У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 листопада 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка
Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом
ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.
Єнакієве Донецької області про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2001
року працював на шахті “Єнакіївська” ВО “Орджонікідзевугілля”, захворів на
професійну хворобу і за висновком МСЕК від 8 січня 2002 року йому було вперше
встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з таким
захворюванням; ушкодженням здоров'я йому заподіяна моральна шкода.

Позивач просив стягнути з
відповідача 16000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Єнакіївського міського
суду від 1 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 18 квітня 2007 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати ухвалені в справі судові
рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив із того, що Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”
зупинено на 2007 рік дію норм Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
в частині  відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Закон України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” набрав чинності
з               1 січня 2007 року.

Положення ст. ст. 21, 28, 34 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” в редакції, що
діяла до прийняття Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, передбачали
обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у
тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Встановлено, що 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням було встановлено ОСОБА_1 вперше висновком МСЕК від 8
січня                 2002 року.

Таким чином, право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності як Законом України
“Про Державний бюджет України на 2006 рік”, так і Законом України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”.

Згідно ст. 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Також відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.
5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства
не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

Суд у порушення вимог ст.ст. 214,
215 ЦПК України належним чином не визначився із характером спірних
правовідносин, часом їх виникнення й правовою нормою, що їх регулює, та
безпідставно застосував до спірних правовідносин зворотну дію в часі норм
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, відмовивши у
задоволенні позову виключно з цих підстав.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції
без змін .

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Єнакіївського міського суду від 1 березня 2007 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області від 18 квітня 2007 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін