Справа  №
22ц/73                                                       Головуючий  у  1
категорія  5                                                                                        Доповідач  Кашапова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

22  січня  2007  року

Апеляційний  суд
Житомирської  області  в
складі:

головуючого       -  Кашапової  Л.М.

суддів                       -
Олексієнка  М.М.,
Омельчука  М.І.

при  секретарі
-  Константіновій
І.А.

з  участю                      сторін,   їх
представників

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ  спільного
майна  подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського  міськрайонного
суду  від  ІНФОРМАЦІЯ_1  року  -

встановив:

В ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_2, в
якому просила розділити майно, придбане в період шлюбу, виділивши у власність
відповідача легковий автомобіль марки ЗАЗ року випуску, стягнути з ОСОБА_2 на її
користь грошову компенсацію вартості її частки в спільній власності на легковий
автомобіль в розмірі 5570грн.,
припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 в
м.Коростені, визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаної квартири, стягнути з неї на користь
відповідача грошову компенсацію вартості належної йому 1/3 частини у праві
спільної власності на вказану
квартиру  в  сумі
11698грн.   50коп.

Посилалась на те, що в період шлюбу вони з відповідачем
купили

автомобіль вартістю 17920грн., на придбання якого пішло
7920грн.

власних збережень і 10000грн. банківського кредиту, та
приватизували

двохкімнатну квартиру за вказаною адресою, в якій
проживали на умовах

договору найму. Згідно свідоцтваНОМЕР_1 про право
власності на житло,

виданого      ІНФОРМАЦІЯ_3   року              Коростенським                міськвиконкомом,

співвласниками співвласниками квартири в рівних частках
являються вона,   відповідач  ОСОБА_2   та
її  донька    ОСОБА_3.

Зазначала, що
відповідно до вимог ч.ч.2,4,5 ст.71
СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не
визначено  домовленістю  між
ними.

Рішенням Коростенського міськрайонного
суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
позов  задоволено.

2

Розділено                спільне                майно  подружжя
та  виділено  у
власність:

·
ОСОБА_1
1/3 частину квартириАДРЕСА_1 м. Коростені, що належить на праві приватної
власності ОСОБА_2.
відповідно до свідоцтва НОМЕР_1
на право власності на житло, зареєстрованого у Коростенському МБТІ за НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ринковою
вартістю 29533грн. 33коп., позбавивши ОСОБА_2 права
власності на 1/3 частину
цієї квартири.

·
ОСОБА_2   автомобіль
марки  ЗАЗ-110307   2005  року  випуску,   кузов НОМЕР_2,   колір  зелений,
ринковою  вартістю  7083грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25991грн.
різниці вартості  у  частці
майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
користь держави по 30грн.   витрат  на
інформаційно  технічне  забезпечення
розгляду  справи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
держави 95 6грн. 83коп. судового збору.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати
судового збору на підставі ст.4
п.18  Декрету  KM  України  «Про
державне  мито».

Зобов'язано
сторони не чинити перешкод одне одному в користуванні своєю  власністю.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на те,
що суд не дав належної оцінки зібраним по справі доказам, порушив норми
матеріального і процесуального закону, а тому висновки суду не відповідають  дійсним
обставинам  справи.

Зокрема, апелянт
посилається на те, що суд безпідставно прийшов до висновку, що його 1/3 частина в праві
власності на квартиру є незначною, і що спільне володіння і користування
квартирою є неможливим, не врахувавши що саме така частки належить і позивачці
по  справі.

Розглянувши
справу в межах, визначених ст.303
ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Згідно ст.ст.60,
69, 70 ч.І СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку. Дружина і чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до
вимог ст.ст.71 4.4.1,4 СК України
майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між
ними в натурі. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його  згодою,
крім  випадків,   передбачених
ЦК  України.

Як     вбачається      з
матеріалів      справи,                            сторони     перебували     в

зареєстрованому
шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_6 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року /а.с.5,12/. Від  даного
шлюбу  дітей  не
мають.

