УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 березня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням та виселення,

в с т а н о в и л а :

У березні 2002 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та виселення.

Зазначав, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 11 липня 2001 року за ним було визнано право
власності на АДРЕСА_1

Його колишня дружина, відповідачка у справі, перешкоджає
йому користуватися власністю, продовжує проживати в зазначеному будинку, хоча
має на праві власності інше житло, створює йому неможливі умови для проживання.

На підставі ст. 116 ЖК України, ст. 48 Закону України
“Про власність” позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 15 лютого 2006 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2006 року, позов
ОСОБА_1 задоволено: виселено ОСОБА_2 з АДРЕСА_1

У касаційній скарзі відповідачка просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, і справу направити на розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд посилався на ст. 169 ЖК України, яка
передбачає виселення наймача в разі припинення договору найму жилого
приміщення, проте всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України суд не навів жодних
доказів, на яких ґрунтуються його висновки.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про укладення
між сторонами договору найму спірного жилого приміщення.

Крім того, відповідно до ст.ст. 27, 31, 213 ЦПК України визначення підстав
і предмета позову належить виключно позивачу і суд за власною ініціативою їх
змінити не може, проте на порушення зазначених норм закону суд сам їх визначив.

Як убачається з позовної заяви та матеріалів справи,
вищезазначеними обставинами свої позовні вимоги позивач не обґрунтовував.

Указані порушення закону залишились поза увагою й суду
апеляційної інстанції.

За таких обставин постановлені судові рішення не можуть
залишатися без зміни та підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15
лютого 2006 року та  ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2006 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

А.В.Костенко

Н.П.Лященко

Ю.В.Прокопчук

М.П.Пшонка