апеляційний суд вінницької
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року
м. Вінниця

Колегія
суддів   судової  палати
з   цивільних  справ
Апеляційного   суду Вінницької
області у складі: головуючого :
Івашука В А., суддів :
Ковальчука О.В., Колоса С.С., при секретарі: Цехмістер О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ладижинської міської ради, Ладижинського міського
відділу земельних ресурсів про скасування державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку, вирішення земельного спору та стягнення
моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 грудня 2006 року,

встановила:

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області
від 07 грудня 2006 року зазначений
позов задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право приватної
власності на землю - ділянку загальною
площею 0,3219 га,
розташовану АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2 19
серпня 2002 року
Ладижинською міською радою.

Стягнуто   з   ОСОБА_2  на   користь   ОСОБА_1   1000
грн.

відшкодування заподіяної моральної шкоди, та на користь
ТУ ДСА України у Вінницькій області 30
грн. за інформаційно -
технічне забезпечення розгляду справи. У задоволенні решти частини позову
відмовлено.

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на
вказане судове рішення подали апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи,
порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення суду в частині
відмови  у задоволенні позовних вимог щодо
вирішення

Справа №22-212   2007 р.

Категорія: 33

Головуючий у першій інстанції Сушко О.О.

Суддя-доповідач апеляційної інстанції ІвашукВ.А.

земельного спору, а в іншій частині залишити без змін.
Справу в частині вимог про вирішення земельного спору просила направити на
новий розгляд в той же суд в новому складі.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на
необгрунтовану та безпідставну відмову судом у вирішенні земельного спору за її
позовними вимогами, а саме що встановлення межі на відстані 1 метра, вилучивши
таку само за розміром земельну ділянку на її городі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просив рішення скасувати та стягнути з позивачки на
його користь судові витрати та моральну шкоду.

У своїх доводах посилається на те, що судом не враховані
доводи заперечень представників Ладижинської ради та не взято до уваги факту
відсутності у ОСОБА_1 будь-яких
документів на право користування земельною ділянкою.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у квітні 2000 року підробив
підпис ОСОБА_1 в
протоколі погодження меж від 27
квітня 2000 року та
в подальшому використав цей протокол для отримання державного акта на право
власності на землю. Внаслідок цього ним порушено право позивачки на
користування земельною ділянкою, частина якої їй необхідна для обслуговуванням
будинку, так як межа земельної ділянки встановлена впритул до стіни будинку.
Оскільки земельна ділянка буда передана у власність ОСОБА_2 саме в таких межах
і видано державний акт, то суд першої інстанції, відновлюючи права позивачки,
визнав недійсним вказаний державний акт на право приватної власності на землю - ділянку площею
0,3219 га, виданий 19 серпня 2002 року.

Переглянувши законність і обґрунтованість рішення суду у
межах заявлених вимог та апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги слід відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних
підстав.

Відповідно ч.2 ст.308 ЦПК України, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ч.З ст.309 ЦПК України, порушення норм
процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення,
якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, розглянувши справу в межах
заявлених вимог і на підставі наданих доказів, вірно установивши обставини
справи, дійшов вірного висновку та підставно задовольнив позов частково.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи із зазначеного, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку із врахуванням тих доводів та доказів сторін, які були надані
суду при розгляді справи.

Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги
про те, що суд не врахував всі заперечення, оскільки в судовому рішенні дана
оцінка всім обставинам справи.

2

Судом
першої інстанції у судовому рішенні достатньо обґрунтовані підстави з яких
відмовлено позивачці у задоволенні інших її вимог, тому доводи апеляційної щодо
цього є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є правильним та
справедливим і ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314 ч.І п. 1,315 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області
від 07 грудня 2006 року у цій
справі - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
протягом двох місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного
Суду України.

Суддя