Справа №
22ц-1883 2007 рік                                           Голов.в 1-йінстан.   Каніщєва Н.О.
Категорія 21                                                                    Доповідач
6 березня 2007 року                  Апеляційний суд Донецької
головуючого судді
суддів                               Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.,
при секретарі                   Баклановій
за участю представника відповідача  Кудрова А.С,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області
про відшкодування моральної шкоди, -
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області
звернулось до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на
рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 грудня 2006 року, яким на
користь ОСОБА_1. з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Селидове Донецької області стягнуто 17000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Селидове Донецької ОСОБА_1.,
оскільки судом не враховані всі обставини справи, позивач не довів втрати
морального характеру, рішення суду грунтується лише на поясненнях позивача,
висновок МСЕК про заподіяння позивачу моральної шкоди відсутній. Крім того, п. 27 ст.77 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2006
рік" зупинена норма Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Представник
відповідача в судовому засіданні просив задовольнити скаргу, рішення суду
скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове
засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1. більше 30 років

працював на підприємствах вугільної промисловості у шкідливих умовах
отримав

професійне захворювання - хронічну
вертеброгенну попереково-крижову радикулопатію з помірним болючим
м'язо-тонічним правобічним корінцевим синдромом , ускладнену остеохондрозом, що підтверджується актом
розслідування професійного захворювання.

2

Висновком МСЕК від 29 червня 2005 року йому вперше
встановлено 30 % втрати
професійної працездатності і він визнаний інвалідом 3 групи у зв'язку
з цим професійним захворюванням. Позивач визнаний інвалідом, потребує
соціальної допомоги та захисту, додаткових зусиль для організації свого життя.
Зазначеним пошкодженням здоров'я позивачу заподіяна моральна шкода, яку
відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодовувати. „

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

За змістом
ст.ст.1,21,28,34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999
року на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну
умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не може перевищувати
двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права
вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, за нормами Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності."

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на Закон України „Про
Державний бюджет України на 2006
рік", яким зупинена дія норм Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які
передбачають відшкодування моральної шкоди застрахованим особам чи членам їх
сімей, оскільки право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в 2005 році, тобто до
набрання чинності вказаного закону.

Суд також не
може прийняти до уваги доводи апелянта відносно того, що моральна шкода не повинна
відшкодовуватися у зв'язку з тим, що позивачу призначені інші виплати,
передбачені законом, а також ,
що висновком МСЕК не підтверджено заподіяння позивачу моральної шкоди
внаслідок ушкодження здоров'я.

Відповідно до
роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди", розмір
відшкодування моральної /немайнової /
шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному
конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого,
тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін
у його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд
урахував конкретні обставини справи, тяжкість ушкодженні здоров'я, характер та
ступінь моральних страждань ОСОБА_1.,
перебування останнього на лікуванні у зв'язку з професійним захворюванням,
його наслідки, інвалідність, порушення нормального укладу життя й з дотриманням
вимог ч.З ст.34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" визначив таке відшкодування в
розмірі 17000 грн..

При встановленні
зазначених фактів і ухваленні рішення судом не було порушено норм
процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не є
переконливими і не спростовують висновків суду.

3

За таких обставин підстав
для скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний    суд, -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Селидове Донецької області відхилити.

Рішення
Селидівського міського суду Донецької області від 18 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили .