overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
копія Справа №
РІШЕННЯ ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

22 лютого 2007 року                                                  Коростенський міськрайонний суд

Житомирської
області

в складі: головуючого судді                                               Кондратюка А.Д.

при секретарі                                                                     Яковчук М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому зазначила, що в 1997 році вона
вступила в шлюб з ОСОБА_2, який 5.06.2001 року між ними
був розірваний.

Від шлюбу вони
мають неповнолітню дитину: доньку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження.

Відповідач не
надає матеріальної допомоги на утримання доньки, тому позивачка звернулась в
суд з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на
утримання дитини в розмірі 1/4
частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового
мінімуму для відповідного віку дитини і до повноліття дитини.

Позивачка в
судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву в якій просила справу
розглянути в її відсутність позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Відповідач в
судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути
в його відсутність, проти позову не заперечує.

Проаналізувавши
матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що сторони уклали шлюб в 1997
році, який 5.06.2001
року між сторонами був розірваний. Від шлюбу мають неповнолітню доньку -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, яка
знаходиться на утриманні та вихованні матері.

Відповідно до
ст. 180 СК
України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні
батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них в
судовому порядку.

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки та
стягувати   аліменти в розмірі 1/4
частини всіх видів

2

доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини.

Керуючись ст.ст.   11,
30,130, 209 - 218   ЦПК України,
ст.ст. 180-183 СК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, уродженця м. Коростень на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в
розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового
мінімуму для відповідного віку дитини і до повноліття дитини починаючи з
12.02.2007р.

Звільнити сторони від сплати судового збору.

Допустити
негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного
платежу.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку через

Коростенський     міськрайонний     суд     до     Житомирського

апеляційного суду протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя :підпис : Копія вірно : Суддя :

і-
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 січня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Романюка Я.М., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної  шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду
Дніпропетрівської області від 24 червня 2004 року,

в с т а н о в и л
а :

У вересні 2003 року ОСОБА_1, ОСОБА_2. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3. про відшкодування матеріальної та моральної  шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 6 червня 2003 року з вини
відповідача, було ушкоджено автомобіль ОСОБА_1, завдано матеріальну та моральну шкоду. У зв`зку з цим позивачі просили суд стягнути з відповідача кошти на
відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У березні 2004 року відповідач подав клопотання до суду,  у якому просив винести ухвалу про передачу
даної  справи до іншого суду у зв`зку з
неправильним визначенням підсудності.

Ухвалою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від            16
березня 2004 року постановлено передати дану цивільну справу до Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетрівської області від
24 червня 2004 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від            16 березня 2004 року
скасовано,  а справу направлено для
розгляду по суті до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу
апеляційного суду Дніпропетрівської області від 24 червня 2004 року,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга  не підлягає до касаційного розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.324 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають
право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у
пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29 частини
першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і
ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у
справі.

А оскільки оскаржувана ухвала апеляційного суду Дніпропетрівської області від 24
червня 2004 року не перешкоджає подальшому
провадженню у справі, тому вона не
може бути предметом касаційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 293, 324, 331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без розгляду, а
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної  шкоди
направити до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                         Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Романюк Я.М.
Справа № 2-45, 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007
року Диканський районний суд Полтавської області

у складі : головуючого - голови суду Новак Д.І. при
секретарі - Серга
Н.Л.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні
в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановив:

Вказуючи на те, що від шлюбу вони з
відповідачем мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої відповідач
добровільно не надає матеріальної допомоги, позивачка звернулася з позовом до
суду і просить стягти з нього аліменти в розмірі 14 частини його заробітку на
утримання дитини .

В судовому
засіданні позивачка позов підтримала і просила його задоволити з підстав , викладених у
позовні заяві та судовому засіданні.

Відповідач в
судове засідання не з»явився, а надіслав суду письмову заяву з проханням
розглянути справу в його відсутність, вказавши, що позовні вимоги він визнає
повністю.

