Справа №22-853/07                                                       Головуючий
у і-й інстанції: Гирич С.В.
Категорія: 02                                                                   Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2007 року колегія
суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області
в складі:

головуючого:
судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса
В.Я., Монастирецького Д.І.,

при секретарі:
Дунчюс С.В.,

з
участю: ОСОБА_1. та його адвоката ОСОБА_2.,
ОСОБА_3. та її адвоката ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 січня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: виконком Винниківської міської
ради, Львівське обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради „Бюро
технічної експлуатації та експертної оцінки", приватного нотаріуса ОСОБА_6
про визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_3. на будинок АДРЕСА_1, визнання права
власності на 12 частину будинку АДРЕСА_1 та
стягнення 12 частини вартості будинку, -

встановила:

оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 січня 2007 року в
задоволені позову ОСОБА_1про визнання недійсним свідоцтва про право власності
на будинок АДРЕСА_1,
виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Винниківської міської ради від 09.08.1990
р. № 353 та стягнення з ОСОБА_3. в його користь 12 частину вартості цього
будинку в сумі 23 046 грн., які отримані нею по договору купівлі-продажу
вказаного будинку, укладеного 12.08.2003 року між нею та ОСОБА_5., відмовлено
за безпідставністю позовних вимог.

В задоволені позову ОСОБА_1. про визнання за ним права власності на 12
частину будинку АДРЕСА_1, який
був придбаний ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.,-
відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішення оскаржив ОСОБА_1. та просить його скасувати і ухвалити нове про
задоволення його вимог посилаючись на невірну правову оцінку встановленим
фактам та порушення норм матеріального права.

Зокрема,
апелянт зазначає, що суд невірно застосував ст.29 КпШС України щодо пропуску
ним строку позовної давності, оскільки строк позовної давності для вимог про
поділ майна, що було спільною сумісною власністю подружжя, обчислюється з дня
коли один із подружжя дізнався або повинен був дізнатись про порушення його
права на майно, а не з часу розірвання шлюбу. Про порушення свого права щодо
будинку, який був придбаний у 1974
році, він взнав лише у 2003
році. Також апелянт зазначає, що в справі є достатньо доказів, які свідчать
про завершення самовільно збудованого будинку у 1981 році, однак суд безпідставно не взяв їх до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу,
проаналізувавши обставини та матеріали справи, інвентаризаційні справи
будинковолодінь, законність та обгрунтованість рішення суду, колегія суддів
приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

2

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 постанови від 29 грудня 1976 року № 11 обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_3. перебували у шлюбі з 1967 року по
08.04.1983 р.

Відмовляючи у задоволені позову про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на будинок АДРЕСА_1,
виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Винниківської міської ради від 09.08.1990 р. № 353 та стягнення з
ОСОБА_3. в його користь 12 частину вартості цього будинку в сумі 23 046 грн., які
отримані нею по договору купівлі-продажу вказаного будинку, укладеного 12.08.2003 року між нею та
ОСОБА_5., суд виходив з того, що такий побудований після розірвання шлюбу. Але
з таким висновком колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений на
неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи та висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Так, як встановлено судом, що не заперечили сторони,
спірний будинок № 4-а ОСОБА_1.
та ОСОБА_3. стали будувати самовільно, що стверджується і матеріалами справи.
Але, як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи (а.с.46-51), цей
будинок був побудований у 1981 році, про що свідчать плани будинковолодінь № 4
та № 4-а, поверховий план жилого будинку № 4-а від 18.11.1981 року із зазначенням
внутрішніх розмірів площ приміщень. На ствердження зазначеного свідчить і
письмовий заказ позивача про видачу йому технічної документації на заново
побудований будинок від 06.09.1981 р. (а.с.52 інвентаризаційної справи) та інші
матеріали інвентаризаційної справи.

Відповідно до рішення № 353 від 17.05. 1990 p.,
самовільне будівництво будинку було узаконене, затверджено акт про закінчення
будівництва будинку та введення його в експлуатацію і відповідачці ОСОБА_3.
було видане свідоцтво про право власності на спірний будинок.

Згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2003
року ОСОБА_3. продала зазначений будинок ОСОБА_5 за 47 047 грн.

А відтак, у відповідності до ст.ст.22,28 КпШС України, що діяв на час
спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та
розпорядження цим майном і їх частки визнаються рівними.

За таких обставин за ОСОБА_1. слід визнавати право власності на 12
спірного жилого будинку, що оформлений в цілому на ОСОБА_3. та який був
побудований ними під час шлюбу. Оскільки позивач вимагає компенсацію за його
частку виходячи із суми продажу будинку, то слід лише стягнути з відповідачки в
користь позивача грошову суму на відшкодування 12 вартості будинку за частку
позивача. Тому рішення районного суду в цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового.

Відмовляючи у задоволені позову в частині визнання права власності на 12
частину будинку АДРЕСА_1, який
був придбаний ОСОБА_3 04.06.1074
p., районний
суд вірно виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для
захисту порушеного права.

Як встановлено судом, що не заперечили сторони, новий
будинок, який сторони побудували самовільно, побудований на частині земельної
ділянки, яка належала сусідці ОСОБА_7. Зазначена земельна ділянка була фактично
поміняна ОСОБА_1. та ОСОБА_3 на будинок, який був придбаний сторонами у 1974 році і який був
в аварійному стані, про що свідчать матеріали інвентаризаційної справи
будинковолодіння АДРЕСА_1
(зокрема, а;е.35,63,65,69), а.с.39 інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_1) та не
заперечували сторони в суді першої інстанції (а.с.132). Згодом придбаний
сторонами будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, після

3

його
реконструкції та добудови увійшов до будинковолодіння №
4, що належало ОСОБА_7. На даний час спірний будинок, який був придбаний
сторонами у 1974 році,
відчужений ОСОБА_5, але цей договір позивачем не оспорюється.

За таких обставин позивачу було достовірно відомо про обмін будинку та
земельної ділянки, на якій він знаходиться, на земельну ділянку, на якій
сторонами самовільно побудовано будинок. А відтак позивач пропустив строк
позовної давності на захист його прав та інтересів в цій частині позову.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1,3 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 січня 2007 року в частині
відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи:
виконком Винниківської міської ради, Львівське обласне комунальне підприємство
Львівської обласної ради „Бюро технічної експлуатації та експертної
оцінки", приватного нотаріуса ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на будинок АДРЕСА_1,
виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Винниківської міської ради від 09.08.1990
р. № 353, визнання права власності на 1/2 цього будинку та стягнення вартості
цієї частки з ОСОБА_3, скасувати та в цій частині постановити нове рішення,
яким:

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1вартість 12 частини
будинку АДРЕСА_1 в сумі 23 046 грн., які
отримані ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу вказаного будинку, укладеного 12.08.2003 року між нею та
ОСОБА_5.

В решті рішення
суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.