У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 вересня 2007 року                                                                     м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,                            Берднік І.С.,
Барсукової  В.І.,                      Гуменюка В.І., -

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Каневі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог -
сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (далі-СТОВ)
“Прогрес” про встановлення розміру страхових виплат,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2002 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що з 1965 року він працював у колгоспі ім. Кірова Корсунь-Шевченківського
району, Черкаської області, правонаступником якого є СТОВ “Прогрес”. Згідно
акту розслідування професійного захворювання від 4 листопада 1990 року, він
захворів на вібраційну хворобу. Висновком лікарсько-експертної комісії від 23
січня 2001 року ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання та 60 % втрати
професійної працездатності. Висновком МСЕК від 20 грудня 2001 року позивачу
встановлено третю групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності,
а висновком МСЕК від 26 лютого 2002 року - 45 %. Виплати у відшкодування втрати
частини заробітку колгоспом, де працював ОСОБА_1, не проводились. До суду з
позовом він не звертався. З 01 квітня 2001 року відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Каневі почало проводити страхові виплати. Дані
страхові виплати проводились, згідно даних про середній заробіток позивача, які
подало до Фонду СТОВ “Прогрес”. В довідці був указаний розмір мінімальної
заробітної плати 118 грн. ОСОБА_1 вважав, що цей розмір
середньомісячного заробітку є нижчим ніж той, який він мав перед стійкою
втратою працездатності. Тому просив стягнути з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у м. Каневі на його
користь 834 грн. 35 коп. недоплаченої суми за період з 01 квітня 2001
року по 01 квітня 2002 року, а також зобов'язати відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Каневі з 01 квітня 2002 року проводити
йому щомісячні виплати у розмірі 136 грн. 63 коп. та відшкодувати судові
витрати по справі.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Каневі на його
користь заборгованість по виплатах за період з квітня 2001 року по лютий 2002
року в сумі 1 040 грн. 76 коп., за січень 2002 року по лютий 2002 року в сумі
210 грн. 28 коп., з березня 2002 року по лютий 2003 року - 1 183 грн. 80 коп.,
за березень-квітень 2003 року - 323 грн. 80 коп., а всього 2 667 грн. 64 коп.
та зобов'язати відповідача з 01 березня 2003 року виплачувати йому щомісячно по
200 грн. 64 коп.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської
області від 05 лютого 2004 року позов задоволено частково. Стягнуто з
відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Каневі на користь ОСОБА_1 недоплачені
страхові виплати за період з квітня 2001 року по березень 2004 року в сумі 982
грн. 36 коп., державне мито на користь держави в сумі 98 грн. В іншій частині
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2004 року
рішення  Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 05 лютого 2004 року скасовано. Позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з СТОВ “Прогрес” на його користь 1 091
грн. 59 коп. та на користь держави державне мито в сумі 51 грн. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Каневі на користь ОСОБА_1 по 122 грн. 38
коп. щомісячно, починаючи з 01 лютого 2004 року і до зміни ним ступеню втрати
професійної працездатності (до переосвідування).

У касаційній скарзі СТОВ “Прогрес” просить скасувати рішення апеляційного
суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково і стягуючи 1 091 грн. 59 коп.
заборгованості по страховим виплатам з СТОВ “Прогрес” суд апеляційної інстанції
виходив з того, що визначення сум страхового відшкодування в меншому ніж
належить розмірі, сталося з вини СТОВ “Прогрес”.

Проте з такими висновками суду погодитись не можливо.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу ХІ Прикінцевих положень Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим Законом, тобто до 01 квітня 2001 року,
підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної та моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими
підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без
правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Тобто, з підприємства можна стягувати заборгованість по страхових виплатах
лише в разі, якщо, станом на 01 квітня 2001 року у підприємства була
заборгованість перед потерпілим. В усіх інших випадках страхові виплати має
виплачувати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Згідно частини 3 статті 52 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” за приховування (заниження)
суми заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески,
страхувальник притягується до відповідальності, згідно із законом.

Розглядаючи спір в апеляційній інстанції суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги.

Статтею 305 ЦПК УРСР (1963 року) передбачено, що суд в апеляційному
провадженні має право ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 11 від 29 грудня 1976
року “Про судове рішення” вказав, що мотивувальна частина кожного рішення
повинна мати посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на
підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а
також на норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини
справи, права і обов'язки сторін.

Крім того, статтею 314 ЦПК УРСР (1963 року) передбачено, що в мотивувальній
частині рішення апеляційного суду має бути зазначено: мотиви скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; назви, статті її частини,
абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу.

З матеріалів справи убачається, що рішення апеляційного суду не
обґрунтоване, в ньому відсутнє посилання на закон а також інший нормативний акт
матеріального права.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції не може
залишатися в силі і підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю “Прогрес” задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2004 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                   М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

І.С.
Берднік

В.І.
Гуменюк