Справа № 2-1751/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24
липня 2007 року
Індустріальний  районний суд м.

Дніпропетровська

в
складі : головуючого  судді       Зосименко С.Г.

при секретарі                Карпенко В.Ю.

за участю адвоката      ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду  м.

Дніпропетровська
цивільну  справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського

міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання

недійсними  договору дарування, визнання дійсним договору
купівлі-продажу,

визнання
права власності

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007 року позивач звернувся до
суду з позовом  до відповідачки

про
визнання недійсними договору дарування, визнання дійсним договору купівлі-

продажу
та визнання права власності посилаючись на те, що 30.09.2006 року між

ним
та ОСОБА_5 була укладена домашня угода купівлі-продажу квартири № 12

будинку
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську.  Позивач
сплатив ОСОБА_5

за
квартиру 93000 грн., що підтверджується розпискою. ОСОБА_5 повідомив

позивача
про те, що він не може укласти нотаріально договір купівлі-продажу

квартири,
оскільки між ним та ОСОБА_2 було укладено у серпні 2006 року

договір
дарування цієї квартири, який він хоче визнати недійсним, так як мав

намір
укласти договір довічного утримання. ОСОБА_5
звернувся до суду із

позовом
про визнання договору дарування недійсним, але 15.03.2007 року

загадково
помер. Спірна квартира відповідачці не передавалася. Вона

зареєстрована
та мешкає у своїй квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_2, ніякої
матеріальної допомоги ОСОБА_5 не надавала, комунальні платежі не сплачувала.
Просив визнати недійсним договір дарування,

укладений
між ОСОБА_5  та ОСОБА_2, визнати дійсним
договір

купівлі-продажу
квартири № 12 будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську

від
30.09.2006 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та визнати за

ним
право власності на спірну квартиру.

Представник
позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги і просив

задовольнити
у повному обсязі.

Відповідачка
у судове засідання з'явилася. Позовні вимоги не визнала. Суду

пояснила,
що ОСОБА_5 добровільно уклав договір дарування своєї квартири  на

її
ім'я тому, що хотів їй допомогти. При оформленні договору дарування в

нотаріальній
конторі були присутні вона , ОСОБА_5 та її мати. З ОСОБА_5 була домовленість,
що вони будуть за ним доглядати.  Вона
жила із матір'ю та

маленькою
дитиною по АДРЕСА_2, періодично приходила до ОСОБА_5, готувала їжу, прибирала,
а в останній час із ОСОБА_5 проживав її

батько.
Комунальні платежі сплачувала на ім'я ОСОБА_5 Договір дарування в

КП
ДМБТІ не зареєструвала.

Представник
відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і у

задоволенні
позову просив відмовити. Суду пояснив, що
з 05.01.2007 року

ОСОБА_2
разом із малолітньою дитиною проживала в квартирі у ОСОБА_5. ОСОБА_5 раніше
працював разом із матір'ю відповідачки на одному

підприємстві.  Договір дарування на ім'я відповідачки
запропонував укласти

ОСОБА_5,
оскільки  вона мала народити дитину. У
нотаріальну контору для

оформлення
договору дарування їздив ОСОБА_5 та відповідачка удвох.

Другий
представник відповідачки у судовому засіданні просив відмовити у

задоволенні
заявлених вимог. Суду пояснив, що позивач не має права вимагати

визнання
недійсним договір дарування, стороною якого він не був, вчинений

начебто
під впливом помилки.  Тому вважає, що
договір дарування спірної

квартири
є чинним  і діє до цього часу. Крім того,
вважає, що ОСОБА_5 не

мав
права укладати договір купівлі-продажу квартири. оскільки на той час вже не

був
власником цієї квартири.

Третя
особа у судове засідання не  з'явилася. В
матеріалах  справи є лист

приватного
нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу

ОСОБА_3
з якого вбачається, що вона просить розглядати справи за її

відсутності,
проти задоволення позову заперечує, оскільки договір дарування був

посвідчений
нею з дотриманням чинного законодавства.

Суд
вислухавши пояснення сторін, представників, показання свідків,

ознайомившись
з матеріалами цивільної справи № 2-532/07 за позовом  ОСОБА_5 до ОСОБА_2 третя особа: приватний
нотаріус ОСОБА_3 про

визнання
договору дарування недійсним., вивчивши матеріали справи,  вважає, що

позов
підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судовим
розглядом встановлено, що  ОСОБА_5 на
підставі

Свідоцтва
про право власності від 11.11.2005 року, виданого Управлінням

житлового
господарства Дніпропетровської міської ради, на праві власності

належала
квартира № 12 у будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську (а.

с.
8). Згідно довідки КЖЕП № 53 № 1732 від 11.10.2006 року (а. с. 6) ОСОБА_5 був
зареєстрований один за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Усенка 5 кв.

12  з 24.04.1990 року.  04 серпня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
було укладено договір дарування (а. с. 25), відповідно до якого ОСОБА_5

передав,
а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську.  Даний договір був посвідчений приватним

нотаріусом
Дніпропетровського  міського
нотаріального округу  ОСОБА_3.

та
зареєстрований у реєстрі за № 2524. Згідно довідки КЖЕП № 53 за № 83 від

26.02.2007
року ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: м.

Дніпропетровськ,
АДРЕСА_1  з 05.01.2005  року.
За твердженням

відповідачки
та одного з представників, вона у спірній квартирі ніколи не

проживала.
Інший представник відповідачки стверджував у судовому засідання, що

відповідачка
проживала у спірній квартирі  з
05.01.2007 року. У лютому 2007

року  ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання

договору
дарування недійсним. У позовній заяві
ОСОБА_5 посилався на те, що

відповідачка
запропонувала йому підписати угоду, за якою вона буде його

доглядати,
бо він вже літня людини та потребує сторонньої допомоги, а після

його
смерті їй у користування перейде квартира ОСОБА_5 В момент підписання

договору
дарування ОСОБА_5 був впевнений, що укладає договір довічного

утримання,
тобто договір дарування було укладено під впливом помилки. Тому у

своєму
позові ОСОБА_5 просив визнати договір дарування, укладений між ним

та
відповідачкою, недійсним. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

помер,
що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2.  Ухвалою суду

від
26.03.2007 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя
особа: приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору

дарування
недійсним було закрито.

Відповідно
до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин,

помилилася
щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути

визнаний
судом недійсним.

У
судовому засіданні знайшло підтвердження того що   ОСОБА_5 помилявся щодо

природи
правочину і така помилка була істотною,
тому договір дарування

повинен
бути визнаний недійсним.

Відповідно
до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона

(дарувальник)
передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні

(обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює

обов'язок
обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового

або
немайнового характеру, не є договором дарування.

У
судовому засіданні було встановлено, що при укладанні договору дарування

квартири
між сторонами існувала домовленість про те, що відповідачка  буде

надавати
ОСОБА_5 матеріальну допомогу, піклуватися про нього. Це

підтвердила
сама відповідачка, свідок  ОСОБА_4 -
сусідка ОСОБА_5 Так

свідок
показала, що  вона знала, що у ОСОБА_5
немає  у цьому місті

родичів.
Його сестра проживає у Росії і вона відмовила ОСОБА_5 у

піклуванні.  Їй також було відомо, що ОСОБА_5 всю свою
пенсію відправляв

переводами
сестрі та заощаджував у банку. Бачила, як мати відповідачки та сама

відповідачка
піклувалися про ОСОБА_5, приносили йому їжу. За два тижні до

смерті
ОСОБА_5 з ним проживав батько відповідачки. Зараз у квартирі ніхто

не
живе.  Таким чином, фактично  договір, укладений між ОСОБА_5 та

ОСОБА_2
не був договором дарування.

Як
пояснив у судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_5 запропонував

позивачу
придбати у нього квартиру, оскільки йому не вистачало грошей на

проживання
та лікування. 30 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 та позивачем

було
укладено домашню угоду, за якою ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив

квартиру
№ 12 будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську за суму 93000

грн.,
що підтверджується розпискою а. с. 5) та показаннями свідка  ОСОБА_7 Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача, ОСОБА_5 не міг

укласти
договір купівлі-продажу належним чином, оскільки  він у судовому

порядку
не вирішив питання  щодо визнання
недійсним договору дарування. Свідок

ОСОБА_7
у судовому засіданні показав, що він особисто був присутнім при

передачі
грошей ОСОБА_5 та складанні розписки. Крім того, з наданих

відповідачкою
заяв про переказ готівки (а. с. 56-57) вбачається, що ОСОБА_5  у грудні 2006 року надіслав  переказ у сумі 897 доларів США, тобто це

відбулося
саме після того, як він отримав від позивача гроші.

Відповідно
до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх

істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося

повне
або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його

нотаріального
посвідчення,  суд може визнати такий
договір дійсним. У цьому

разі
наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Таким
чином, у судовому засіданні знайшло підтвердження того, що  між позивачем

та
ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, але із

суб'єктивних
причин  ОСОБА_5 не міг цей договір
посвідчити нотаріально.

Тому
позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи
питання щодо судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на
користь держави судовий збір у розмірі 947 грн. та витрати на

інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Керуючись
ст. ст. 220, 229, 717 Цивільного Кодексу України, ст. ст.15, 30, 60,

213,
214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 у

м.
Дніпропетровську,  укладений між ОСОБА_5
та

ОСОБА_2,
посвідчений 04.08.2006 року приватним

нотаріусом  Дніпропетровського міського нотаріального округу
ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі за № 983.

Визнати
дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську,  укладений між ОСОБА_5 та

ОСОБА_1.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у

розмірі  947 грн.
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду

справи
у розмірі 30 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного
суду Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у 10-ти

денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги або без подання

заяви
про апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги на протязі

10-ти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя

С.Г. Зосименко