Справа № 2-3796/07
РІШЕННЯ

(заочне, в порядку гл. 8 розділу
ІІІ ЦПК України)

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 вересня 2007 року                             Жовтневий районний
суд м.Дніпропетровська

у
складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що вона з останнім
перебуває у шлюбі з 10 серпня 1991 року, від якого є неповнолітній син -
ОСОБА_3, 1993 року народження.

У процесі спільного
проживання з відповідачем з`ясувалось,
що в них
різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, родину і сімейні
відносини. У підсумку, в родині склалася така обстановка, при якій спільне
проживання стало неможливим і з 1994 року вони припинили
шлюбно-сімейні відносини, оскільки відповідач
пішов з дому, як він повідомив, до іншої жінки.

За такими
обставинами збереження сім`ї та подальше сумісне життя з відповідачем
неможливе та шлюб підлягає розірванню, оскільки він носить формальний характер. Спора майнового характера не має. До досягнення повноліття їх син буде
проживати з нею.

У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час
розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином, що є підставою для
розгляду справи за його відсутності згідно ст.169 ЦПК України за правилами
глави 8 розділу ІІ ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони одружені 10 серпня 1991 року, шлюб
зареєстрований у відділі ЗАГСу виконкому Жовтневої райради народних депутатів
м.Дніпропетровська, актовий запис №1142, від якого є неповнолітній син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 1994 року між сторонами були припинені шлюбні відносини, через втрату
взаєморозуміння, втрати почуття кохання одного до одного, з цього часу вони
проживають окремо.

Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може
бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу
суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене й беручи до уваги те, що сімейно-шлюбні відносини
між сторонами по даній справі припинені з 1994 року, позивачка по справі
наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, оскільки
відповідач створив нову родину.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін у справі
розпався остаточно, відновити сім`ю неможливо й шлюб треба розірвати. Спір по
розділу спільного майна між сторонами відсутній. Після розірвання шлюбу
неповнолітн6я дитини буде мешкати з позивачкою.

Також суд вважає, що витрати пов`язані з оформленням розірвання шлюбу в органах
РАГСу необхідно покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 112 СК України,
ст.ст.10, ч.1 ст.11, 27, 31, 88, 169, 212-215, 224-226
ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Шлюб, між ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
зареєстрований 10 серпня 1991 року у відділі ЗАГСу виконкому Жовтневої
райради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №1142, від якого є
неповнолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - розірвати.

Стягнути державне мито на користь держави у розмірі 25 гривень при оформленні
розірвання шлюбу в органах РАЦС з ОСОБА_2, звільнивши ОСОБА_1 від несення
судових витрат.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному
порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання
ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення
оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно
може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у
двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної силі після
закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти
днів з дня його проголошення, Апеляційна скарга подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: