Справа № 2-48 /2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2
березня 2007 року      Дергачівський
районний суд Харківської області в складі:

головуючого
- судді Нев'ядомського Д.В. при секретарі - Мартиненко Т.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю у якості третьої особи на боці позивача
ОСОБА_3 та у якості третьої особи на боці відповідача нотаріуса ОСОБА_4 про
визнання договору міни недійсним за нерівноцінностю, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 із
залученням у якості третьої особи на боці позивача ОСОБА_3 та у якості третьої
особи на боці відповідача нотаріуса ОСОБА_4 про визнання договору міни
недійсним за нерівноцінностю.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 25.01.2002 р. між
позивачем і відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір міни, за яким позивач
поміняв житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 на приналежну
ОСОБА_2 однокімнатну квартиру НОМЕР_1 у д. 9 ХДЗВА п. М. Данилівка.

У грудні 2001р. - 2002р. позивач знаходився у вкрай важкому положенні.

У зв'язку з недостачею коштів, у зазначеному будинку, де проживав позивач,
за несплату були відключені газ і електрика. ОСОБА_1 занедужав, у нього
відбулося обмороження кінцівок. У цей час відповідачка запропонувала поміняти
будинок, де проживав позивач, на її квартиру. 25.01.2002 р. сторонами був
укладений договір міни житлом.

Однак, даний договір свідомо як для позивача так і відповідачки був
нерівноцінним. Інвентаризаційна оцінка будинку на той момент складала 14067
грн., а балансова вартість квартири - 2467 грн., і навіть сума додаткової
оплати, зазначена в договорі, не приводила до рівноцінності угоди.

З моменту обміну житлом і вселення в квартиру, тобто з зими 2002 p., стан здоров'я
позивача погіршився і без сторонньої допомоги звернутися в суд за захистом
свого права позивач не міг. У зв'язку з цим, позивач вважає, що термін
задавнення позову їм пропущений з поважної причини.

Перед початком розгляду справи позивач заявив клопотання
про не здійснення фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів, яке
судом задоволено. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали
свої позовні вимоги і пояснили, що У грудні 2001р. ОСОБА_5 запропонувала
позивачеві обміняти його будинок на квартиру відповідачки ОСОБА_2. Позивач
погодився тому що в нього був важкий матеріальний стан. 25.01.2002 р. між
позивачем і відповідачкою був укладений договір міни. Здійснивши обмін житлом,
відповідачка доплатила позивачеві 800 грн. Будинок позивача був у гарному
стані, вікна були цільні. Т.к. позивач ніде не працював, те в нього виникла
заборгованість по оплаті електроенергії і газу, у зв'язку з чим електроенергія
і газ були відключені. Позивач залучався до судової відповідальності за
заборгованість по оплаті за світло в сумі 2000грн. Суму боргу за газ -позивач
не пам'ятає. Зазначені борги позивач не погашав, усі борги погасила
відповідачка після придбання будинку.

В дворі
будинку позивача знаходилися: льох, літня кухня, город площею 13 соток. Будинок
складався з 5 кімнат. У зв'язку з відключенням газу й електроенергії позивач, у
грудні 2001, січні 2002 року обморозив собі ноги, по даному приводі він
звертався в Дергачевскую районну поліклініку.

Через
рік сестра позивача ОСОБА_3, довідавшись про договір міни, сказала позивачеві,
що укладена угода нерівноцінна і подала позов у суд.

До
подачі сестрою ОСОБА_1 позову в суд, позивача зазначена квартира влаштовувала.

Відповідачка
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у
судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що у грудні 2001 p., знаючи ситуацію,
яка склалася у ОСОБА_2 з приводу не одержання нею квартири, (родина ОСОБА_2 є
на квартирному обліку в ХЗВІ з 1979 p., але після здачі побудованого будинку на АДРЕСА_2, вони
так і не змогли одержати в ньому квартиру, хоча і знаходяться у першій десятці
черговості), до неї звернулася її співробітниця ОСОБА_5 і сказала, що її сусід
ОСОБА_1 хоче обміняти свій будинок (АДРЕСА_1) на квартиру.

У грудні
2001 р. відповідачка, разом з чоловіком ОСОБА_5, прийшли в будинок ОСОБА_1 і
безпосередньо від нього довідалися про його бажання обміну і його умов обміну.

При
первинному огляді будинку вони побачили, що санітарно -технічний стан усіх
кімнат і приміщень будинку був украй незадовільний, електропровід обрізаний
(нібито за несплату, але як з'ясувалося пізніше за крадіжку електроенергії за
рішенням суду, по якому ОСОБА_1 був засуджений умовно, а також підданий штрафу
на користь державі у сумі більше 600 грн., Дергачівському РЕСу - 2022,38 грн.
Суд був десь у 2001 р.) Газопровід також відключений із грудня 1998 р. за
несплату (борг 2309 грн.) Звичайної печі в будинку немає і ОСОБА_1 фактично
замерзав, у двох місцях була істотна теча покрівлі.

ОСОБА_1,
що тривалий час ніде не працював, розумів, що максимум через рік почнуть
валитися стіни і тоді цей будинок нікому не буде потрібний, тому він, оглянувши
однокімнатну квартиру відповідачки за адресою АДРЕСА_3 (це гостинка, фактично
ізольована з кімнатою і кухнею, площею 26,3 кв.м., але загальної на 3 квартири
санітарною кімнатою, де є окрема кабіна і водопровід), залишився явно нею
задоволений, тому що там був зроблений пристойний ремонт (капітальне
перетирання стін, нова шпалера на стінах і стелях у кімнаті, кухні, коридорі;
фарбування дверей, вікон, статі і т.п.) і сам почав наполягати на обміні.

ОСОБА_1 заявив, що він уже ніколи будинок не відновить, а
ще небагато і будинок завалиться, як відбулося з усіма надвірними будівлями,
при цьому висунув наступні умови:

-   обмін будинку з надвірними
будівлями на квартиру (при обміні йому

був відданий ще і льох без усіляких умов);

повна проплата всіх
комунальних платежів на момент обміну за квартиру;

-   доплата йому особисто 1800 гривень;

-   1000 гривень йому в борг, як
заявив ОСОБА_1, для погашення

його особистих боргів і оформлення документів, необхідних йому для

вступу в спадщину, тому що будинок на той момент фактично рахувався за

його матір"ю ОСОБА_7, що вмерла в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Усі перераховані
умови були цілком виконані відповідачкою.

З юридичних документів на будинок у ОСОБА_1 була тільки
домова книга, але вона зберігалася в сестри його колишньої дружини гр. ОСОБА_8,
що проживає в п.
АДРЕСА_4.

Щоб узяти домову книгу до ОСОБА_8 ходили ОСОБА_1 і
чоловік відповідачки. ОСОБА_8 віддала домову книгу лише після того як оглянула
й особисто переконалася, що пропонована для обміну квартира нормальна і, що з
боку ОСОБА_2 немає ніякого обману.

Протягом грудня-січня 2001-2002р. чоловік відповідачки займався пошуком і
відновленням загублених документів, зокрема:

-   свідоцтва про народження ОСОБА_1;

-    технічного паспорта на будинок,
довідок про входження в спадщину

батьків ОСОБА_1;

-   ряд інших документів.

При цьому формально всі документи оформляв ОСОБА_1, якого, на його настійну
вимогу, приходилося по всіх інстанціях возити на таксі, що спричинило істотні
витрати.

Після збору всіх необхідних документів ОСОБА_1 одержав у
Дергачівській нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадкування будинку
за реєстром № НОМЕР_2 від 22.01.2002 p., а не 12.01.2002 р. як указанно в позові.

ОСОБА_2 за все
це оформлення було сплачено за ОСОБА_1:

1.        У нотаріальну контору -

·
за послуги 153 гривень;

·
держмита 150 гривень.

2.        БТІ Дергачівського району -

-     80 гривень за техпаспорт;

·
65,15 гривень за реєстрацію;

·
ЗО гривень транспорт для фахівця БТі за виїзд на місце.

25.01.2002 р. у Дергачівській Державній нотаріальній конторі нотаріусом
ОСОБА_4 був складений договір міни під № НОМЕР_3.

Оплату за послуги нотаріуса робила відповідачка, а саме 167 гривень за
послуги нотаріальної контори і 158, 67 гривень держмита. Тут же відповідачка
передала ОСОБА_1 1100 гривень, про що засвідчено нотаріусом у договорі міни. Що
залишилися 700 гривень, відповідачка доплатила ОСОБА_1 13.03.2002р. також при
нотаріусі, що завірила відповідну заяву ОСОБА_1 за № НОМЕР_4.

Після цього всі юридичні і фінансові зобов'язання перед
ОСОБА_1 по обміну відповідачкою були виконані.

Згідно однієї з умов ОСОБА_1, відповідачці довелося дати йому 1000 гривень
у борг 10.01.2001 р., на що мається розписка з терміном віддачі 15.02.2002 р.
але ці гроші не були їй повернуті ОСОБА_1 донині.

Під час збору документів ОСОБА_2 стало відомо, що в
ОСОБА_1 є сестра ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, що з 1997 р. проживає в Ізраїлю. ОСОБА_2
поцікавилася в ОСОБА_1 чи не буде його сестра претендувати на частину будинку,
на що позивач відповів, що ОСОБА_3 у 1997 р. їдучи в Ізраїль з м. Миколаєва
надіслала йому відмовлення  від
спадкування від матері  померлої  ще
в  ІНФОРМАЦІЯ_1, нотаріально
завірений у м. Миколаєві, але поки ОСОБА_1 його не знайшов, але він десь є.

22.01.2002 р. при віддачі заяв на обмін у державну
нотаріальну контору м. Дергачи,
відповідачка просила нотаріуса ОСОБА_4 перевірити немає чи арешту на
будинок, а також чи не зможе претендувати на спадкування будинку (або його
частини) сестра ОСОБА_1, на що нотаріус відповіла, що це все обов'язково
робиться і якщо виникнуть які те сумніву те угода оформлена не буде.

25.01.2002 р. у державній
нотаріальній конторі м.Дергачи
при оформленні договору обміну, сторонам, нотаріусом ОСОБА_4 були задані питання
немає чи яких або схованих обставин або можливих претендентів - спадкоємців на
обмінюване ними житло, на що сторони розписалися у відповідних документах «Ні»

Відповідачка додатково поцікавилася в нотаріуса і позивача - чи не буде
претензій на будинок з боку ОСОБА_3, на що ОСОБА_1 відповів, що його сестра
дуже забезпечена людина і вона відмовилася від будинку в повне його
розпорядження, а нотаріус відповіла, що в нотаріальній базі даних юридичних
претензій на будинок з боку кого або - ні, інакше вона не увела б ОСОБА_1 у
повне спадкування будинку.

Після 05.02.2002 р. додому до ОСОБА_2 подзвонила ОСОБА_4 і сказала, що вона
знайшла помилку у своїх діях, а саме, що в 1978 р. після смерті матері ОСОБА_7
громадянкою ОСОБА_3 було подане заява на спадкування 1/2 частини будинку і що
треба якось виходити з цієї ситуації.

ОСОБА_2 і ОСОБА_4 попросили ОСОБА_1 згадати про його запевняння, що сестра
надсилала «відмовлення», і попросили надати його. ОСОБА_1 заявив, що
«відмовлення» у нього було украдене разом з іншими документами колишніми
мешканцями. Тоді, за його словами, він звернувся до народного депутата України
Бандурк О.М., при сприянні якого місцевий дільничний і співробітник карного
розшуку Дергачівського РВ Головко, змогли знайти і повернути йому домову книгу
і кілька малозначних паперів, але «відмовлення», техпаспорт на будинок і свідоцтво про народження
повернуто небуло.

Не пізніше 09.02.2002 p.,
довідавшись у ОСОБА_1 телефонний номер ОСОБА_3, чоловік відповідачки
подзвонив їй в Ізраїль, але по тій адресі вона вже не проживала, однак удалося
довідатися новий телефон ОСОБА_3 по якому чоловік відповідачки і подзвонив.

Чоловік відповідачки повідомив ОСОБА_3 про зроблений
обмін квартирами з її братом і, що зі слів ОСОБА_1, вона нотаріально давала
відмовлення від спадщини в 1997р. у м. Миколаєві, але оскільки саме відмовлення
загублене, то чи не підтвердить ОСОБА_3 цю інформацію. Факт оформлення
відмовлення ОСОБА_3 підтвердила і вказала нотконтору, де вона його оформляла.

10.02.2002 р. чоловік відповідачки їздив у м. Миколаїв і 11.02.2002 р.
відвідав дві держнотконтори, у яких, за заявою ОСОБА_3 вона оформляла
«відмовлення», при цьому він надав офіційні запити, видані ОСОБА_4

В обох нотаріальних конторах м. Миколаєва, відповідальні особи, записів про
реєстрації заяви ОСОБА_3 про відмовлення спадкування будинку не виявили.

20.02.2002 р. відповідачка з чоловіком і ОСОБА_1 повторно
дзвонили ОСОБА_3 з переговорного пункту на пл. Рози Люксембург м. Харкова, і
пояснили, що «відмовлення» знайти не удалося, і попросили неї надіслати
повторне відмовлення з Ізраїлю, завірену в Українському консульстві. ОСОБА_3
сказала, що їй це складно зробити швидко, але згодом вона обов'язково зробить
це. Уся розмова йшла паралельно зі ОСОБА_1,
з яким усі моменти  узгоджувалися,
він також поговорив із сестрою про свої особисті справи.

Представник третьої особи на боці позивача ОСОБА_3
ОСОБА_8 в судовому засіданні дала усне доручення адвокату ОСОБА_9 представляти
інтереси ОСОБА_3, про що було зроблено запис у журналі судового засідання, а
адвокат ОСОБА_9 надав адвокатський ордер. Так, в судовому засіданні представник
ОСОБА_9 пояснень по суті даного позову не дав, зазначивши, що покладається на
рішення суду.

Третя особа на боці відповідача нотаріус Дергачівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в судовому засідання пояснила, що до неї
звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.01.2002 року про укладення договору міни. Вона
перевірили дієздатність сторін та роз"яснила сторонам їхні права та
обов"язкі, вияснила, що ця угода є добровільною для кожної сторони і
відповідає особистим інтересам кожної сторони. Як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2
запевнили нотаріуса, що дана угода міни влаштовує обидві сторони.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач був сусідом свідка
до 2002 р. Свідок знайома з відповідачкою по роботі. Відповідачка говорила, що
бажала б обміняти свою квартиру на будинок. ОСОБА_5 розповіла це позивачу і він
погодився на обмін. Позивач, оглянувши квартиру відповідачки, одразу погодився
про обмін житла. Будинок позивача був у запущеному стані, приміщення були не
жилі, три роки були відключені газ і електроенергія. Позивач ніде не працював,
пенсії в нього не було, постійно приходив до свідка з проханням дати йому
що-небудь поїсти. Вважає, що такий обмін був, перш за все, на користь ОСОБА_1, який
міг просто померти від холоду у спірному будинку, а цей обмін його врятував, і
він був ним дуже задоволений.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що будинок, який придбала
ОСОБА_2 у ОСОБА_1 був дуже в запущеному стані. Коли свідок зайшла в зазначений
будинок, то не змогла зрозуміти де знаходяться кімнати, їхня кількість, із за
бруда не було зрозуміло, чи є статі, стояв сильний сморід. Дах був покритий
залізом, але на ньому утворилися діри з-за корозії металу. Фундамент був на
одному рівні з землею, балки були гнилі і прогнуті. Не усі віконні рами були
засклені. Свідок була в цьому будинку одразу після укладення сторонами угоди у
2002 році.

В судовому
засіданні були досліджені докази:

-    договір міни від 25.01.2002 p., складений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений нотаріусом

Дергачівської державної нотаріальної конторі ОСОБА_4;

-     боргова розписка ОСОБА_1 від
10.01.2002 р. про позику у

ОСОБА_2 1000 гривень;

-   заява ОСОБА_1 від 13.03.2002 р.
про одержання від ОСОБА_2

700 гривень по договіру купівлі продажу, посвідченого Дергачівською

держнотконторою 25.01.2002р. за реєстром № НОМЕР_3.

Заслухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Враховуючи, що оспорюваний договір міни був земельної ділянки був укладений
25.01.2002 року при вирішенні цієї справи суд застосовує норми ЦК України, діючого
на той час, а саме ЦК України
в редакції 1963 року.

Так, сторонами по оспорюваному договору були виконані
вимоги закону, передбачені у ст.ст. 41,44,47 ЦК України (1963 p.). Угода була укладена сторонами добровільно, ОСОБА_1
отримав у власність однокімнатну квартиру, доплату за неї, а ОСОБА_2 житловий
будинок  із  надвірними
будівлями.  Дана  угода
була  посвідчена нотаріусом, який
встановив дієздатність сторін, роз'яснив їм їхні права та обов'язки, які
виникають в них відповідно до укладеноію договору, встановив належність права
власності на вказану земельну ділянку продавцю.

Підстав, передбачених у ст.ст. 45,46,47-58 ЦК України для визнання оспорюваної угоди недійсною, суд не
вбачає.

Так, ОСОБА_1 мешкав у будинку, який за вини ОСОБА_1 був
позбавлений газифікації та електроенергії, не стоплювався, потребував дуже
серйозного ремонту, здійснити який він був невзмозі, мали місце великі борги за
комунальні послуги. В отриманій ОСОБА_1 за договором міни квартирі маються
електроенергія, газ, інші комунальні блага. Крім того, ОСОБА_1 була отримана
грошова компенсація. Судом встановлено, що ОСОБА_1, позивача по справі, угода
влашовувала, він був нею задоволений, однак згодом, після подання його сестрою
ОСОБА_3 позову до нього, щоб не платити їй, вирішив звернутися до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання міни недійсною. На цей час ОСОБА_2 зробила
капітальний ремонт і привела будинок у порядок, вклавши великі кошти. Протягом
трирічного терміну позовної давності, який сплив 25.01.2005 року, ОСОБА_1
жодним чином не виявляв свого невдоволення угодою і в судовому засіданні не
надав жодного доказу того, що щось заважало йому звернутися з відповідним
позовом до суду протягом строку позовної давності.

При таких обставинах, суд дійшов висновку про необґрунтованість та
безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову про визнання угоди міни від
25.01.2002 p.,
складеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченої нотаріусом Дергачівської
державної нотаріальної конторі ОСОБА_4 недійсною.

Крім того, суд, керуючись ст. 71,72,74,75,78,79,81 ЦК України (в ред. 1963 p.) вважає, що
ОСОБА_1 пропустив срок позовної
давності без поважних причин і вважає, що відновленню цей строк не підлягає. У
зв'язку з цим судові витрати підлягають стягненню з позивача.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 41, 44-58,
241, 242 ЦК України
( в ред. 1963 p.), ст.ст. 10, 11,
27, 31, 57-60, 209, 212 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю у якості третьої особи на
боці позивача ОСОБА_3 та у якості третьої особи на боці відповідача нотаріуса
ОСОБА_4 про визнання договору міни недійсним за нерівноцінностю - відмовити.

Покласти на ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 70 гривень, сплачені ним при
поданні позову, і віднести їх на користь держави.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судові витрати на
матеріально-технічне забезечення у розмірі 30
гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів з дня апеляційної скарги з подачею їхньої
копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.