З

ІНФОРМАЦІЯ_5 року сторонами
було придбано автомобіль марки ЗАЗ-
року випуску вартістю 17920грн., який було зареєстровано в Коростенському МРЕВ УДАІ
Житомирської області на відповідача
з  видачею  номерного
знака  НОМЕР_4.

В судовому
засіданні сторони підтвердили, що на придбання автомобіля відповідачем було
взято кредит в сумі 10000грн. в Коростенському
відділенні АППБ «Аваль», який на час розгляду справи не було  погашено.

З врахуванням
того, що судом без з'ясування обставин укладення кредитного договору, способу
його забезпечення /під заставу нерухомого майна чи під поручительство
позивачки/ та стану виконання зобов'язань, що випливають з його укладення, було
поділене майно, придбане за кредитні кошти, апеляційний суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції вирішені питання про права і обов'язки
банку, який не був притягнутий  до  участі
в  справі.

За даних
обставин на підставі п.4 ст.311 ЦПК України
рішення суду в частині поділу автомобіля слід скасувати з направленням справи
на новий  розгляд  до
суду  першої  інстанції.

Як вбачається з
копії свідоцтва на право власності на житло від

ІНФОРМАЦІЯ_3 року НОМЕР_1, спірна квартира АДРЕСА_1           в
м.Коростені

належить на праві спільної власності ОСОБА_2., ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
які приватизували її згідно Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду», а отже вона не може бути поділена  на
підставі  норм  СК
України.

Позбавляючи
відповідача права власності на частину спірної квартири, суд безпідставно
зіслався ст.365 ЦК
України, не навівши переконливих доказів щодо визнання частки відповідача у
спільній власності незначною і не звернувши увагу на той факт, що як
відповідач, так і позивачка мають рівні частки в спірній квартирі: по 1/3 кожен; щодо
неможливості спільного володіння і користування квартирою, ігноруючи той факт,
що сторони отримали спірне жиле приміщення за місцем служби відповідача, на час
розгляду справи не ставили перед судом питання про встановлення порядку
користування квартирою і не надали доказів того, що намагалися вирішити житлове
питання будь-яким іншим, не забороненим законом, способом; щодо того, що
припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди
інтересам відповідача, хоча з матеріалів справи вбачається, що відповідач не
має в м.Коростені іншого жилого приміщення ні на праві власності, ні на праві
постійного користування, залишився проживати в спірній квартирі навіть при
виникненні конфліктних ситуацій між сторонами і згоди на отримання компенсації
за свою частку в спільному майні  не  давав.

За даних
обставин суд прийшов до необгрунтованого висновку про те, що вказана квартира
являється спільною сумісною власністю подружжя і частка відповідача в цьому
майні є незначною в порівнянні з часткою інших співвласників, що спільне
володіння і користування майном є неможливим, що припинення права власності не
завдасть істотної шкоди відповідачу,
як  співвласнику  квартири.

З врахуванням
вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині поділу
квартири прийняте внаслідок неправильного застосування   норм
матеріального   закону,    суперечить
дійсним   обставинам

4

справи, а тому в цій частині
рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог про поділ квартири
як  спільного  майна
подружжя  за  безпідставністю.

Керуючись ст.ст.218,307,309,311,314,317 ЦПК України,
апеляційний суд  -

вирішив   :

Апеляційну              скаргу              ОСОБА_2                                                          задоволити

частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду від ІНФОРМАЦІЯ_1року    скасувати.

Ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ квартири АДРЕСА_1  в
м.Коростені.

В частині
позовних вимог ОСОБА_1 про
поділ автомобіля ЗАЗ-
року випуску держ.номер НОМЕР_4 справу направити на новий  розгляд
в  той  же  суд  іншим
суддею.

Рішення
набирає  законної  сили
з  моменту  проголошення.

Рішення може
бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного  Суду
України   протягом  двох
місяців   з   дня
набрання   законної

сили.