РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

13 лютого 2007
року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

Головуючого -
Міщія О.Я. Суддів - Храпак
Н.М., Бахметової В.Х. при секретарі - Мендрик Т.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою Тернопільського міжрайонного управління водного господарства на рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 22 листопада 2006 року по справі за
позовом Тернопільського міжрайонного управління водного господарства до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення їх та неповнолітньої ОСОБА_4 з
гуртожитку,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2006 року Тернопільське міжрайонне управління водного господарства
звернулось в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1, який
звільнений з роботи за згодою сторін, підлягає виселенню разом із сім'єю з
гуртожитка по АДРЕСА_1на підставі ст. 132 ЖК України. Позивач вказав також, що
відповідачу надано трикімнатну квартиру, тому він та члени його сім'ї повинні
звільнити гуртожиток, оскільки мають постійне житло.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2006 року в
задоволенні позову Тернопільського міжрайонного управління водного господарства
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення разом з неповнолітньою ОСОБА_4 з
гуртожитку по АДРЕСА_1- відмовлено.

В апеляційній скарзі Тернопільське міжрайонне управління водного
господарства просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов
задоволити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам
справи, судом не враховано того, що відповідачі забезпечені житлом у квартирі
по АДРЕСА_2.

Апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відсутні підстави
для виселення усіх відповідачів з гуртожитку по АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_1
звільнений з роботи за згодою сторін, а не з підстав,

Справа № 22а- 74                                                              Головуючий
1 інстанції - Мартиць О.І.

Категорія
житловий спір
Доповідач - Міщій О .Я.

визначених ч.2 ст. 132 ЖК України; згідно ст. 125 ЖК
України він не може бути виселений без надання іншого житлового приміщення.

Однак, з такими висновками суду повністю погодитись
неможливо.

Як видно з
матеріалів справи, ОСОБА_1, його бувша дружина ОСОБА_2 з неповнолітньою ОСОБА_4
та дочка ОСОБА_3 зареєстровані в гуртожитку, що належить позивачеві, по
АДРЕСА_1.

10.05.2005 року
ОСОБА_1 звільнений з роботи з посади інженера другої категорії Тернопільського
міжрайонного управління водного господарства за згодою сторін.

Відповідно до
ст. 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а
також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись
гуртожитки.

Як встановлено
судом, ОСОБА_1 16.06.2006 року купив трикімнатну квартиру по АДРЕСА_2.

При таких
обставинах, враховуючи, що гуртожиток передбачений для проживання на певний
період, а відповідач ОСОБА_1 має на праві власності постійне житло, тому він та
дочка ОСОБА_3 підлягають виселенню з приміщення по АДРЕСА_1 з переселенням в
квартиру по АДРЕСА_2.

У зв'язку з цим,
рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про виселення ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 слід скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов у цій частині
задовольнити.

Що стосується
ОСОБА_2 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_4, то рішення суду про відмову у їх
виселенні з гуртожитку відповідає вимогам закону і зібраним матеріалам справи.

Як встановлено
судом, відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14.05.2006
року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Із змісту
оглянутих судовою колегією матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу
видно, що Мариняки тривалий час спільно не проживають, не ведуть спільного
господарства.

ОСОБА_1 пояснив,
що за власні кошти купив квартиру по АДРЕСА_2, має намір там проживати з
ОСОБА_3

Згідно ч.3 ст.
132, ст. 125 ЖК України, з гуртожитка без надання іншого житла не можуть бути
виселені одинокі особи з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Колегія
перевірила доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_4
підлягають виселенню у зв'язку наданням їм квартири по АДРЕСА_2, однак вважає
їх безпідставними.

Відповідно до
ч.4 ст. 132 ЖК України, житлове приміщення, яке надається громадянам у зв'язку
з виселенням з гуртожитку, повинно відповідати вимогам, які передбачені ч.2 ст.
144 цього Кодексу.

Як  видно
з  матеріалів  справи,
спільним рішенням  адміністрації
та

профкому позивача від
30.10.2000 року відповідачам надано трикімнатну квартиру по АДРЕСА_2 у
незавершеному будинку.

Як пояснив ОСОБА_1, надана квартира не була придатна для проживання у ній і
потребувала значних коштів для завершення будівництва.

Вказане підтверджується довідкою обслуговуючого кооперативу "Надія
плюс", із змісту якої видно, що виділена ОСОБА_1 квартира знаходилась у
будинку, який не був прийнятий в експлуатацію, вона не відповідала встановленим
санітарним і технічним вимогам , що пред'являються для житла.

Зокрема, в квартирі не було вікон, дверей, підлоги,
опалення та освітлення, стіни не поштукатурені, відсутня сантехніка.

Отже, колегія вважає, що приміщення, яке надане ОСОБА_2 та неповнолітній
ОСОБА_4 не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Тому рішення суду про відмову у їх виселенні є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільського міжрайонного управління
водного господарства задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від
22.11.2006 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_3
скасувати, ухвалити нове рішення , яким позов задовольнити частково , виселити
ОСОБА_1 та його дочку ОСОБА_3 з гуртожитку по АДРЕСА_1.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.