У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

Головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Пшонки М.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про присудження грошової компенсації за
частку квартири та до ОСОБА_2 іОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право
користування квартирою, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4  про визнання права власності на квартиру та
визнання договору її купівлі-продажу недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 липня 2006 року та
рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

В травні 2002 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2. про
присудження грошової компенсації за ½ частку квартири
АДРЕСА_1, який в подальшому доповнив вимогою до ОСОБА_2. та ОСОБА_3 про
визнання такими, що втратили право користування зазначеною квартирою,
посилаючись на те, що квартира є кооперативною, придбана ним з відповідачкою
ОСОБА_2. в період шлюбу, відтак, є їх спільною сумісною власністю, а після
розірвання шлюбу відповідачка з сином ОСОБА_3. вибула з квартири на інше
постійне місце проживання.

В серпні 2004 року ОСОБА_2. звернулася в суд з зустрічним позовом до
ОСОБА_1. та ОСОБА_4. про визнання укладеного ІНФОРМАЦІЯ_1 між відповідачами
договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним з тих підстав, що квартира
є їх з ОСОБА_1. спільною сумісною власністю, а вона згоди на її відчуження не
давала. В подальшому ОСОБА_2. доповнила зустрічний позов вимогою до ОСОБА_1.
про визнання за нею права власності на квартиру, посилаючись на те, що після розірвання
шлюбу з відповідачем вони добровільно розділили спільно нажите майно і квартира
відповідно до цього розподілу залишилась їй.

Справа розглядалась судами неодноразово. Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 26 липня 2006 року у задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2007 року
зазначене рішення в частині підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_1. до
ОСОБА_2. про присудження грошової компенсації за частку квартири та зустрічного
позову ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про визнання права власності на квартиру змінено та
визнано підставами відмови в цих позовах відсутність підстав для їх
задоволення. В частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. та ОСОБА_3
про визнання такими, що втратили право користування квартирою рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення цієї вимоги.
Визнано ОСОБА_2. та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою. В
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2. до ОСОБА_1. та ОСОБА_4. про
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в первісному позові
та про задоволення її зустрічного позову, посилаючись на їх необгрунтованість
та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції встановив, що спірна квартира придбана           ОСОБА_1. та ОСОБА_2. в період шлюбу
і є їх спільною сумісною власністю, однак відмовив в задоволенні первісного
позову ОСОБА_1. про присудження грошової компенсації за частку квартири та в
зустрічному       ОСОБА_2. про визнання
права власності на неї, дійшовши висновку про пропуск позивачами за первісним
та зустрічним позовами строку позовної давності та відсутності підстав для його
поновлення.

Скасовуючи зазначене рішення в цій частині та ухвалюючи нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про присудження грошової
компенсації за частку квартири, апеляційний суд виходив з того, що квартира є
кооперативною, членом житлово-будівельного кооперативу був саме ОСОБА_1., він
вносив за неї пайові внески, ОСОБА_2. не оспорювала ні його членства в ЖБК, ні
права на частку паєнагромадження, а тому після повної сплати пайових внесків в
1985 році квартира перейшла у власність ОСОБА_1., а не стала спільною сумісною
власністю його та ОСОБА_2.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до ст. 146 ЖК України, п. 43 Примірного статуту
житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних
правовідносин КпШС України (ст.ст. 22, 24, 28, 29), а також роз”яснень Пленуму
Верховного Суду України в п. 6 а) постанови ”Про практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні кооперативи” від 18 вересня 1987 року № 9
та 11 а) постанови “Про судову практику у справах за позовами про захист права
приватної власності” від 22 грудня 1995 року № 20 у випадку сплати паю в ЖБК
подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира
після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном.

Судом встановлено, що пайові внески за спірну кооперативну квартиру були
сплачені ОСОБА_1. в період шлюбу зі ОСОБА_2. Про придбання квартири в період
спільного проживання з відповідачкою та за рахунок їх спільних коштів ОСОБА_1.
зазначав в своїй позовній заяві та в своїх поясненнях суду, обгрунтовуючи
позовну вимогу про присудження грошової компенсації за 1/2 частку відповідачки
в квартирі. Факт придбання квартири в період шлюбу з ОСОБА_1. та за рахунок
спільних коштів визнала і відповідачка
ОСОБА_2., а тому відповідно до  ч.
1 ст. 61 ЦПК України зазначена обставина не підлягала доказуванню.

За таких обставин апеляційний суд безпідставно спростував обгрунтований
висновок суду першої інстанції про право спільної сумісної власності          ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на квартиру.

Разом з тим, не можна погодитися і з висновком суду першої інстанції про
пропуск ОСОБА_1. та ОСОБА_2. строку позовної давності для вимог про присудження
грошової компенсації за частку в квартирі та визнання права власності на всю
квартиру відповідно, який вважав, що такий строк слід обчислювати з часу
розірвання шлюбу між ними в 1997 році, оскільки згідно зі     ст. 10 КпШС України та ст. 76 також
чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року в
основу вирішення цього питання береться до уваги не час розірвання шлюбу, а
факт порушення майнового права, часу якого суд не встановив.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2. до ОСОБА_1. та
ОСОБА_4. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що на
час укладення зазначеного договору лише ОСОБА_1. на підставі рішення суду, яке
набрало законної сили, був власником квартири, мав право нею розпорядитися на
свій розсуд, а тому її не можна витребувати в ОСОБА_4., яка є добросовісним
набувачем квартири.

Однак, з таким висновком також не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України 1963 року, який був чинним на час
ухвалення Богунським районним судом м. Житомира рішення від 4 липня 2002 року
про визнання права власності на всю квартиру за ОСОБА_1. зі сплатою ним ОСОБА_2
грошової компенсації за її ½ частку квартири, у разі
подання апеляційної скарги рішення суду набирає чинності після розгляду справи
судом апеляційної інстанції. На зазначене рішення ОСОБА_2. подала апеляційну
скаргу і ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2003 року
воно було скасоване з передачею справи на новий розгляд суду першої
інстанції.

За таких обставин висновок суду про правомірність права власності    ОСОБА_1. на час відчуження ним квартири
ОСОБА_4. на всю квартиру, та відповідно, його право розпорядитися цією квартирою
на свій розсуд без згоди ОСОБА_2. є неправильним.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. та ОСОБА_3 про
визнання такими, що втратили право користування квартирою, суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що після укладення договору купівлі-продажу
квартири з ОСОБА_4. ОСОБА_1. сам втратив право на цю квартиру, а тому є
неналежним позивачем.

Скасовуючи рішення в цій частині та ухвалюючи нове, апеляційний суд
помилково вказав, що вимога заявлена ОСОБА_1. в час, коли він мав право на
квартиру, а тому за наявності доказів про вибуття відповідачів ОСОБА_2. та
ОСОБА_3 на інше постійне місце проживання вона підлягає до задоволення
незалежно від того, чи на час розгляду справи ОСОБА_1. втратив право на неї.

Разом з тим, в цій частині судові рішення також підлягають скасуванню,
оскільки скасовані рішення по спору про право власності сторін на квартиру та
присудження грошової компенсації за частку відповідачки в квартирі, а право
вимоги про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням
прямо залежить від права позивача на це приміщення.

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий
розгляд. Оскільки зазначені порушення було допущено судом першої інстанції і не
було усунено апеляційним судом справу слід передати на новий розгляд суду
першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 липня 2006 року та
рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2007 року скасувати
і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

М.П. Пшонка

Я.М.
Романюк

Ю.Л. Сенін