Справа
№ 22-Ц-3667.      Головуючий у 1-й інстанції-
Доповідач-Суханова Є.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

1 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого-Суханової Є.М.,

суддів-Данілова О.М., Яворського М.А.,

при секретарі- Якимець Ю.В.,

розглянула матеріали з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 2 жовтня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 14 частину спільно
нажитого майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області
від 2 жовтня 2006 року було
задоволено позов позивача частково.

Визнано не житлове приміщення, а саме
магазин"ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований на приринковій АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1Л
частину не житлового приміщення, а саме: магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1",
розташованого на приринковій АДРЕСА_1.

Відмовлено в задоволені позовних вимог в частині визнання
права сумісної власності на обладнання, розміщене в магазині
„ІНФОРМАЦІЯ_1", який розташований АДРЕСА_1 та торгівельного металевого
кіоску „ІНФОРМАЦІЯ_2", розташованого на приринковій площі по вул.
Радянській в смт. Рокитне та касового апарату, розмішеного всередині даного
кіоску.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду,
апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати
та справу направити на новий судовий розгляд.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Судом на підставі зібраних по справі доказів, пояснень
сторін та вимог чинного законодавства ухвалив рішення, яке відповідає вимогам
процесуального та матеріального права.

Судом було встановлено, що спірне майно подружжя було
придбано у 2001 році,
тобто до набрання чинності Сімейного Кодексу України, та правильно визначив, що
в данному випадку
повинні застосовуватись норми Кодексу про шлюб та сім"ю України.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.11.1985
року по 03.11.2003 року,
неповнолітніх дітей не мають. Під час шлюбу
сторони придбали майно, а саме-магазин „ІНФОРМАЦІЯ_1",

розташований АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право
власності від 05.04.2001 року, який відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім"ю, є їх спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються
рівними.

Крім вказанного магазину позивачка просила визнати
спільною сумісною власністю обладнання даного магазину:-стійки, морозильні
камери та інше, а також металевий торгівельний кіоск „ІНФОРМАЦІЯ_2",
розташований на цій же приринковій площі та касовий апарат данного кіоску.

Відповідно до ст. 22
КпШСУ спільною сумісною власністю визнається майно, на яке є право
власності у одного з подружжя або обох. В даному випадку сторони не надали суду
доказів, що вищезазначене майно, а саме -
стійки, морозильні камери та інше, а також металевий торгівельний кіоск „ ІНФОРМАЦІЯ_2"
та касовий апарат даного кіоску є власністю одного з подружжя чи обох.

Виділення ж земельної ділянки під кіоск відповідно до
рішення Рокитнянської селищної ради за НОМЕР_1 не є
доказом власності на вказаний кіоск, так як рішення про виділення земельної
ділянки було постановлено після розірвання шлюбу сторонами, тому суд правильно
визначив, що немає підстав для того, щоб вважати її спільним майном подружжя.

Поєтажний план кіоска, наданий суду позивачкою, не
містить вказівки, що це той самий кіоск, а також з наданого плану не вбачається
коли він був виготовлений, крім цього, у колегії суддів не має підстав вбачати,
що план кіоску можна вважати правовим документом, яким визнається право
власності на нерухомий об"єкт, так як план будови є технічною
документацією. З урахуванням наведеного, суд обгрунтовано не мав підстав для
визнання спірного кіоску спільною власністю подружжя, а також обладнення
магазину-стійки та інше, а також касового апарату, так як сторони не надали
доказів того, коли та за якій кошт вони були придбані та чи було це власністю
подружжя на час розірвання шлюбу.

Так як позивачка в судовому засіданні змінила свої
позовні вимоги та не просила суд виплатити їй грошову компенсацію за її частку
в спільному майні подружжя, а просила визнати за нею 1/2 частину спільного
майна подружжя та не просила виділити їй майно в натурі, суд не знайшов підстав
для стягнення на її користь з відповідача частини вартості проведеної
судово-будівельної експертизи.

Апелянт намагаючись спростувати висновки суду, в
апеляційній скарзі зазначив, що 7
грудня 2005 року їм
було подано до Рокитнянського районного суду Київської області позовну заяву
про визнання недісним договору купівлі-продажу металевого павільону (кафе-бар „ІНФОРМАЦІЯ_3"),
розташованого АДРЕСА_2, яка розглядається судом до теперішнього часу.

Апелянт наполягає на тому, що на момент винесення
оскаржуванного рішення не визначено правовий режим спільно нажитого майна
подружжя під час перебування у шлюбі, у зв"язку з чим суд не мав права
постановлювати рішення по цивільній справі про визнання права власності на 1/2
частину спільно нажитого майна до моменту вирішення іншої цивільної справи, чим
порушено вимоги ст. 201 ЦГТК
України.

Колегія суддів не може погодитись з такою позицією
апелянта, бо вона не відповідає вимогам діючого законодавства.

Розгляд іншої справи в суді може бути підставою для
зупинення провадження по справі (ст. 201
ЦПК України), а не підставою для скасування рішення суду( ст. 309-311 ЦПК України),
крім того, апелянт має інший процесуальний шлях вирішення своїх майнових прав,
якщо доведе, що спірний металевий павільон не є спільним майном подружжя.

Також, в матеріалах справи є свідоцтво про право
власності на спірний металевий кіоск датоване 2001 роком (тобто придбане в період шлюбу сторін), доказів
спростовуючих цю обставину не надано.

Крім того, суд відмовляючи апелянту-відповідачу в
задоволенні клопотання, щодо зупинення провадження по даній справі обґрунтовано
визначився, що розгляд однієї цивільної справи не стосується розгляду справи
про розподіл спільного майна подружжя(а.с. 67 об.).

Колегія суддів не встановила підстав для скасування
рішення суду та задоволення апеляційної скарги, яка не обгрунтована та не
підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294,295,304,308,315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області
від 2 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий