Справа №”-300/ 2007
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М      У К Р А Ї Н И.

12 лютого
2007 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в

складі:

головуючого:
судді                          Чебикіна
В.П..

при
секретарі:
Гасінбергер М.М.

за
участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську

цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до виконкому

Індустріальної
районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа дочірнє

підприємство
“ОСА”, “Про визнання права користування жилим приміщенням та зміну

договору
найму жилого приміщення”,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року ОСОБА_2,
діючи в

своїх
інтересах та інтересах двох неповнолітніх дітей - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

року
народження,  та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, звернулися до суду

з
позовом  до виконкому Індустріальної
районної у м. Дніпропетровську ради,

третя
особа дочірнє підприємство “ОСА” про визнання права користування жилим

приміщенням
в квартирі АДРЕСА_1 та

зміну
договору найму жилим приміщенням з визнанням її наймачем квартири після

смерті
чоловіка ОСОБА_5 та переоформлення на її ім'я особистого рахунку

на
вказану квартиру.

В обгрунтування позову про визнання
права користування жилим

приміщенням
ОСОБА_2 послалась на те, що 23 грудня 1997 року їх сім'ї з

чотирьох
осіб виконкомом Індустріальної Ради народних депутатів м.

Дніпропетровська
на підставі ордеру  була надана квартира
АДРЕСА_1.

Квартира складається з трьох
житлових кімнат житловою площею

44,46
кв.м, загальною площею 74,79 кв.м.

Договір найму було укладено з
чоловіком позивачки ОСОБА_5, а вона та діти вселилися в квартиру та були в неї
прописані як члени його

сім'ї.
В квартирі вони проживали всі разом до лютого 1999 року. В лютому 1999

року
в сім'ї виникла конфліктна ситуація з того приводу, що чоловік хотів

народження
сина, а позивачка проти цього заперечувала.

З цієї причини вони перестали
проживати разом, позивачка

забрала
дітей та перейшла проживати спочатку в квартиру
батьків на АДРЕСА_2, а потім в квартиру, де проживала мати чоловіка, за

адресою
АДРЕСА_3, де  і була прописана.

В 2000 році вони  поновили сімейні відносини, ОСОБА_2

зі
згоди чоловіка та за його проханням разом з дочкою ОСОБА_3 повернулася  в

спірну
квартиру, де вони знову стали проживати однією сім'єю, вели спільне

господарство.
З часу вселення ОСОБА_2 постійно проживає і користується,

як
член сім'ї, житловим приміщенням та виконує інші зобов'язання, що випливають

з
договору найму житлового приміщення. З спільних коштів вони оплачували

квартирну
плату та комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них
народився син ОСОБА_4, який разом з ними став

проживати
в спірній квартирі.

ОСОБА_5 на протязі всього часу
наполягав, щоб позивачка

зареєструвалася
за місцем фактичного проживання в спірній квартирі, та в

зв'язку
з тим, що вона була зайнята доглядом за новонародженим сином, то не

мала
можливості знятися з реєстрації в квартирі АДРЕСА_3, без чого неможливо було
зареєструватися в

спірній
квартирі. Вона вирішила це зробити після того, як син трохи підросте,

але
не встигла цього зробити, бо ІНФОРМАЦІЯ_3 року її чоловік ОСОБА_5

трагічно
загинув.

Зараз вона знялася з реєстрації,
але зареєструватися в спірну

квартиру
не може в зв'язку зі смертю чоловіка.

Просить задовольнити позовні
вимоги, оскільки вселившись в

квартиру  разом з дітьми в передбаченому законом порядку
як члени сім'ї

наймача,
набули право користування жилим приміщенням,
та визнати її наймачем

квартири
замість чоловіка, який загинув.

В судовому засіданні ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала з

підстав,
викладених в позовній заяві.

Представник виконкому
Індустріальної районної у м.

Дніпропетровську
ради в останні два судові засідання не з'явився, належним

чином
повідомлений про слухання справи, надав листа, в якому  просив розглядати

справу
за його відсутності.

Представник третьої особи - дочірнього
підприємства „ОСА” до

останнього
судового засідання не з'явився, в попередньому судовому засіданні

проти
задоволення позову не заперечував, належним чином повідомлений про

розгляд
справи.

Суд вважає можливим на підставі
ч. 4 ст. 169  ЦПК України

вирішити
справу за їх відсутності на підставі наявних у справі даних та

доказів.

Вислухавши позивача та її
представника, представника третьої

особи
ДП „ОСА”, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що

позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею та її двома неповнолітніми

дітьми
права користування житловим приміщенням та зміну договору найму квартири

з
визнанням її наймачем підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до  ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які

проживали
разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть

всі
обов'язки, пов'язані з договором найму. Особи, які вселилися до наймача

жилого
приміщення у встановленому ст. 65 ЖК України порядку, набувають рівне

право
користування жилим приміщенням.

В ст. 29 ЦК України вказано,
що  місцем проживання фізичної особи

є
квартира, в якій вона постійно або переважно проживає, а місцем проживання

дітей
віком до 14 років є місце проживання їх батьків.

В судовому засіданні
встановлено, що наймачем квартири АДРЕСА_1 був чоловік позивачки ОСОБА_2 та
батько її дітей ОСОБА_5, що підтверджується довідкою,

наданою
житловою організацією - ДП „ОСА”.

Як видно з ордера № 64 серії 01,
який було видано 23 грудня 1997

року
виконкомом Індустріальної районної Ради народних депутатів м.

Дніпропетровська,
при наданні квартири в ордер в якості членів сім'ї було

включено
позивачку та двох неповнолітніх дітей, які разом з наймачем вселилися

та
були прописані в спірній квартирі.

З лютого 1999 року до 2000 року
позивачка з дітьми в квартирі не

проживала,
а з 2000 року вони знову вселилися для постійного  проживання в

квартиру
в передбаченому законом порядку, як члени сім'ї наймача, з  дозволу

наймача  та за його проханням, і проживає в квартирі
до сьогоднішнього дня,

оплачуючи
всі витрати, пов'язані з утриманням квартири.

Вказані обставини
підтверджуються показаннями свідків

ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, які  в судовому
засіданні пояснили,

що  квартира
АДРЕСА_1 в 1997 році

була
надана сім'ї ОСОБА_5, в яку вони всі разом вселились та були там

прописані.
В 1999 році позивачка разом з дітьми на протязі недовгого часу  не

проживала
в квартирі, а з 2000 року знову в квартиру вселилась та проживає до

цього
часу. Вони неодноразово були в квартирі, бачили, що з 2000 року і до

смерті
ОСОБА_5 в квартирі проживала вся сім'я, включаючи жінку та

дітей.
Жили вони однією сім'єю, вели спільне господарство. ОСОБА_5 за

життя
говорив, що сам настояв на поверненні дружини та дітей в квартиру та їх

подальшому
спільному проживанні.

Проживання  ОСОБА_5 однією сім'єю підтверджується також
тим,

що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_4, батьком якого в свідоцтві про

народження
вказаний ОСОБА_5. За поясненнями свідків вони

св'яткували
народження сина всі разом в квартирі. Дитина з дня народження

проживала
в спірній квартирі.

Участь позивачки в витратах на
утримання квартири

підтверджується
квитанціями про сплату комунальних послуг та квартирну плату,

які
були оглянуті судом в судовому засіданні.

Відсутність у ОСОБА_2 та її
неповнолітніх дітей іншого

житла
підтверджується довідкою КП „Дніпропетровське міжміське бюро технічної

інвентаризації”,
з якої видно, що ні за ким із них право власності на квартиру

або
будинок не зареєстроване.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_2
не могла зареєструватися

в
спірній квартирі з поважної причини: в зв'язку з народженням сина та доглядом

за
ним, а також в зв'язку зі смертю чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5

Суд, керуючись п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України

“Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу

України”
”  від 12.04.1985 року № 2 з наступними
змінами,   вважає доведеним,

що
квартира АДРЕСА_1 з 2000 року  є

місцем
постійного  проживання ОСОБА_2 та двох її

неповнолітніх
дітей - дочки  ОСОБА_3 та сина  ОСОБА_4. Вона з дітьми набула право

користування
жилою площею в цій квартирі, оскільки з 2000 року ОСОБА_2

разом
з двома неповнолітніми дітьми постійно проживала у вказаній квартирі,

вселилась
в квартиру для постійного проживання за проханням та згодою наймача

квартири
- чоловіка позивачки, батька її дітей, як член його сім'ї,  а їх

неповнолітні
дочка Дар'я та син ОСОБА_4 проживали в квартирі разом з своїми

батьками,
тому її позовні вимоги про визнання права користування житловою

площею
в спірній квартирі  підлягають
задоволенню.

Відповідно до  ст. 106 ЖК України в випадку смерті наймача

квартири  договір найму підлягає зміні з визнанням  наймачем квартири члена

його  сім'ї, тому і в цій частині позовні вимоги
ОСОБА_2 підлягають

задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст.  11, 208,  212, 213,

214,
215 ЦПК України, ст. ст. 64, 65, 106 ЖК України, п. 9 постанови Пленуму

Верховного
Суду України “Про деякі питання, що виникли в практиці застосування

судами
Житлового кодексу України”  від
12.04.1985 року № 2 з наступними

змінами,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 про визнання права

користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зміну договору найму жилим приміщенням
з визнанням її

наймачем
квартири після смерті чоловіка ОСОБА_5 та переоформлення на її

ім'я
особистого рахунку на вказану квартиру задовольнити.

Визнати за  ОСОБА_2 та двома неповнолітніми

дітьми
- дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, та

сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, право

користування
жилим приміщенням -  квартирою АДРЕСА_1.

Визнати  ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати  дочірнє

підприємство
„ОСА” переоформити на ім'я ОСОБА_2 особистий

рахунок
на вказану квартиру.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Дніпропетровської

області
через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі

заяви
про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення

та
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне

оскарження.

Суддя
В.П.Чебикін