районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

їм ен ем                         України

28 лютого 2007 року                     Центральний районний суд
міста Миколаєва у складі

головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Добріновій
В.О. з участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства «Мирхліб» про поновлення на роботі,
стягнення компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
компенсацію за невикористану відпустку, заробітної плати, лікарняних та
відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Мирхліб»
(далі Товариство), в якому просив визнати звільнення незаконним, змінити
формулювання причин звільнення з п. 4
ст. 40 КЗпП
України на ст. 38 КЗпП
України, стягнути лікарняні, зробити повний розрахунок і відшкодувати моральну
(немайнову) шкоду, яку оцінив в 500
грн. 00 коп.

18 жовтня 2006 року позивач
подав уточнену заяву, в якій просив поновити його на роботі, а також стягнути з
відповідача компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
збільшив суму відшкодування моральної шкоди до 2000 грн. 00
коп.

1 лютого 2007 року позивач
уточнив позовні вимоги, просив відшкодувати середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 4160
грн. 24 коп.,
компенсацію за невикористану відпустку за 2006
рік в сумі 780 грн. 08 коп., а також
лікарняних з 20.04.2006 року по 01.07.2006 року - 1302 грн. 97 коп.

Позивачем
збільшена сума відшкодування моральної шкоди до 5000 грн. 00
коп., а також проведено розрахунок компенсації середнього заробітку станом
на 28.02.2007 року в
сумі 4625 грн. 53 коп.

В обгрунтування
позову позивач послався на обставини свого незаконного звільнення відповідачем 07 липня 2006 року на підставі
п. 4 ст. 40 КЗпП України.

В судовому
засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, підтвердив викладені в
позовній заяві обставини.

Відповідач в
судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся, представив суду заперечення проти позову в яких
послався на ті обставини, що рішення суду про поновлення позивача на роботі до
оскаржуваного ним звільнення скасовано апеляційним судом і попереднє звільнення
визнано законним. Тому в
будь-яких трудових відносинах з позивачем відповідач на дату звільнення 07 липня 2006 року не
перебував. З цих же підстав представник позивача заперечував проти позову у
попередньому судовому засіданні.

Вислухавши
пояснення позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

З 07 листопада 2005 року ОСОБА_1.
перебував в трудових відносинах з Товариством, працював на посаді заступника
голови правління.

2

Наказом № 20 від ЗО грудня 2005 року позивач був
звільнений з займаної посади за недовіру. Наказом № 22-к уточнена
дата та підстави звільнення з роботи за ініціативою адміністрації, а саме п.п. 2, 3 ст. 41 КЗпП України.

30 грудня 2005 року ОСОБА_1.
подав заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням. На підставі
цієї заяви відповідач видав наказ від 13
лютого 2006 року № 3, яким змінив
редакцію попереднього наказу від 30
грудня 2005 року,
зазначивши, що позивача звільнено за ст. 38
КЗпП України, тобто за власним бажанням.

Рішенням
Центрального районного суду від 12
квітня 2006 року
визнано незаконними накази про притягнення позивача до дисциплінарної
відповідальності та про звільнення, ОСОБА_1 поновлено на посаді голови
правління ВАТ «Мирхліб» з 30
грудня 2005 року,
стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної
шкоди. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення 533 грн. середнього
заробітку за вимушений прогул допущено до негайного виконання.

В цей же день, 12
квітня 2006 року,
наказом № 4-к
позивача поновлено на посаді.

Позивачем суду
надані розрахунки позовних вимог, в яких він навів свою середньоденну заробітну
плату в сумі 27 грн. 37 коп. за останні
два місяці роботи. Зазначені відомості суд вважає достовірними, оскільки вони
відповідають встановленим обставинам.

З 20 квітня 2006 року по 30 червня 2006 року ОСОБА_1.
знаходився на лікуванні спочатку стаціонарно в ЛШМД м. Миколаєва, а потім
амбулаторно в Миколаївській лікарні №
1 з діагнозом ЗЧМТ, забій головного мозку 1 ст., субарах ноі даль ний крововилив. До роботи
став 1 липня 2006 року.

Наказом № 9 від 07 липня 2006 року ОСОБА_1
звільнено з посади заступника голови правління за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 9-к від 07 липня 2006 року уточнено
дату звільнення - з 10.07.2006 року.

Рішенням
апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2006
року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2006 року скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 Рішення
набрало законної сили.

Таким чином,
підстави для поновлення позивача на роботі відпали. Даючи оцінку зазначеним
обставинам, суд доходить висновку про те, що з 12 квітня 2006
року між сторонами трудові відносини фактично не існували, а тому будь-яких
підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідач не мав. За такого накази від
07 липня 2006 року № 9 та 9-к не можуть
залишатись в силі і мають бути скасовані, що не тягне для позивача поновлення
його на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
оплати компенсації за невикористану відпустку.

Разом з тим, суд
вважає, що за аналогією з трудовими відносинами Товариство зобов'язано провести
розрахунок з позивачем за фактично відпрацьований час та оплатити лікарняні в
період поновлення його на роботі на виконання рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва з 12 квітня 2006 року по 10 липня 2006 року.

З відповідача на
користь позивача слід стягнути заробітну плату за 16 робочих днів
травня та липня 2006 року в
сумі 437 грн. 92 коп., і за 44 робочих днів, в
які ОСОБА_1. був непрацездатним -
1204 грн. 28 коп.
лікарняних.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної
шкоди працівнику здійснюється у разі, якщо порушення його законних прав
призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та
потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя

В даному випадку
порушення відповідачем прав позивача на отримання плати за роботу та оплати
лікарняних в період поновлення його на роботі на виконання рішення суду потягло
зміну його способу життя.

3

З урахуванням
викладених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, для
компенсації якої достатньо поновлення порушених трудових прав позивача шляхом
стягнення належних йому сум з відповідача. Для компенсації моральної шкоди в
матеріальному критерії суд не знаходить підстав.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 51 грн. 00 коп. і на
користь ГУ ДКУ в
Миколаївській області - ЗО грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. 8 ЦК України, ст. 115 КЗпП України,
ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати накази
голови правління відкритого акціонерного товариства «Мирхліб» від 07 липня 2006 року № 9 про звільнення
ОСОБА_1 з посади заступника голови правління на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та № 9-к про
уточнення дати звільнення -
з 10 липня 2006 року.

Стягнути з
відкритого акціонерного товариства «Мирхліб» на користь ОСОБА_1 437 (чотириста
тридцять сім) грн. 92 коп.
заборгованості по заробітній платі та 1204
(одну тисячу двісті чотири) грн. 28
коп. лікарняних.

Стягнути з
відкритого акціонерного товариства «Мирхліб» на користь держави судовий збір в
сумі 51 (п'ятдесят
одна) грн. 00 коп. та
на користь ГУ ДКУ в Миколаївській
області 30 (тридцять)
грн. 00 коп.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи..

Допустити негайне
виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по
заробітній платі в сумі 437
грн. 92 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його
проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя  О.В. Батченко