Справа № 2-469/07 РІШЕННЯ іменем    України
6 лютого 2007 року                                                                    м Рівне
Рівненський міський суд Рівненської
в особі судді                                     Мельника Ю.М
з участю секретаря                           Гриценюк М.А.
позивача                                      ОСОБА_1
представника відповідача                Дюкарєва A.M.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Рівненського міського суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи
про відшкодування майнової та моральної шкоди
В обгрунтування позову вказав, що він є інвалідом з дитинства у
зв"язку із вродженою хворобою лівої верхньої і нижчої
кінцівок , з переважним пошкодженням лівого
колінного і ліктьового суглобів.
При черговому проходженні позивачем медико-соціальної експертизи для
встановлення групи інвалідності відповідач своїм
рішенням від 30 серпня 2004 року безпідставно відмовив ОСОБА_1 у
встановленні групи інвалідності.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 25 листопада 2005 року рішення МСЕ від ЗО серпня 2004 року було визнано недійсним і було зобов"язано відповідача провести повторне обслідування
на предмет установлення ОСОБА_1 групи інвалідності.

19 січня 2006 року відповідач повторно провів
обстеження ОСОБА_1 і встановив останньому 3
групу інвалідності.

Позивач вважає, що незаконним рішенням про відмову у встановленні групи
інвалідності відповідач позбавив його можливості
отримати пенсію в розмірі 4469 грн. 90 коп. ( в тому числі за серпень 2004 року- 132 грн.82 коп., із вересня 2004 року по грудень 2005 року в розмірі 284 грн. 69 коп. щомісячно), чим завдав
позивачеві майнової шкоди на суму 4469 грн, 90 коп. яку просить стягнути із відповідача

Окрім того, вказує, що позбавивши його можливості отримати пенсію,
відповідач поставив цим самим його сім'ю в тяжке
матеріальне становище у зв'язку із чим позивач був змушений отримати кредит у банку і сплатив за користування
кредитом 3373 грн. 80 коп.

Вважає, що відповідач зобов"язаннй відшкодувати йому понесені витрати
у вигляді сплачених коштів за користування кредитом.

Одночасно позивач вказує, що незаконно відмовивши у встановленні групи
інвалідності , відповідач принизив цим самим честь
та гідність позивача , чим завдав йому моральної шкоди , на відшкодування якої просить стягнути із відповідача 40 тис. грн.

В суді ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить їх
задовольнити.

Представник відповідача Дюкарєв A.M. позову не визнав і пояснив, що Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи ні майнової
шкоди ні моральної шкоди ОСОБА_1 не завдавав , а тому підстав для задоволення позову не вбачає і в його
задоволенні просить відмовити. Одночасно зазначив, що
ОСОБА_1 у 2004 році не надав МСЕ доказів про
виконання , ним лікувально-профілактичних
заходів (медичних епікрізів), не надав доказів про амбулаторне чи стаціонарне лікування, без чого було неможливо зробити
висновок про ступінь обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 У
зв"язку із цим ОСОБА_1 було відмовлено у визначенні йому групи
інвалідності.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають до задоволення із слідуючих міркувань.

Відповідно до ст. З Закону України "Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" слідує, що
інвалідність у повнолітніх осіб визначається шляхом експертного обстеження медико-соціальними
експертними комісіями.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на протязі 1988 - 2002 років встановлювалась З група інвалідності. Черговий раз
Рівненською міжрайонною МСЕК № 1 ОСОБА_1 із 1 серпня 2003 року була встановлена 3 група інвалідності терміном на один рік , тобто до серпня 2004 року. ( довідка
серії МСЕ НОМЕР_1)

В серпні 2004 року ОСОБА_1 пройшов огляд у МСЕК і
Рівненською міжрайонною МСЕК №1,з урахуванням надбання професії, роботи та
сім"ї , за наявності тих же функціональних порушень (паталогії) в організмі , ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні групи
інвалідності. ( акт
НОМЕР_2).

ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення МСЕК до Рівненської обласної МСЕ. Після
огляду ОСОБА_1 30 серпня 2004 року Рівненська обласна МСЕ також
відмовила ОСОБА_1 у призначенні групи інвалідності.

У вересні 2004 року ОСОБА_1 оскаржив вказане
рішення Рівненської обласної МСЕ до суду. Рішенням
апеляційного суду Рівненської' області від 25 листопада 2005 року рішення Рівненського обласної МСЕ від 30 серпня 2004 року про відмову ОСОБА_1 у встановленні групи інвалідності було визнано незаконним і було
зобов"язано відповідача провести повторне обслідування ОСОБА_1 на предмет установлення йому групи інвалідності.

В грудні 2005 року Рівненська міська МСЕК провела
повторний огляд ОСОБА_1 і на підставі наданих ним медичних
документів та документів , які підтверджують соціальну дезадаптацію ОСОБА_1, він 19 січня 2006 року був визнаний інвалідом 3 групи із 8 грудня 2005 року
терміном до 1 січня 2007 року.

2 березня 2006 року Рівненська обласна МСЕК також
визнала ОСОБА_1 інвалідом 3 групи із 8 грудня 2005 року  терміном до січня 2007 року.

Зазначені докази свідчать, що із 1 серпня 2004 року до 8 грудня 2005 року відповідач не визнавав ОСОБА_1 інвалідом 3 групи.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" пенсії по інвалідності призначаються на весь час інвалідності, встановленої органами
медико-соціальної експертизи.

Із змісту ст. 36 Закону України "Про пенсійне
забезпечення " слідує, що для виплати пенсії з дня зупинення її виплати і до дня повторного огляду
необхідно щоб орган медико-соціальної експертизи визнав його за цей
період інвалідом.

Оскільки органами медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 із серпня 2004 року до 8 грудня 2005 року не був визнаний інвалідом , то йому і не виплачувалась пенсія по інвалідності за цей
період.

Позивач, вимагаючи відшкодування 4469 грн. 60 коп. майнової шкоди, вказав із
посиланням на ст. 1166 ЦК України, що майнова шкода заключається у тому
, що відповідач , відмовивши у визнанні позивача інвалідом , позбавив його можливості отримати
пенсію по інвалідності та змусив його отримувати кредит в банку для
забезпечення достатнього рівня життя.

Вимагаючи відшкодування моральної шкоди, позивач вказав, що відповідач , відмовивши йому у призначенні групи
інвалідності, змусив його в судовому порядку доводити необхідність встановлення йому групи інвалідності, що в свою чергу призвело до обговорення його фізичних вад
серед знайомих йому людей.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода
, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала , за наявності її
вини.

Із роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" слідує, що майнова шкода заподіяна особі і майну громадянина
підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її
заподіяла., за умови , що дії останньої були неправомірними
, між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв"язок та є вина зазначеної особи;

Відповідно до п. '23 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого

постановою Кабінету Міністрів
України від 22 лютого 1992 року № 83 слідує, що медико-соціальна

експертиза повинна здійснюватися
після повного та всебічного медичного обстеження, проведення

необхідних досліджень,  визначення          клініко-функціонального               діагнозу,
соціально-

психологічного діагнозу, професійно-трудового    прогнозу, одержання    результатів    відновного

лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують
стійкий або необоротний характер захворювання.

Із п.1.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності , затвердженої наказом Міністерства охорони
здоров"я України від 7
квітня 2004 року №
183 слідує, що документи, що використовуються
для визначення причинного зв'язку
інвалідності, подаються особою, що підлягає обстеженню в
оригіналі або нотаріально засвідчені.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 не надав для МСЕ всіх необхідних
для призначення йому групи інвалідності документів, а відповідно МСЕ без цих документів не змогла в повному
обсязі провести обстеження ОСОБА_1, що і стало причиною того, що
рішенням Рівненської обласної МСЕ від 30
серпня 2004 року було скасовано апеляційним
судом Рівненської області.

Лише після того, як ОСОБА_1 в грудні 2005 року надав для МСЕ медичні
документи та документи , які характеризують соціально-побутові та професійні
фактори , то на підставі цих документів та
повторних оглядів Рівненська міська та Рівненська обласна МСЕ відповідно від 19 січня 2000 року та від 2 березня 2006 року прийняли рішення про
встановлення ОСОБА_1 З групи інвалідності із 8 грудня 2005
року.

Зазначене свідчить, що вини відповідача у заподіянні йому майнової та
моральної шкоди немає, а тому суд вважає, що
відповідач не повинен відшкодовувати ОСОБА_1 майнову та моральну шкоду.

Зважаючи на вказане , суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Рівненського обласного центру
медико-соціальної експертизи про відшкодування майнової та моральної шкоди і судових витрат є безпідставними і в їх
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 209,212.215 ЦПК України, ст. 1166,1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Рівненського обласного центру
медико-соціальної експертизи про відшкодування майнової та моральної шкоди за безпідставністю
позовних вимог.

На рішення суду в порядку ст. 294, 296 ЦПК України може бути подано апеляцію.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду подасться на протязі десяти
днів із дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається на протязі двадцяти днів із дня подання заяви
про апеляційне оскарження рішення суду.