АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 липня 2007
року
місто Чернігів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Чернігівської області в складі:

головуючого - судді
Хромець Н.С.,

суддів: Євстафіїва О.К., Квача М.О., Скрипки
А.А., Шемець Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Кіровоградської державної обласної телерадіокомпанії, Товариства з
обмеженою відповідальністю „Редакція обласної газети „Кіровоградська правда”,
Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанія „ТТV”, ОСОБА_3  про захист честі, гідності та ділової
репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у
серпні 2002 р. ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_2, Кіровоградської
державної облтелерадіокомпанії, ТОВ „Редакція обласної газети „Кіровоградська
правда”, ТОВ телерадіокомпанія „ТТV”, у якому, після доповнень, просив визнати такою, що не
відповідає дійсності, інформацію, поширену ОСОБА_2:

- на мітингу, що відбувся
13.06.2002 р. на пл. Кірова у м. Кіровограді, яку опісля 13-15.06.2002 р.
поширили у своїх передачах Кіровоградська державна облтелерадіокомпанія і ТОВ
телерадіокомпанія „ТТV”,

- в передачі „Аргументи за і проти”
Кіровоградської державної облтелерадіокомпанії, що була показана 12 та
16.06.2002 р.,

- на прес-конференції у бібліотеці
ім. Чижевського м. Кіровограда 13.06.2002 р., запис якої 13-15.06.2002 р. було
показано Кіровоградською державною облтелерадіокомпанією і ТОВ
телерадіокомпанія „ТТV”,

Справа № 33ц-КС-11, № рядка статзвіту -15

Головуючий у першій інстанції - Коваленко В.І.

Головуючий в апеляційній інстанції - Качан О.В.

Доповідач Євстафіїв О.К.

- у статті „Багатолюдний мітинг
Кіровоградців просить допомоги у Президента України”, що була надрукована у
газеті „Кіровоградська правда” № 68 (20676) від 15.06.2002 р. Сенс всієї цієї
інформації полягає в тім, що позивач є „проходимцем”, що він втратив честь та
совість, що він разом з криміналітетом готував зрив виборів, що він є „страшною
людиною”, людиною, „готовою на все”, негідником, що він вчиняв злочинні дії і як
суддя дискредитував „саме поняття як невідворотність покарання”, що „за великі
гроші можна сьогодні не відповідати за вбивство”, що вибори у м. Кіровограді
триватимуть доти, поки його (ОСОБА_1) не буде обрано Кіровоградським міським
головою, що на його (ОСОБА_2) думку, за участю позивача злочинним шляхом було
виготовлено виборчі бюлетені, що останній виконує вказівки місцевого
криміналітету та захищає його, що він (ОСОБА_1) за скоєне має нести кримінальну
відповідальність і не має морального права балотуватися на посаду
Кіровоградського міського голови, що він (позивач) повинен бути терміново
відсторонений від займаної посади - посади голови Кіровського районного суду м.
Кіровограда як такий, що себе дискредитував. ОСОБА_2 також сказав, що ОСОБА_1
перетворив „наш закон на свій закон”, і якщо його буде обрано Кіровоградським
міським головою, то м. Кіровоград „стане бандитським”. Свої вимоги позивач
обгрунтовував тим, що вся вищенаведена інформація є такою, що не відповідає
дійсності, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію як суддю і голову
Кіровського районного суду м. Кіровограда, голову ради суддів Кіровоградської
області, заступника голови обласної організації „Спілка юристів”, носія
почесного звання „Заслужений юрист України” і володільця почесної грамоти „за
особливі заслуги перед Українським народом”, що вона має наклепницький
характер. Внаслідок її поширення йому та членам його родини завдано втрат
немайнового характеру. Тому ОСОБА_1 також просив зобов'язати відповідачів
спростувати оспорювану ним інформацію і стягнути на його користь на
відшкодування моральної шкоди з кожного з вищепойменованих відповідачів по
1000000 грн.

