкового майна, яке складається з 12
частини будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,08га, на якій
розташований будинок, позивач не міг користуватись частиною будинку та
земельною ділянкою, поскільки ОСОБА_2 чинив перешкоди.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та
правовідносини між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до
вимог ст.48 Закону України „Про власність", ст. 30 Земельного
кодексу України (в редакції 1992року) захистив порушено право власника,
зобов'язавши ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей будинку
АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_3, ОСОБА_2 кожному по 974,6кв.м.
земельної ділянки АДРЕСА_1, розділивши земельну ділянку по 2 варіанту судової
будівельно-технічної експертизи.

Передбачених законом підстав для встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права власності на 12 частину будинку за
ОСОБА_1. суд не встановив і вказані висновки є обґрунтованими і законними.

Відповідають вимогам закону висновки суду щодо відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., поскільки it доводи,
що заповіт на ім»я позивача не був використаний протягом 6 місяців після
відкриття спадщини, що на час видачі свідоцтва про прийняття спадщини вона вже
прийняла спадщину, на яку було видане свідоцтво, суперечать встановленим
обставинам справи і є безпідставними.

Підстав для скасування рішення суду із передачею справи
на новий розгляд, які передбачені ст.311
ЦЇ1К України, особи, які подали апеляційну скаргу, не навели.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права і відповідно до ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційні скарги і залишає
рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1. про недоведеність
вимог позивача в.частині прийняття ним спадщини за заповітом не заслуговують на
увагу і не спростовують висновків суду, які відповідають фактичним обставинам
справи.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він є неналежним відповідачем за
позовом ОСОБА_3., спростовуються встановленими судом обставинами справи про те,
що ОСОБА_2 як співвласник 12 частини житлового будинку, чинив позивачу
перешкоди в користуванні спадковим майном і земельною ділянкою.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду від 15 вересня 2006року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді