Справа №2-40-07
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ        УКРАЇНИ

28 лютого 2007
року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - Кривошеєва Д.А.
При секретарі - Сергієнко
О.В. За участю адвокатів -
ОСОБА_7, ОСОБА_8 Розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
Слов'янська справу за позивом ОСОБА_1до Слов'янського учбово-виробничого
підприємства Українсь­кого товариства глухих, про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час виму­шеного прогулу, а також відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У Слов'янський міськрайонний суд звернулася ОСОБА_1 з
позивом до Слов'янського учбово-виробничого підприємства Українського
товариства глухих і просить поновити її на роботі на вказаному підприємстві на
посаді головного інженера підприємства, стягнувши за­робітну плату за весь час
вимушеного прогулу, а також у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з
директора підприємства ОСОБА_2 5000
гривень.

У ході судового розгляду позивачка уточнивши свої позивні
вимоги звернулась у Слов'янський міськрайонний суд з позивом до Слов'янського
учбово-виробничого підпри­ємства Українського товариства глухих і просить:
поновити їй строк для оскарження наказів №
2-к від 12 січня 2006 року; № 36 від 14 квітня 2006 року - визнавши дані
накази незакон­ними, а також поновивши її на роботі на вказаному підприємстві
на посаді головного інже­нера підприємства, стягнувши заробітну плату за весь
час вимушеного прогулу, а з директо­ра даного підприємства - відповідачки:
ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 5000 гривень.

Позивачка обґрунтовує заявлені вимоги тим, що: з 10 лютого 2002 року вона
являлася працівником Слов'янського учбово-виробничого підприємства Українського
товариства глу­хих, а з 15
квітня 2003 року
вона займала посаду головного інженера даного підприємства. Відповідно
посадової інструкції вона зобов'язана: здійснювати технічне керівництво підпри­ємством,
забезпечувати технічну експлуатацію і ремонт обладнання, забезпечувати підготов­ку
і підвищення кваліфікації робітників підприємства. Під час її роботи на
підприємстві на­казами № 2-к від 12 січня 2006 року, № 36 від 14 квітня 2006
року їй оголошувались догани, за невиконання своїх посадових обов'язків, а
наказом № 36-к від 26 квітня 2006 року, вона була звільнена з підприємства по
ст. 40=п.3 КЗпП України, у зв'язку з систематичним неви­конанням посадових
обов'язків. Своє звільнення вона вважає незаконним.

Так наказом № 2-к від 12 січня 2006 року їй оголошувалась
догана за виявлене порушення технологічного процесу і невідповідності продукції
підприємства (курток) ТУУ. Даний наказ вона вважає неправомірним так як
голойний інженер підприємства вона не зобов'язана конт­ролювати дотримання
технологічного процесу -
це являється посадовими обов'язками тех­нолога підприємства.

Наказом №
36 від 14 квітня 2006 року догана їй
була оголошена у зв'язку з тим, що про­дукція пошивної ділянки № 2 (експериментального
цеху) підприємства була виготовлена не якісно. Між тим директор підприємства
ОСОБА_2 заборонила їй контролювати виробниц-

2

тво пошивної
ділянки № 2, поклавши
даний обов'язок на начальника пошивної ділянки ОСОБА_3

Підставою для видання наказу про її звільнення послужила несвоєчасне
відвантаження продукції підприємства -
кепок, для замовника, так як вказані кепки не відповідали зразку і замовник
відмовився їх приймати. Однак контролювати якість вказаних кепок вона не мала
можливості, так як їй не було відомо, що технологом, який виготовляв лекала для
кепок до­пущена помилка і кепка не відповідає зразку замовника.

Тому вона просить визнавши накази №
2-к від 12 січня 2006 року, № 36 від 14 квітня 2006 року - неправомірними,
поновити її на роботі, сягнувши з відповідача Слов'янського учбо­во-виробничого
підприємства Українського товариства глухих, заробітну плату за весь час її
вимушеного прогулу. Крім того, незаконним звільненням директор підприємства
ОСОБА_2, заподіяла їй моральну шкоду, оскільки у зв'язку з незаконним
звільненням вона пере­жила сильний стрес, що негативно вплинуло на стан її
здоров'я, не мала можливості приді­ляти необхідної уваги своїй сім'ї, а також
втратила свій авторитет перед робітниками під­приємства. У рахунок
відшкодування завданої їй моральної шкоди, вона просить стягнути з ОСОБА_2 5000 гривень.

Відповідачка ОСОБА_2, яка діяла від свого імені і від імені Слов'янського
учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих, позивні вимоги
не визнала і у їх задоволені просила відмовити. У ході судового засідання
відповідачка ОСОБА_2 показала, що: позивачка раніш була працівникові
Слов'янського учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих і
займала посаду головного інженера підприємства. Відпо­відно посадової
інструкції головний інженер підприємства зобов'язаний організовувати ви­робничій
процес для випуску якісної продукції і доглядати за дотриманням технологічної
дисципліни. Під роботи на підприємстві позивачка належним чином не виконувала
свої по­садові обов'язки і наказами № 2-к від 12 січня 2006 року, № 36 від 14
квітня 2006 року їй оголошувались догани, а наказом № 36-к від 26 квітня 2006
року позивачка була звільнена з роботи на підставі ст. 40 п.З КЗпП України у
зв'язку з систематичним не виконанням своїх посадових обов'язків. Вказані
накази являються законними і обґрунтованими, а тому підстав для поновлення
позивачки на роботі не має.

Свідок ОСОБА_3 показала, що: в період з 3 травня 2005
року по серпень 2006
року вона являлася працівником Слов'янського учбово-виробничого
підприємства Українського товариства глухих і займала посаду начальника
пошивної ділянки № 2 - яка
також називала­ся на підприємстві експериментальним цехом. В її обов'язки як
начальника пошивної ділян­ки входило забезпечення ділянки роботою, розробка
лекал для нових зразків продукції, пере­вірка якості виготовленої продукції. Як
'працівник підприємства вона, згідно розпорядження директора, підчинялась
особисту директору підприємства ОСОБА_2 У її присутності ди­ректор підприємства
ОСОБА_2 заборонила головному інженеру підприємства ОСОБА_1 і головному
технологу ОСОБА_4 заходити до приміщення пошивної ділянки № 2 і контролювати
там виробничій процес, контроль за виробничим процесом повної ділянки № 2
директором було покладено на неї. Під час її роботи на підприємстві ділянкою
допускався випуск бракованої продукції, про що вона доповідала директорку
підприємства ОСОБА_2, яка на це ні як не реагувала.

Свідок ОСОБА_4 показала, що в період з 2004 року по 2006 рік вона являлася
працівником Слов'янського учбово-виробничого підприємства Українського
товариства глу­хих і займала посаду інженера-технолого підприємства. В її
обов'язки як технолога входила підготовка виробів до пошиття, підготовка схеми
пошиття, ознайомлення кожної швачки з даною схемою, а також контролювання!
якості виготовляємо!' продукції. В серпні 2005 року директор підприємства
ОСОБА_2 заборонила їй, та головному інженеру ОСОБА_1 за­ходити до пошивної
ділянки № 2 і контролювати виробничій процес у даній ділянкі.

У квітні 2006
року підприємством було пошито 100
кепок, які не відповідали зразку замо­вника, що сталося в наслідок помилки
технолога ОСОБА_5, яка розробляла лекала для

3

даних кепок.
Контролювати правильність виготовлення лекал не входить в обов'язки   го­ловний інженер підприємства. Позивачка,
як головний інженер підприємства зобов'язана ко­нтролювати доставку лекал до
цеху, а за правильність виготовлення самих лекал відповідає технолог.

Свідок ОСОБА_5 показала, що: з 1
січня 2006 року
вона являється працівником Слов'янського учбово-виробничого підприємства
Українського товариства глухих і займає посаду інженера-технолого підприємства.
В 2006 році на
підприємство надійшло замовлення на пошив 600
кепок, однак виготовлено було тільки 100
кепок. Лекала для виготовлення ке­пок розробляла вона і після виготовлення
кепки по її лекалам, вона встановила, що виготов­лена кепка не відповідає
зразку який надав замовник. Про невідповідність пошитої кепки зразку замовника
вона не доповідала, так с як на її думку пошита кепка була краща зразка на­даного
замовником.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали
справи, приходить до переконання, що: позив ОСОБА_1 до Слов'янського
учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих, ОСОБА_2, про
поновлення на роботі, стя­гнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а
також відшкодування моральної шко­ди, підлягає частковому задоволенню.

Так у ході
судового засідання достовірно було встановлено, що:

Слов'янське учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих є
юридич­ною особою, видом діяльності підприємства є виробництво робочого одягу;
виробництво ви­робів з текстилю; роздрібна торгівля в неспеціалізованих
магазинах переважно з продоволь­чим асортиментом.

ОСОБА_1 з 11
лютого 2002 р0ку
являється працівником Слов'янського учбово-виробничого підприємства
Українського товариства глухих, а з 15
квітня 2004 року
займає посаду головного інженера підприємства.

Головний інженер Слов'янське учбово-виробниче підприємство Українського
товариства глухих зобов'язаний здійснювати технічне керівництво підприємством;
підвищувати рівень технічної підготовки підприємства; своєчасно забезпечувати
якісну підготовку підприємства, технічну експлуатацію і ремонт обладнання;
оперативно керувати роботою технічних служб підприємства; забезпечувати роботу
в області підготовки і підвищення кваліфікації кадрів підприємства.

Також головний інженер підприємства несе відповідальність
за забезпечення виконання

планів виробничого процесу по всім показникам, дотримання
номенклатури, якості випуще­

ної продукції.

і.

Наказом № 2-к від 12 січня 2006 року головному
інженеру підприємства ОСОБА_1,
за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, оголошена догана.

Наказом №
36 від 14 квітня 2006 року головному
інженеру підприємства ОСОБА_1,
за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, відсутність контролю за
виробничім про­цесом,   оголошена догана.

Наказом №
38-к від 25 квітня 2006 року головному
інженеру підприємства ОСОБА_1,
за систематичне не виконання своїх посадових обов'язків, звільнено на підставі
ст. 40 п.3 КЗпП
України.

4

Рішенням
профспілкової організації Слов'янське учбово-виробниче підприємство Украї­нського
товариства глухих, від 27 листопада 2006 року, дана згода на звільнення
позивачки з роботи.

При вирішенні
даного позиву ОСОБА_1,
суд виходить із наступних обставин:

Згідно вимог ст.
40 п.3 КЗпП України
слідує, що:

"Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий
трудовий дого­вір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

3) систематичним
невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладе­них на нього
трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до
працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського
стягнення".

Із наказу №
2-к від 12 січня 2006 року слідує, що:
ОСОБА_1 була притягнута до дисци­плінарної відповідальності у виді оголошення
догани, у зв'язку з виявленим 23
грудня 2005 року
порушенням технологічного процесу і невідповідності продукції ТУУ, що зробило
не­можливим здачу продукції підприємства заказнику і потягло за собою економічну
кризу під­приємства.

Вважаючи даний наказ неправомірним позивачка під час розгляду даної справи
зверну­лась до суду з уточненими позивними вимогами, про визнання зазначеного
наказу неправо­мірним і при цьому також просить поновити їй строк для оскарження
наказу.

Позивачка необхідність поновлення строку для оскарження даного наказу
обґрунтовує тим, що: наказ №
2-к від 12 січня 2006 року вона
своєчасно не оскаржувала, так як наказом від 18 січня 2006
року, вона була попереджена про скорочення її посади і вона не бачила не­обхідності
оскаржувати наказ про оголошення їй догани, а тому нею і був пропущений строк
оскарження даного наказу.

Відповідно до вимог ст. 234
КЗпП України, суд у разі пропуску з поважних причин стро­ків для вирішення
трудових спорів, може поновити ці строки.

Разом з тим у ході судового засідання було встановлено, що: позивачка з
даним наказом була ознайомлена 16
січня 2006 року і
не будучи з ним згодна у встановленому законом по­рядку вказаний наказ не
оскаржувала, будь яких перешкод для оскарження даного наказу у позивачки не
було і вона мала можливість оскаржити зазначений наказ у встановлений зако­ном
тримісячний строк.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що строк оскарження наказу № 2-к від 12 січня 2006 року позивачкою
пропущено без поважних причин, а тому підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для
оскарження наказу № 2-к від 12 січня 2006 року не має і у
даній частині по­зиву ОСОБА_1 необхідно відмовити. ;

Із наказу № 36 від 14 квітня 2006 року слідує, що:
ОСОБА_1 була притягнута до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення
догани, у зв'язку з виявленням готової проду­кції невідповідності якості на
складі підприємства.

Підставою для даного наказу послужила доповідна продавця магазина від 5 квітня 2006 року, який
торгує продукцією підприємства. У зв'язку з чим наказом № 34-к від 6 квітня
2006 року, ОСОБА_1 було доручено створити комісія с цілю усунення неякісної
продукції зі складу готової продукції підприємства. Вказаною комісією по
проведенні перевірки на складі готової продукції, 7 квітня 2006 року складено
акт, в якому зазначено яка саме брако­вана продукція і з якими недоліками
виявлена, а також зазначено що брак готової продукції, без шкоди для
підприємства підлягає виправленню до І 5
квітня 2006 року.

14 квітня 2006 року, не зважаючи
на висновок комісії, про можливість усунення браку без шкоди для підприємства
до 15 квітня 2006 року, директором
підприємства ОСОБА_2 ви­дано наказ №
36, яким ОСОБА_1 оголошено догану.

квітня 2006
року вказаною комісією складено акт про те що виявлений брак готової
продукції усунуто без шкоди для виробництва за рахунок винних у вільний від
роботи час.

5

Разом тим, як слідує
із акту комісії на складі готової продукції підприємства було вияв­лено брак
продукції, яка виготовлена пошивною ділянкою № 2.

Із пояснень позивачки, свідків: ОСОБА_3., ОСОБА_4, які
підтверджені і відповідачкою ОСОБА_2, слідує, що: позивачки, як головному
інженеру підприємства, а також і ОСОБА_4 як інженеру-технологу, директором
підприємства ОСОБА_2, в супереч посадових інструкцій, було заборонено заходити
до приміщення пошивної ділянки № 2 і контролювати виробництво у даній пошивній
ділянки.

Зазначений наказ позивачка оскаржила до комісії по трудовим спорам і
вимагала його скасувати. Рішенням комісії від 25 квітня 2006 року у задоволені
вимог позивачки було від­мовлено, при цьому із п'яти членів комісії четверо
утримались від голосування, а за відмову у задоволенні вимог позивачки
проголосував один член комісії.

З вимогою визнати наказ №
36 від 14 квітня 2006 року
неправомірним, поновивши їй строк для оскарження даного наказу, позивачка
уточнивши свої позивні вимоги, звернулась до суду під час розгляду даного
позиву про її поновлення на роботі.

Приймаючи до уваги, що з позивом про поновлення на роботі позивачка
звернулась суду 4 травня 2006 року, а спірний
наказ № 36 видано 14 квітня 2006 року суд вважає,
що відповід­но до вимог ст. 233
КЗпП України встановлений законом строк для оскарження наказу № 36 від 14 квітня 2006 року нею не
пропущено, а тому згідно вимог ст. 234
КЗпП України його необхідно поновити.

Таким чином на підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 з
об'єктивних, поважних причин не мала можливості виконувати обов'язків,
покладених на неї трудовим договором і контролювати; процес виробництва у
пошивної ділянки № 2, а тому
наказ № 36 від 14 квітня 2006 року необхідно
визнати неправомірним.

Із наказу № 38-к від
25 квітня 2006 року слідує, що
головний інженер підприємства ОСОБА_1, за систематичне не виконання Своїх
посадових обов'язків, звільнена на підставі ст. 40 п.З КЗпП України.

Підставою для даного наказу послужило неприйняття замовником кепок - виготовлених
підприємством, так як вказані кепки не відповідали зразку наданому замовником.

Із договору про виконання робіт з давальницької сировини від 3 березня 2006 року слідує, що
між підприємством і ОСОБА_6 укладено даний договір на виготовлення кепки каму­фльованої.
Відповідно даного договору замовник зобов'язується надати для виконання робіт
технічні вимоги, або робочій зразок та інші необхідні матеріали, а підприємство
зо­бов'язується виконати роботи згідно замовлення та в указані строки.

Разом з тим в ході судового засідання; було встановлено, що замовником - ОСОБА_6 в
порушення вимог даного договору підприємству був надано лише робочій зразок
кепки. Ле­кал необхідних для виготовлення кепки замовник підприємству не надав.
Розробку лекал для кепки здійснювала технолог ОСОБА_5, якою під Час запуску
кепки до виробництва, бу­ло встановлено, що кепки виготовлені по її лекалам не
відповідають зразку замовника, про що вона керівництво підприємства в тому
числі і головного інженера ОСОБА_1 не повід­омила. У зв'язку з чим і були
виготовлені кепки, які не прийняти замовником.

Доводи позивачки також підтверджуються посадовою
інструкцією інженера-технолога, згідно якої інженер-технолог підчиняється
безпосередньо головному інженеру. В обов'язок інженера-технолога входить:
розробка і впровадження у виробництво процесів і режимів на виробляємую
продукцію; складання технічних завдань на придбання, проектування та виго­товлення
необхідної оснастки і інструментів; здійснення контролю за дотриманням техноло­гічної
дисципліни і правильної експлуатації обладнання; ведення журналу контролю дотри­мання
технології виробництва.

Таким чином в ході судового засідання було встановлено, що під час
виготовлення кепок, позивачки, як головному інженеру підприємства не було
відомо про помилку технолога, при виготовлені лекал для кепок, а тому вона і не
мала можливості вплинути на їх якість.

У зв'язку з чим суд вважає, що відповідач не мав підстав
для видання наказу № 38-к від
25 квітня 2006 року, про
звільнення позивачки на підставі ст. 40
п.3 КЗпП України.

6

Крім того, суд
також враховує, що наказом №
33-к від 5 квітня 2006 року позивачку
на підставі ст. 33 п.3 КЗпП
України, з 5 квітня 2006 року переведено
з посади головного інже­нера на посаду комерційного агента строком на один
місяць із збереженням окладу головно­го інженера.

Незважаючи на те що позивачка не була згодна з вказаним наказом, даний
наказ вона не оскаржувала і він являється чинним.

Виходячи із викладеного слідує, що позивачки, яка була фактично переведена
на посаду комерційного агента, оголошувались стягнення як головному інженеру.

В той же час позивачка фактично продовжувала виконувати обов'язки головного
інженера підприємства, не мала можливості виконувати свої обов'язки належним
чином по об'єктивними причинам.

Викладені факти свідчать про упереджене ставленця до позивачки з боку
відповідачки ОСОБА_2, як директора підприємства.

Згідно вимог п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду №
9 від 6 листопада
1992 року, з
подальшими змінами "Про практику розгляду судами трудових спорів"
слідує, що:

"п.23 За передбаченими п.3 ст. 40
КЗпП України підставами працівник може бути звіль­нений лише за проступок
на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового
розпорядку".

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачка по вказаним підставам
звільнена з підприємства неправомірно і з відповідача на її користь слідує
стягнути заробітну плату за весь час вимушеного прогулу: з моменту її
звільнення 26 квітня 2006 року по момент
її по­новлення на роботі 28
лютого 2007 року;

За квітень 2006
року - 2 робочих
дня; за травень 2006 року - 20 робочих днів; за
червень 2006 року - 21 робочий день; за
липень 2006 року - 21 робочий день; за
серпень 22 робочих
дня; за вересень 2006 року - 21 робочий  день; за жовтень 2006 року - 22 робочих дня; за
лис­топад 2006 року - 22 робочих дня; за
січень 2007 року - 19 робочих днів; за
лютий 2007 року - 20 робочих днів, а
всього 211 робочих
днів.

Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року "Про
порядок обчислення середньої заробітної плати", з подальшими змінами,
заробітна плата, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 слідує вираховувати наступним
чином:

Визначається середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 виходячи із її заробітку
і робо­чих днів за останні два місяця перед звільненням: за березень 2006 року - 23 робочих дня,
заробітна плата 906,7 гривень,
за квітень 2006 року - 18 робочих днів,
заробітна плата 726,53 гривень.

Таким чином,
середньоденний заробіток позивачки становить:

906,7 гривень +
726,53 гривень =
1633,23 гривень :
41 день = 39,83 гривень.

Заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача Слов'янського
учбово-виробничого підприємства Українського товариства лухих, за час
вимушеного прогулу складає:

39,83
гривень (середньоденний заробіток) х 211
робочих днів (час вимушеного прогулу) =

8404,13
гривень.

При обчисленні заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь позивачки, судом відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів Украї­ни №
100 від 8 лютого 1995 року Про порядок
обчислення середньої заробітної плати", з подальшими змінами, не
враховувалась компенсація у сумі 228
гривень, яку отримала пози­вачка при звільненні, за невикористану
відпустку.

Суд також вважає, що вимоги позивачки, про відшкодування завданої їй
моральної шкоди з ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження у ході судового засідання.

Так в судовому засіданні з достовірністю було
встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 у зв'язку із своїм упередженим ставленням
до позивачки неправомірно притягала останню

7

до дисциплінарної
відповідальності, а також безпідставно винесла наказ про звільнення по­зивачки
з роботи.

Внаслідок вказаних дій відповідачки - ОСОБА_1 пережила
сильний нервовий стрес, бу­

ла позбавлена засобів до існування, також втратила свій
авторитет перед працівниками

підприємства.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України,
від­повідачка ОСОБА_2, як особа з вини якої завдана моральна шкода, повинна
відшкодувати завдану моральну шкоду.

Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивачки про відшкодування моральної
шкоди у сумі 5000 гривень,
необгрунтовано завищені і вважає можливим визначити розмір моральної шкоди, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на її користь у сумі 4000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись 40 п.3, 231-234, 236, 237-1 КЗоТ України,
ст. ст. 10, 11,14,212 -
215, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Поновити строк оскарження наказу №
36 від 14 квітня 2006 року
Слов'янського учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих.

Визнати наказ № 36 від 14 квітня 2006 року
Слов'янського учбово-виробничого підприєм­ства Українського товариства глухих. - неправомірним.

Поновити ОСОБА_1на посаді головного інженера Слов'янського учбо­во-виробничого
підприємства Українського товариства глухих.

Стягнути із Слов'янського учбово-вйробничого підприємства Українського
товариства глухих, розрахунковий рахунок 1971
в Донецьком філіалі АКБ
"Укрсоцбанк" м. Донецьк, МФО
334011, ОКПО 05539726
на користь ОСОБА_1заробітну плату за час вимушеного прогулу, за період з 26 квітня 2006 року по 28 лютого 2007 року, в сумі 8404 гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
уродженки м. Слов'янська, Донецької області, працюючої директором Слов'янського
учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих і займала посаду
інженера-технолого підпри­ємства, проживаючої АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1у рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 гри­вень.

У поновлені строку оскарження наказу №
2-к від 12 січня 2006 року
Слов'янського учбо­во-виробничого підприємства Українського товариства глухих і
визнання даного наказу не­правомірним -
відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі
і стяг­нення заробітної плати за один місяць у сумі 816 гривень 62 копійки.

Стягнути з Слов'янського учбово-виробничого підприємства
Українського товариства глухих і займала посаду інженера-технолого підприємства
у рахунок держави: судовий збор у сумі 84
гривні, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2
на користь держави судовий збор у сумі 17
гривень.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області, через Слов'янський міськрайонний суд,
протягом десяти днів з дня про­голошення рішення, шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження рішення. Апеляційна скарга на рішення суду, подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляцій­не оскарження,
одночасною з подачею копії скарги до апеляційного суду Донецької області.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчий кімнаті.