За клопотанням останнього ухвалою суду від 30.09.2002 р. до участі у
справі в якості співвідповідача притягнуто ОСОБА_3.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 18.10.2002
р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: оспорювану позивачем інформацію
у повному обсязі визнано такою, що не відповідає дійсності, принижує його
честь, гідність, совість та ділову репутацію, відповідачів зобов'язано
вибачитися перед ОСОБА_1 та спростувати вищевказану інформацію у той же спосіб,
що вони її поширили, а також на загальних зборах суддів Кіровоградської
області; на користь останнього на відшкодування моральної шкоди стягнуто: з
Кіровоградської державної облтелерадіокомпанії і ТОВ телерадіокомпанія „ТТV” - по 300000 грн., з ОСОБА_2 -
100000 грн., з ТОВ „Редакція обласної газети „Кіровоградська правда” - 50000
грн., з ОСОБА_3 - 850 грн. Також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 8 грн.
50 коп. на відшкодування понесених по справі судових витрат, а з інших
відповідачів - мито на користь держави у сумі по 25 грн. 50 коп. з кожного.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2003 р. зазначене
вище рішення місцевого суду частково скасовано і провадження у справі  в частині позовних вимог ОСОБА_1 до
Кіровоградської державної обласної телерадіокомпанії про відшкодування
моральної шкоди закрито в зв'язку з відмовою останнього від цих вимог, в іншій частині
воно залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України
від 20.10.2003 р. касаційні скарги
ТОВ телерадіокомпанія „ТТV”, ТОВ „Редакція обласної газети „Кіровоградська правда”
і  ОСОБА_3, у яких вони просили скасувати
постановлені по справі рішення судів І та ІІ інстанцій, відхилено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 23.05.2003 р. і постанову ДВС Ленінського районного
управління юстиції м. Кіровограда про відкриття виконавчого провадження від
14.08.2002 р. та про накладення арешту на його майно, відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову, а також відшкодувати понесені ним судові витрати. При цьому
він посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню,
виходячи з такого.

Вирішуючи спір між сторонами по суті, місцевий та апеляційний суди
виходили з того, що по справі встановлено наступне:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
кандидатами на посаду Кіровоградського міського голови на повторних виборах на
цю посаду, що відбулися 09.06.2002 р.,

- всіма відповідачами відносно
позивача було поширено оспорювану ним інформацію, що є неправдивою, що її
поширено у той спосіб, що викладений ОСОБА_1 у позовній заяві і що вже описаний
вище, чим принизили честь, гідність і ділову репутацію останнього, а отже, і
завдали йому моральної шкоди.

Виходячи з наведеного місцевий суд зробив висновок, що, за змістом
інформації, що її поширив ОСОБА_2, він звинуватив ОСОБА_1 у вчиненні злочинів
та у зловживанні службовим становищем (посадою голови Кіровського районного
суду м. Кіровограда) і що вона визнана такою, що не відповідає дійсності. Тож в
силу ст. 62 Конституції України, ст. 7 ЦК УРСР, 1963 р., ст.ст. 39, 46, 47
Закону України „Про телебачення і радіомовлення”, ст.ст. 47, 49 Закону України
„Про інформацію” вони зобов'язані спростувати оспорювану позивачем інформацію,
т.я. вона є негативною. Тому він поклав на всіх відповідачів обов'язок
спростувати дану інформацію у спосіб, найбільш близький до її поширення, а
також стягнув з них відшкодування моральної шкоди. Визначаючи її розмір,
місцевий суд зазначив, що ним враховується ступінь моральних страждань позивача
і його суспільне становище, а також наявність умислу відповідачів на його
дискредитацію. З цими висновками повністю погодився суд ІІ інстанції. Але з
такими висновками у повній мірі погодитися не можна з таких підстав.

Ч. 1 ст. 33 Закону України „Про вибори депутатів місцевих рад та
сільських, селищних, міських голів”, що був чинним протягом виникнення і
тривання спірних правовідносин між сторонами,
передбачала, що кандидати у депутати з часу їх реєстрації виборчими
комісіями мають рівні права у проведенні виборчої кампанії: у виступах на
передвиборних та інших зборах, нарадах, засіданнях, мітингах, безпосередньо
пов'язаних з виборами, у засобах масової інформації.

Згідно з ст. 36 цього ж Закону, всі громадяни України, політичні партії,
інші об'єднання громадян, їх місцеві осередки, колективи підприємств, установ і
організацій незалежно від форми власності мали право від дня реєстрації
кандидатів у депутати відповідними виборчими комісіями вільно і всебічно
обговорювати політичні, ділові й особисті якості кандидатів, безперешкодно
вести агітацію за чи проти того чи іншого кандидата.

Пленум Верховного Суду України  у
абз. 4 п. 11 своєї постанови від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з наступними змінами й
доповненнями) орієнтує суди нижчих ланок на те, що критична оцінка певних
фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення
вимог про відшкодування моральної шкоди, якщо при цьому не допускається образа
чи порушення інших захищених законом прав особи.

Виходячи з сенсу Статті 10 Конвенції про захист прав та основних свобод
людини, межі прийнятної та допустимої критики на адресу осіб, які займаються
публічною діяльністю, є ширшими, ніж для приватних осіб. На відміну від
останніх, такі особи повинні проявляти більш високу ступінь терпимості до
критики.

Узагальнюючи вищевикладене, апеляційний суд Чернігівської області як суд
касаційної інстанції доходить наступних висновків. Поширена ОСОБА_2 інформація
про те, що ОСОБА_1 разом з криміналітетом готував зрив виборів та що вибори у
м. Кіровограді триватимуть доти, поки його (ОСОБА_1) не буде обрано
Кіровоградським міським головою, є такою, що не відповідає дійсності, ганьбить
честь, гідність і ділову репутацію останнього і з правової точки зору є
звинуваченням позивача у вчиненні злочинів. Таким чином, висновки суду І та ІІ
інстанцій про необхідність спростування її відповідачами та вибачення за її
поширення перед ОСОБА_1 є правильними.

Проте вся інша поширена ОСОБА_2 інформація за своєю правовою природою є
його особистими думки та судженнями щодо особистих, ділових і професійних
якостей позивача як судді, голови суду і кандидата на посаду Кіровоградського
міського голови, а також критичною (негативною) оцінкою вчинків останнього.
Тому її поширення не може бути підставою для задоволення вимог про
відшкодування моральної шкоди, т.я., на думку суду касаційної інстанції, при
цьому ОСОБА_2 не було допущено образ ОСОБА_1 та порушення інших захищених
законом його прав. До того ж, позивач як голова Кіровського районного суду м.
Кіровограда та екс-кандидат на посаду Кіровоградського міського голови має
проявляти більш високу ступінь терпимості до критики та негативної оцінки його
ділових і особистих якостей.

Та обставина, що поширення негативної інформації про ОСОБА_1 мало місце
після 09.06.2002 р. (після того, як вибори на посаду Кіровоградського міського
голови відбулися), не має юридичного значення для вирішення цієї справи,
виходячи з правових норм, що регламентують спірні правовідносини (їх наведено
вище).

Отож, виходячи з вищеописаних характеру і способу завдання ОСОБА_1
моральної шкоди, тривалості перетерплювання ним внаслідок цього негативних явищ
немайнового характеру, виходячи з засад розумності, виваженості та
справедливості апеляційний суд Чернігівської області як суд касаційної
інстанції вважає за необхідне зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди до 10000 грн.

Виходячи з меж оскарження постановлених по справі рішень, конструкції та
змісту їх резолютивних частин, доводів касаційної скарги та встановлених по
справі обставин, в іншій частині вони мають бути залишені без змін.

В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить
стягнути витрати по сплаті держмита за подання касаційної скарги пропорційно до
задоволеної частини його вимог, тобто у сумі: 100000 грн. - 10000 грн. х 2,5% =
2250 грн. (згідно з п/п п/п „ж”, „з” п. 1 ст. 3 Декрету кабміну України „Про
державне мито”).

Викладені ОСОБА_2 у касаційній скарзі вимоги про скасування постанови
ДВС Ленінського районного управління юстиції м. Кіровограда про відкриття
виконавчого провадження від 14.08.2002 р. та про накладення арешту на його
майно задоволені бути не можуть, оскільки ці постанови не були предметом
судового спору по даній справі.

Таким чином, оскаржувані судові рішення у вищезазначеній частині
підлягають зміні у названий вище спосіб.

Керуючись Законом України від 22 лютого 2007 року № 697-V "Про внесення змін до Закону України "Про
судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ", підпунктом 2 пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України "Про судоустрій  України", ст.ст. 333, 336, 341 ЦПК
України, ст. 440 1 ЦК УРСР, 1963 р., колегія суддів

в и р і ш и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 18.10.2002
р.  та
ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2003 р. змінити
шляхом зменшення стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування
моральної шкоди до 10000 (десяти тисяч) грн.00 коп.

В іншій частині ці ж судові рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
2250 грн. (дві тисячі двісті п'ятдесят) грн.. 00 коп. на відшкодування
судових витрат.

Рішення є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Головуючий

Хромець Н.С.

Судді:

Євстафіїв
О.К.

Квач М.О.
Скрипка А.А.  Шемець Н.В.