Справа № 2-490/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2007 року

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі головуючого - судді Баранова В.І., при секретарі Калюжної І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в ^Мелітополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа: Об'єднання співвласників багатоквартирного
житлового будинку "Вікторія", про визнання права власності на 1/2
частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася
в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Об'єднання
співвласників багатоквартирного житлового будинку "Вікторія", про
визнання права власності на 1/2 частину квартири.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 вказує на те, ідо 18.09.1987 р. одружилася з
відповідачем, від цього шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1народження.
12.03.1991 року шлюб з відповідачем розірвано у встановленому законом порядку.

У жовтні 1989 року, тобто в період шлюбу, на їх спільні з
відповідачем кошти була придбана двокімнатна кооперативна АДРЕСА_1, за яку вони
повністю внесли свій внесок у сумі 3840 руб.
10.01.1992 року зазначена квартира була зареєстрована у Мелітопольському
МЕТІ на ім'я відповідача.

Після розірвання шлюбу і дотепер вона зареєстрована і
проживає в даній квартирі, однак з відповідачем почали виникати суперечки з
приводу права володіння й розпорядження квартирою.

Посилаючись на ст. 60, 63, 69, 70 Сімейного Кодексу України, ст. 15 Закону
України "Про власність", ОСОБА_1 вважає, що спірна квартира належить
їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, вони мають рівні права
володіння, користування і розпорядження цим майном і на Його розділ.

У судовому засіданні позивач подала заяву про відновлення терміну' для
звернення до суду у порядку ст. 267 ЦК
України, оскільки відповідач заявив, що вона пропустила термін для
звернення в суд.

Разом з тим, ОСОБА_1 уточнила, що вона не перестала користуватися
квартирою, має ключі від вхідних дверей квартири, де залишилося її майно,
постійно навідується. Крім того, відповідач не заперечує того факту, що
суперечка з приводу володіння і користування квартирою між ними виникла тільки
в червні 2006 року. У спірній квартирі відповідач проживає зі своїм дорослим
сином від першого шлюбу, кожний з них займає по кімнаті, що є суміжними.

У подальшому, вказуючи на дані обставини, ОСОБА_1 уточнила, що не втратила
право користування квартирою і не пропустила термін для звернення в суд з
позовом.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив, що з 1992 року ОСОБА_1 знала,
що він є власником квартири, однак дотепер не заперечила цього факту в суді,
тобто пропустила встановлений законом трирічний термін позовної давнини.

Крім того, спірна квартира придбана внаслідок обміну трикімнатної АДРЕСА_2
після розірвання першого шлюбу з ОСОБА_5Квартира була обмінена на кооперативні
однокімнатну і двокімнатну спірну квартири. При цьому членами кооперативу
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 пайовий внесок був переданий ОСОБА_5., що внесла пайовий
внесок від свого імені за однокімнатну квартиру і від його імені за двокімнатну
АДРЕСА_1 Тобто, спірна квартира придбана за рахунок дошлюбного з відповідачкою
майна, не є спільним майном, а належить особисто йому на праві приватної
власності.

Також позивачка тривалий час не проживає в спірній квартирі, не бере участі
у втратах по її утриманню та ремонту, тому, у відповідності зі ст.71 ЖК
України, втратила право користування житловим приміщенням.

Представник третьої особи вважає позов не обгрунтованим, тому що спірна
квартира придбана ОСОБА_2 за рахунок його особистого майна і є його власністю.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям під час
шлюбу, наїежить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності.

З копії свідоцтв, довідки Спілки співвласників багатоквартирного житлового
будинку "Вікторія" від 12.09.2006 р. випливає, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2
були одружені з 18 вересня 1987 року по 12 березня 1991 року, мають сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у
даний час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, де так само проживає син
відповідача від першого шлюбу, ОСОБА_3/а.с. 6, 7, 8, 14/,

Відповідно до копії обмінного ордера НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2, двокімнатна АДРЕСА_1 надана в порядку обміну
йому і його родині: ОСОБА_1. ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому від 28 вересня
1989 року /а.с.20/.

За квитанцією від 2 жовтня 1989 року ОСОБА_2 внесений пайовий внесок у ЖВК
№2 у сумі 3840 руб., а 10 січня
1992 року зазначена квартира зареєстрована Мелітопольським МБТЇ за ОСОБА_2 на
праві особистої власності /а.с. 10,11, 12,13/.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про власність", член ЖБК, що
повністю уніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває
право власності на квартиру.

Згідно ст.146 ЖК України, п.43 Примірного Статуту житлово-будівельного
кооперативу, розділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його
дружиною допускається у випадку розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною
власністю чоловіка і жінки і якщо кожному з колишнього подружжя можливо
виділити ізольоване житлове приміщення в займаній квартирі.

У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. № 9
"Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні
кооперативи" /з наступними змінами/ роз'яснено, що пай, внесений подружжям
у ЖБК у період спільного проживання за рахунок спільних коштів, а також за
рахунок коштів, подарованих подружжю або отриманими ними у борг, а після повної
оплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає розділу на
загальних підставах. Однак, якщо один з подружжя зробив внески в придбання
спільного майна за рахунок майна, що йому належало до одруження, або придбано
за кошті, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці
вкладення повинні враховуватися при визначенні часток подружжя в загальній
спільній власності.

З вищевказаних доказів та пояснень сторін випливає, що кооперативна
АДРЕСА_1надана родині ОСОБА_2 за обміном не на його особисте майно, а на
державну трикімнатну квартиру по АДРЕСА_2, де були прописані і проживали:
колишня дружина відповідача - ОСОБА_5, наймач житлового приміщення, і ОСОБА_2 з
родиною: дружиною ОСОБА_1 і двома дітьми.

Тобто, відповідно до ст..64 ЖК України, як ОСОБА_2, так і ОСОБА_1, члени
їхньої родини, користувалися рівними з наймачем правами та обов'язками.

Тому твердження відповідача про те, що спірна квартира придбана ним за
рахунок особисто належного йому дошлюбного майна, суд вважає необгрунтованим.

Крім того, дана квартира придбана за рахунок пайового
внеску, отриманого від колишніх членів кооперативу Студенцових та внесеного в
кооператив ОСОБА_2 у період його шлюбу із ОСОБА_1, що підтверджується довідкою
ОСББ "Вікторія" від 20.10.2006 р. /а.с.29/.

При таких обставинах суд вважає, що спірна квартира придбана за рахунок
спільних коштів, набутих у період шлюбу, тому є спільною сумісною власністю
сторін.

Згідно ст.63 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст.70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна
чоловіка і дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Тобто, вимоги
ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири не
суперечать закону.

Відповідач вказує на те, що ОСОБА_1 втратила право користування житловим
приміщенням і, звернувшись до суду з позовом у вересні 2006 року, пропустила
встановлений законом термін позовної давнини, тому що право власності на
квартиру зареєстроване за ним у 1992 році.

Згідно ст.257 ЦК України,
загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ч.І ст.261 ЦК
України, сплив позовної давнини починається з дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення свого права або про особу, що його порушила.

З довідки голови ОСББ "Вікторія" від 20.10.2006 p., Акту депутата
Костянтинівської сільської Ради випливає, що в даний час у АДРЕСА_1постійно
проживають ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що оплачують комунальні послуги по фактичному
проживанню. ОСОБА_1 з 1996 р. проживає без прописки в АДРЕСА_3 з батьками та
сином /а.с.30, 38/.

Разом з тим, позивачем надані розписки відповідача ОСОБА_2 про те, що в
період із січня по серпень 2006 року ОСОБА_1 вносила платежі за споживання газу
в квартирі. У судовому засіданні відповідач підтвердив даний факт, а також
пояснив, що ОСОБА_1 періодично з'являлася в квартирі, від якої в неї маються
ключі і де знаходиться її майно. До липня 2006 року він не заперечував право
ОСОБА_1 на квартиру.

Зазначені докази свідчать про те, що після розірвання
шлюбу ОСОБА_1 не відмовилася від своїх прав на спільне сумісне майно, а
відповідач до липня 2006 року не перешкоджав їй у користуванні житловим
приміщенням. Тобто, про порушення свого права ОСОБА_1 довідалася лише в липні
2006 року, тому звернулася в суд з позовом у встановлений законом строк.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не визнана судом такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, має передбачене законом право на частину
спільного сумісного майна, суд вважає її вимоги про визнання права власності на
1/2 частину квартири є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до
ст.89 ЦПК України, судові витрати в сумі 150,63 грн. /а.с.3,4/, підлягають
стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 63, 70 Сімейного Кодексу України,
ст.15 Закону України "Про власність", ст.146, 64 ЖК України, п.43
Примірного Статуту житлово-будівельного кооперативу, п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.09.1987 р. № 9 "Про практику застосування
судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" /з наступними
змінами/, ст. 257, 261, 267 ЦК
України, ст. 10,60,209,213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1задовольнити цілком.

Визнати за ОСОБА_1право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1, зареєстровану у
Мелітопольському МБТІ10 січня 1992 року в реєстраційній книзі № 1 за
реєстраційним номером 8.

Стягнути з
ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судові витрати в сумі 150 гривень 63 коп.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подана апеляційному суду Запорізької області через Мелітопольський

міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом

двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, або може бути подана в десятиденний строк без попереднього подання
заяви

про апеляційне оскарження.