РІШЕННЯ

ІМ Е Н Е М У К Р А ї Н И

15
березня   2007
року  колегія   суддів
судової  палати   в
цивільних   справах апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Ігнатюк Б.Ю.

суддів -
Белякова І.І., Собослоя Г.Г.

при секретарі - Махмутовій В.Ю.

за участю
представника апелянта Меренич О.І., позивачки ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ВАТ
"Укртелеком" в особі Закарпатської філії  ВАТ "Укртелеком" на рішення
Рахівського районного суду від 5
грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Укртелеком" в особі його
Закарпатської філії про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006 року
ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом до ВАТ "Укртелеком" в
особі його Закарпатської філії, який мотивовано тим, що вона з 1993 року працює у
відповідача і з 2004 року
займала посаду оператором переговорного пункту Центру електрозв'язку ЩЕЗ/ №8.

Наказом № 33-к від 5 жовтня 2006 року вона
звільнена із займаної посади по ч.1
ст.40 КЗпП
України, тобто у зв'язку з скороченням штату. Вважала, що звільнена незаконно,
оскільки скорочення як такого не відбулося, іншої роботи перед звільненням їй
не було запропоновано, про майбутнє скорочення вона дізналася лише за два дні
до звільнення. Незаконним звільненням було порушено її нормальнбі життєві
зв'язки і цим самим їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінила в 1700 грн. В судовому
засіданні позивачка навела додатковий аргумент незаконного звільнення - не враховано її
переважне право перед іншими працівниками на залишенні на роботі, а саме: у неї
на утриманні троє неодружених дітей без самостійного заробітку і малолітній
внук, двоє її дітей навчаються у навчальних закладах оплатно, її чоловік важко
хворий і фактично вона являється єдиним годувальником сім'ї.

Рішенням суду позов задоволено частково: позивачку поновлено на роботі,
стягнуто з відповідача в її користь середній заробіток за два місяці. У
задоволення вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

З цим рішенням
відповідач не погодився, порушив питання про його скасування та ухвалення
нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи
та порушенням норм процесуального права.

В судовому
засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Позивачка
вважала, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши доповідача, учасників процесу та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції
констатував, що звільнення по п.1 ст.40
КЗпП України можливе лише у випадку неможливості переведення працівника на

Справа № 22ц-294/07    Номер рядка статистичного звіту: 40

Головуючий у
першій інстанції: Бліщ О.Б. Доповідач: Ігнатюк Б.Ю.

іншу роботу; заплановано було
звільнити двох працівників, а фактично звільнено лише позивачку; адміністрацією
не взято до уваги переважне право перед іншими працівниками на залишення на
роботі: не враховано її кваліфікацію, стаж роботи / понад 16 років/,
наявність двох і більше утриманців та відсутність у її сім'ї інших осіб з
самостійним заробітком. Вказані обставини не були враховані профспілковим
органом при вирішенні питання про надання згоди на звільнення позивачки і тому
суд не прийняв до уваги вказану згоду, мотивуючи це грубим порушенням ст.42
КЗпП України.

З таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачці дійсно
не було запропоновано іншу роботу, але це відбулося по тій причині, що такої
роботи на день її звільнення не було. Це пояснив в судовому засіданні
представник відповідача, а протилежного позивачкою не доведено.

Дійсно,
заплановано було звільнити двох працівників, відносно яких було дано згоду
профспілкового органу і один з них -
це позивачка. Другий працівник знаходився на лікарняному і тому на час
звільнення позивачки він не був звільнений, але після закінчення лікування і
виходу на роботу він був звільнений.

Що ж до
переважного права позивачки перед іншими працівниками, то слід зазначити, що
кваліфікація всіх операторів електрозв'язку ЦЕЗ №8, а їх було 7
осіб, однакова - 2 клас
/а.с.36/.

У матеріалах
справи на а.с.22 знаходиться довідка про склад сім'ї позивачки, з якої
вбачається, що у неї немає неповнолітніх дітей і тому твердження в рішенні суду
першої інстанції про наявність у позивачки двох і більше утриманців не
відповідає дійсності, оскільки жодним доказом не доведено. Це відноситься і до
її чоловіка, який, як стверджує позивачка в запереченні на апеляційну скаргу,
помер.

Також жодним
доказом не підтверджено той факт, що в її сім'ї немає інших осіб із самостійним
заробітком, хоча діти позивачки є повнолітніми.

Що ж стосується
стажу позивачки, яка стверджувала, що такий становить 16 років і тому
вона має переважне право перед іншими працівниками на залишення на роботі, то колегія
суддів констатує про без підставність такого твердження: безперервний її стаж
становить 10 років,
що підтверджено відповідною довідкою. Це -
найменший стаж серед операторів ЦЕЗ №8.

Відносно
критичної оцінки згоди профспілкового органу відповідача про надання згоди на
звільнення позивачки по причині того, що судом не досліджувалось подання
адміністрації відповідача профспілковій організації та неврахування останнім
переважного права позивачки на залишення на роботі перед іншими працівниками,
то така аргументація в рішенні суду не витримує критики: по перше, ст.43 КЗпП
України передбачено обов'язок профспілкового організації обґрунтовувати відмову
у наданні згоди на звільнення працівника і не передбачено такої вимоги при
наданні такої згоди; по друге, спору про наявність чи відсутність подання
адміністрації немає і тому це питання не потрібно доказувати жодній із сторін.

Факт своєчасного
попередження позивачки про наступне звільнення доведено зібраними по справі
доказами та визнанням цього факту останньою у запереченні на апеляційну скаргу.

При таких
обставинах колегія суддів констатує про невідповідність висновків суду
обставинам справи, що відповідно до п.З ч.1
ст. 309 ЦПК
України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у частині
задоволених позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні цих вимог.

Згідно ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 314 ЦПК
України, судова колегія

РІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ВАТ "Укртелеком" в особі його Закарпатської філії задовольнити
частково.

Рішення
Рахівського районного суду від 5
грудня 2006 року у
частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині зобов'язання бухгалтерії ЦЕЗ №8 Закарпатської
філії ВАТ "Укртелеком" провести нарахування та виплату ОСОБА_1
середнього заробітку за два місяці скасувати і у задоволенні цих вимог ОСОБА_1
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно та може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня його оголошення.