Справа № 8-ц-4 2007 року                        Головуючий в 1 інстанції
Категорія: 18                                                Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007 року лютого місяця 21 дня колегія суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:                                               Лісової
Г. Є.

Суддів:                                                          Бугрика
В.В.,

Приходъко А. А.

при секретарі:  Борисовій О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 грудня
2002 року за позовом ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2до
ОСОБА_3про стягнення суми позики, -

ВСТАНОВИЛА:

25.07.2002 року ОСОБА_1звернувся в суд з позовом в
інтересах ОСОБА_2до ОСОБА_3про стягнення суми позики.

Посилався на те, що 16 жовтня 1998 року мати позивача
ОСОБА_4 передала у власність відповідача 66300 грн. відповідно до укладеного
ними договору позики, які ОСОБА_3. зобов'язувався повернути до 16 жовтня 1999
року.

У визначений сторонами строк відповідач кошти не повернув. ІНФОРМАЦІЯ_1року
позикодавець ОСОБА_4. загинула. ОСОБА_2. є єдиним спадкоємцем.

Оскільки дані правовідносини допускають правонаступництво
просив стягнути в користь ОСОБА_2. 95000 грн. суми позики з урахуванням
встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, 5000 грн. річних з простроченої
суми, 1000 грн. судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2002 року з
ОСОБА_3. в користь ОСОБА_2. стягнено 95000 грн. суми позики, 5000 грн. річних з
простроченої суми і 1000 грн. судових витрат, а всього 101000 грн.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_3. просить
його скасувати і ухвалити нове рішення, відмовити в задоволенні позовних вимог.
Посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Зокрема, суд не врахував, що позивач не надав оригінал договору позики, що
підтверджувало б факт припинення зобов'язання.

Справа в апеляційному порядку розглядається судом повторно після скасування
рішення апеляційного суду від 09.04.2003 року у зв'язку з нововиявленими
обставинами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що її
слід задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що ОСОБА_3. не повернув матері
позивача ОСОБА_4. у визначений договором строк 66300 грн. одержаних за
договором позики укладеним ними 16 жовтня 1998 року.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 жовтня 1998 року ОСОБА_3. позичив у ОСОБА_4 66300
грн., які зобов'язувався повернути до 16 жовтня 1999 року.

Договір позики було складено у двох примірниках, по одному із яких
знаходилися у сторін.

10.05.1999 року під час проведення виїмки слідчими органами у ОСОБА_4було
вилучено ксерокопію, а не оригінал договору позики.

Після закінчення строку виконання зобов'язання і до дня смерті, яка
наступила 07.07.2001 року, ОСОБА_4. не зверталося до ОСОБА_3 з вимогою про
повернення боргу.

У липні 2002 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_2. до
ОСОБА_3. про стягнення суми позики, надавши в обґрунтування позовних вимог
копію, а не оригінал договору.

Договір позики наданий представником позивача ОСОБА_1під
час перегляду рішення не можу бути прийнятий судом як доказ невиконання
грошового зобов'язання, тому що станом на 10.05.1999 року у позикодавця ОСОБА_4
був відсутній оригінал договору позики, що підтверджується протоколом
проведення виїмки.

Крім того, в наданій відповідачу розписці 24.10.1998 року
ОСОБА_4. зазначала, що претензій до ОСОБА_3. по договору позики від 16.10.1998
року не має у зв'язку з поверненням боргу повністю.

Згідно з ч.2 ст.216 УК
України (1963р.), якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання
борговий документ, то кредитор,

приймаючи
виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення
зазначити про це в розписці, що ним видається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, колегія суддів
також враховує, що заява ОСОБА_1
про перегляд рішення апеляційного суду від 09.04.2003 року була задоволена
з допущеними порушеннями норм процесуального права, які полягали в тому, що
заява була подана особою, яка не мала належних на те повноважень і які не могли
бути усунуті з тих підстав, що ухвала не підлягала оскарженню.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і ґрунтується на
недоведених обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи, які
суд вважав встановленими, то рішення суду слід скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314 ЦПК України, ст.ст.161, 216, 374,529 ЦК України (1963 p.), колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2002 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.