Виходячи з того , що при попередньому розгляді справи
позивачка позовні вимоги підтримала ,
а відповідач позовні вимоги визнав, то ухвалення судового рішення,
відповідно до ст. 130 ч.4 ,174 ЦПК України,
було проведено у попередньому судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи , вислухавши
пояснення сторін, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку , що позов
підлягає задоволенню.

При розгляді
справи судом було встановлено ,
що сторони від спільного життя мають
одну неповнолітню дитину , яка проживає з позивачкою, але на
її утримання відповідач не надає матеріальної допомоги, хоча згідно закону,
батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття і він
в змозі надавати таку допомогу.

Приймаючи до
уваги те, що відповідач є працездатним і має змогу утримувати свою неповнолітню
дитину, суд вважає необхідним стягти з нього аліменти на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 180 - 183 Сімейного
кодексу України, ст.ст.З -
7, 10,11, 213, 215 , 224 -226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити. Стягувати
щомісячно з ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с.
Ватажково Полтавського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1,
ніде не працюючого на
користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку , але не менше 30% прожиткового мінімуму в місяць для
дитини відповідного віку.

Стягнення
аліментів розпочати з 02 лютого 2007 року і продовжувати до досягнення дитиною віку 18 років.

Стягти з
ОСОБА_2    в доход держави судовий збір в
розмірі 51 грн. 00
коп.

Рішення суду
в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню , але може бути оскаржене до апеляційного
суду Полтавської області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня проголошення рішення та
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження через районний суд.
Справа № 2-0-2, 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12 лютого 2007 року Диканський районний суд
Полтавської області

у складі:
головуючого - голови
суду Новак Д.І.

народних засідателів - Костромицької З.І., Анісімової Н.О.

при секретарі -
Серга Н.Л.

з участю прокурора -
Рощепи Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за заявою
Диканської центральної районної лікарні про надання ОСОБА_1 примусової
амбулаторної психіатричної допомоги, -

встановив:

Вказуючи на те, що ОСОБА_1 тривалий
час страждає психічними розладами, що
супроводжуються агресивністю та невмотивованими діями, через наявність яких
він може завдати значної шкоди своєму здоров»ю та оточуючим, Диканська ЦРЛ в особі лікаря-психіатра, звернулася із заявою до
суду, в якій просить вирішити питання про надання примусової амбулаторної
психіатричної допомоги ОСОБА_1.

В судовому
засіданні представник Диканської ЦРЛ заяву підтримав та просив її
задоволити, виходячи з пояснень,
даних в судовому засіданні та обставин, викладених у заяві.

ОСОБА_1 в
судове засідання не з»явився у зв»язку із загостренням хвороби.

При розгляді справи в суді законний
представник ОСОБА_1 - його мати ОСОБА_2 проти
надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги не заперечувала та пояснила, що її син
страждає психічними розладами з проявами агресії, а тому йому необхідно примусово надавати психіатричну амбулаторну
допомогу.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника Диканської ЦРЛ - лікаря-психіатра, законного представника ОСОБА_1,
заслухавши думку прокурора, суд вважає, що
заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в суді при розгляді
справи, ОСОБА_1
страждає психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної форми з ІНФОРМАЦІЯ_1, неодноразово лікувався з приводу цього
захворювання та в даний час стан його здоров»я такий, що через
психічні розлади він може завдати значної шкоди своєму здоров»ю та чинити дії,
що становлять небезпеку для оточуючих. Ці обставини стверджуються як поясненнями осіб, які беруть участь у справі, так
і зібраними по справі документами.

За таких
обставин, у відповідності до ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу»
ОСОБА_1. повинна надаватися психіатрична допомога у примусовому порядку
впродовж шести місяців.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 12,22 Закону України
«Про психіатричну допомогу», ст.ст. 10,11,60,212,213,279-282
ЦПК України, -

вирішив:

Застосувати
надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителю с Великі Будища Диканського району Полтавської області, яке
продовжувати протягом шести місяців з дня вступу рішення в
законну силу.

Рішення суду
може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання
заяви про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження через районний суд.
Справа
№22ц-2027/2007 р.
Головуючий в суді 1
Доповідач: Карайван Т.Д.
УХВАЛА

Іменем України

31 травня 2007 року Апеляційний
суд Луганської області в складі:

Головуючого: Карайван Т.Д.

Суддів: Дмитрієвої Л.Д.,
Сергєєвої СВ.

При секретарі: Кагадій 1.1.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Луганську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Біловодського
районного суду від 27 березня 2007 року про
оголошення розшуку ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2007
року державний виконавець ДВС Біловодського району Луганської області
Ковалова В.В. звернулася до суду із поданням про оголошення розшуку боржника
ОСОБА_1, який раніше проживав в АДРЕСА_1 через відсутність відомостей про його
місце проживання за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області
від 27 березня 2007 року заяву
державного виконавця ДВС Біловодського району задоволено.

Судом через органи внутрішніх справ оголошений розшук гр.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу
суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у
справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні ДВС у
Біловодському район із 13
лютого 2007 року
знаходиться виконавчий лист, виданий Стаханівським райсудом, про стягнення
аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2.

Аліменти ОСОБА_1 не сплачуються з 1997 року. За
адресою, вказаною стягувачкою, а саме с.
Степове, Біловодського району боржник не проживає та не
зареєстрований.   Інші відомості про
місцеперебування боржника відсутні.

За таких обставин, суд керуючись ст. .42 Закону України
«Про виконавче провадження» обґрунтовано дійшов висновку про оголошення розшуку
боржника.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник не
приховував своє місце проживання аби уникнути стягнення аліментів не
заслуговують на увагу, оскільки в державну виконавчу службу ОСОБА_1 свою адресу
не повідомив, що був зобов'язаний зробити згідно закону.

Ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам
справи і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст..ст.307,308,314,315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Біловодського районного суду від 27 березня 2007 року залишити
без змін. Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення. Та може бути
оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді
Справа
№2о-28/2007 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2007 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого-судді                            Осадчук
В.П.

При секретарі                                    КовачЛ.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Новоукраїнка справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту
родинних відносин і належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця
звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та
належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що після смерті
матері залишилось спадкове майно, але в
зв"язку з тим, що батьки не перебували в зареєстрованому шлюбі,
виявились розбіжності в написанні прізвища матері. В одних документах її
прізвище вказане як "ОСОБА_2" а в інших "ОСОБА_3". В зв"язку
з цим вона не взмозі переоформити спадкове майно, тому просить встановити, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, це
одна і таж особа і доводиться їй рідною матір"ю, а також свідоцтво про
право власності на майновий пай на прізвище "ОСОБА_2", належить ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_4
суду пояснила, що довгий час знає сім"ю заявниці і їй відомо, що померла ОСОБА_3 є рідною
матір"ю заявниці. Також їй відомо, що батьки заявниці не перебували в
шлюбі, але в селі де вони проживали, матір заявниці всі називали по прізвищу
батька- ОСОБА_2.

Заслухавши
заявницю, свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що
заява обгрунтована і підлягає задоволенню, оскільки встановлено ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_3,після
смерті якої залишилося спадкове майно, а саме майновий пай та грошовий вклад. В
свідоцтві про право власності на майновий пай вказане прізвище матері заявниці
як ОСОБА_2. В свідоцтві про народження заявниці, прізвище матері також вказане
як ОСОБА_2. Згідно довідки (а.с.12) ОСОБА_3,
яка проживала в с.Новомиколаївка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 до дня
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно погосподарських книг за 1964-1969 роки ОСОБА_3 (ОСОБА_2) являлась
матір"ю заявниці, що підтверджено довідкою (а.с. 13). Аналізуючи зібрані
докази по справі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є однією і тією ж особою, тому померла
22.05.1993 року ОСОБА_3 являється
рідною матір"ю заявниці і свідоцтво про право
власності на майновий пай виписане на ОСОБА_2 належить ОСОБА_3.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.256, 257, 259
ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Встановити, що ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новомиколаївка, Новоукраїнського району Кіровоградської
області, являлася рідною матір"ю ОСОБА_1(ОСОБА_2).

Встановити, що
свідоцтво про право власності на майновий пай видане Новомиколаївською
сільрадою ОСОБА_2, серії НОМЕР_1 від 25 вересня 2001 року належить ОСОБА_3, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду
може бути оскаржене до Кіровоградського апеляційного суду шляхом

подачі протягом
10 днів заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається

протягом 20-ти
днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий                                                        Осадчук
В.П.
Ц-справа  №  2-410/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

8.02.   2007  року                                                                                       м.   Гола
Пристань

Голопристанський
районний  суд

Херсонської
області  у  складі
:

головуючого
Матюшка  О.І.,

при
секретарі:   Захаріній  Ю.М.,

за  участю  позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про  розірвання  шлюбу,

ВСТАНОВИВ   :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання  шлюбу
з  ОСОБА_2.

Сторони вступили до шлюбу 18.11.1961 року. Шлюб,
зареєстрований сільською радою Дубровецького району, Ровенської області  за
актовим  записом  НОМЕР_1.

Від  шлюбу  сторони
мають  чотирьох  повнолітніх
дітей.

У судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги і
пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери та
різні погляди на життя. Фактично сім'я розпалася, з 1974 року разом не проживають і тому просить розірвати  шлюб.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання
повідомлена, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача.
Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує.

Заслухавши позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що. збереження шлюбу не можливе, оскільки сім'я  фактично
розпалася,   тому  шлюб
слід  розірвати.

Керуючись ст. ст. 10,
60, 179, 209, 212, 213, 215,
224, 226 ЦПК України, ст. 104, 105, 109, 112, 114 Сімейного кодексу України,   суд  , -

ВИРІШИВ   :

Шлюб  між
ОСОБА_1 та  ОСОБА_2
зареєстрований   сільською   радою
Дубровецького   району,
Ровенської  області  за
актовим  записом  НОМЕР_1
-розірвати.

При отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з

відповідача ОСОБА_2державне мито у розмірі

17 грн., ОСОБА_1 від сплати державного мита

звільнити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області,
шляхом подачі заяви до районного суду про апеляційне оскарження, протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після
подання  заяви  про
апеляційне  оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була
подана в строк, встановлений ст. 2 94 ЦПК
України,   рішення  суду
набирає  законної  сили
після  закінчення  цього
У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

15 червня
2007 року                                                                                      м.
Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України  в складі:

Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М.,   Охрімчук Л.І., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи: Острівецької сільської ради  про повернення самовільно зайнятої частини
земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Тернопільської області від           30
січня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У березні 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третьої особи:
Острівецької сільської ради про повернення самовільно зайнятої частини
земельної ділянки, посилаючись на те, що відповідачка, яка є її сусідкою та
проживає в с. Гумнисько Теребовлянського району, самовільно захопила у неї 0,
034 га і відмовляється повернути. Просила позов задовольнити.

Рішенням
Теребовлянського районного суду від 7 серпня 2006 року, позов ОСОБА_1
задоволено.

Рішенням
апеляційного суду Тернопільської області від 30 січня 2007 року рішення
Теребовлянського районного суду від 7 серпня 2006 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської
області від 30 січня 2007 року та залишити в силі рішення Теребовлянського
районного суду від 7 серпня 2006 року, посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не
може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено,
і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням
судом норм матеріального та процесуального права і доводи скарги їх висновків
не спростовують.

Керуючись ст.ст.
331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
апеляційного суду Тернопільської області від 30 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук