у першій інстанції -Шум Л.І.
Категорія     212                                        Доповідач
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

Головуючого Неклеси В.І.

суддів -
Митрофанової Л.В., Братіщевої Л.А.

при секретарі - Бондарь Ю.А. за участю:
представника позивача - ОСОБА_1, представника Відділення виконавчої   дирекції
фонду   соціального   страхування
від   нещасних   випадків
на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі -
Бершадської Людмили Станіславівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 30 листопада 2006 року за позовом ОСОБА_2 до Відкритого
акціонерного товариства «Суха Балка», Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі про
перерахунок сум відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30.11.2006 року з відкритого
акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ВАТ «Суха Балка») на користь ОСОБА_2
стягнута недоплата по щомісячним виплатам відшкодування шкоди в сумі 25 186,30
грн., компенсація втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасністю їх виплати
в сумі 16 492,45 грн. та судовий збір у доход держави 316,78 грн. та 1,50 грн.
- витрати на інформаційно-технічне забезпечення. З Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі стягнуто недоплату по
щомісячним страховим виплатам за період з 01.04.2004 року по 31.07.2006 року у
розмірі 33 957,37 грн., та щомісячно, починаючи з 01 серпня 2006 року по 1
417,24 грн. до зміни обставин, що тягнуть перерахунок щомісячних виплат.

В апеляційній
скарзі ВАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду в частині
стягнення з нього на користь позивача недоплати по виплатах відшкодування шкоди
у розмірі 25 186,30 за період з 01.07.21994 року по 01.04.2001 року та компенсації у сумі 16 492,45 грн. та
постановити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних
вимог до відповідача ВАТ «Суха Балка», так як при ухваленні рішення суд
допустив неповне з'ясування обставин які мають значення для справи, порушив і
неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Зокрема,
висновки суду про необхідність застосування коефіцієнтів 2,0 з 01 липня 1994
року та 2,5 з 01 січня 1996 року необгрунтовані, оскільки перерахунок сум
відшкодування шкоди у зв'язку з
пошкодженням здоров'я проводиться одночасно із підвищенням тарифних ставок (посадових
окладів) не на коефіцієнт їх підвищення, а на коефіцієнт фактичного підвищення
заробітної плати, розмір якої фактично не збільшився, також суд необгрунтовано
стягнено компенсацію, оскільки ВАТ «Суха Балка» своєчасно виплатило

окладів, а не на коефіцієнти фактичного росту заробітної
плати, не перевірив, чи збільшилася фактична заробітна плата, безпідставно
застосував коефіцієнт 2,5 з 01.01.1996 року, суд неправильно застосував п. 28
"Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків" надалі Правил відшкодування шкоди ,
затверджених Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року №472 , який встановив лише випадки перерахунку сум
відшкодування шкоди, а не сам механізм такого перерахунку, судом не враховано,
що при збільшенні тарифних ставок не відбулося підвищення заробітної плати
працівників, судом неправомірно стягнута компенсація.

Представник відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі апеляційну скаргу підтримала в повному
обсязі, просила рішення суду скасувати з направленням справи на новий
розгляд, позивачка проти задоволення апеляційних скарг заперечувала.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і
заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ
"КЗРК" та скарга Фонду соціального страхування підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Судом
встановлено, що ОСОБА_3 з 03.06.1962 року по 03.07.1992 року працювала
машиністом електромостового крану 4-го розряду на шахті імені Леніна ВО «Кривбасруда», правонаступником
якого стало ВАТ "КЗРК". 13.02.1976 року вона отримала виробничу
травму, про що свідчить акт форми Н-1 від 16.02.1976 року. У зв'язку із чим їй висновком МСЕК встановлена у
1976 до 1988 роки 15 % втрати загальної працездатності та 35 % втрати
професійної працездатності без визнання інвалідом. Висновком МСЕК від
01.03.1988 року відсоток втрати пропрацездатності змінено на 25%, висновком
МСЕК від 08.10.2003 року відсоток втрати працездатності зменшено до 20% , з
22.08.2003 року безстроково.

У зв'язку з
частковою втратою працездатності позивачу відповідачем провадились виплати відшкодування втраченого заробітку згідно
із законом, а з 1992 року згідно з Постановою КМУ від 26.05.1992 року №
276 з розрахунку базового середнього заробітку за січень-квітень 1992 року по
професії позивача та ступеня втрати працездатності.

Задовольняючи в повному обсязі вимоги позивача в межах, які перевищують
строк позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що перебіг строку
позовної давності починається з дня виникнення права на позов, а право на позов
виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її
права (ст. 76 ЦК України
в редакції 1963р.).

На думку колегії судців, такий висновок суду є невірним .

Суд першої інстанції не звернув увагу на норми ст. 71 ЦК України в редакції 1963 року, з урахуванням правила п.6
Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року та роз'яснення,
викладені в п.п. 1, 1-1, 1-2, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №6
від 27 березня 1992 року ( з подальшими змінами), «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно з якими загальний
строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого
права ( позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки. У випадках,
коли вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів, раніше
визначених судом або роботодавцем ( у тому числі й у разі неправильного
обчислення суми щомісячних платежів) при задоволені позову, кошти стягуються за
час, що не перевищує трьох років, які передували моменту звернення особи до
суду.

Відповідно до
Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-Х1У "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та  професійного захворювання,  які
спричинили  втрату
працездатності"

позивачеві суми відшкодування шкоди тому вони не
підлягають коригуванню. Крім того, суд не застосував строк позовної давності у
три роки.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ
"Суха Балка" підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що 25 липня 1954 року позивач ОСОБА_2 був травмований
під час виконання трудових обов'язків. Переосвідченням МСЕК від 03.04.1990 року
йому встановлено 60% втрати професійної працездатності, з 15.01.1990 року
безстроково. У зв'язку із цим відповідачем проводились виплати відшкодування
шкоди. Починаючи з 01.07.1994 року по 01.04.2001 року при підвищені тарифних
ставок і окладів ВАТ «Суха Балка» не застосовувало коефіцієнти 2.0 з 01.07.1994
року та 2.5 з 01.01.1996 року підвищення посадових окладів до виплат
відшкодування шкоди по втраченому заробітку.

Задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що не застосовувались
коефіцієнти підвищення посадових окладів по ВАТ «Суха Балка», у зв'язку з чим
виникла заборгованість по щомісячним виплатам сум відшкодуванням шкоди. Крім
того, задовольняючи вимоги позивача в межах, які перевищують строк позовної
давності суд виходив з того, що перебіг строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права ст.76 ЦК України в
редакції 1963 року.

Однак з таким
висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, так як він зроблений на
неповно досліджених обставинах по справі та з порушенням норм матеріального
права.

Згідно пункту 41
"Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків" надалі Правил
відшкодування шкоди , затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від
23 червня 1993 року № 472, якщо заяву на відшкодування шкоди потерпілий або
заінтересовані особи подали через три роки з дня визначення МСЕК стійкої втрати
працездатності, відшкодування шкоди проводиться з дня подання заяви.

Згідно
роз'яснень Верховного Суду України у пункті 22 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.
1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» де зазначено, що виплати призначені, але своєчасно не
одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги
про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або
роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

Однак всупереч
зазначених Правил відшкодування шкоди суд стягнув з ВАТ «Суха Балка»
недоплачені виплати період з 01.07.1994 року по 01.04.2001 року та з Фонду
соціального страхування недоплату за період з 01.04.2001 року по 31.07.2006
року та не застосував строк позовної давності.

Крім того, в
матеріалах справи (а.с.67) міститься не зареєстроване судом та не розглянуте
судом клопотання представника позивача ОСОБА_1 про поновлення позивачу ОСОБА_2
строку позовної давності для звернення до суду.

Оскільки цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд, згідно вимог п.5 ч.1 ст. 311 ЦПК України.

При новому
розгляді справи суду слід усунути зазначені вище порушення і вирішити спір у
відповідності з вимогами закону.

Керуючись ст.
ЗОЗ,307,п. 5 ч. 1 ст. 311,313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства
«Суха Балка» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рога
від ЗО листопада 2006 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили.