У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

7 листопада   2007
року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:            Яреми А.Г.

Суддів:  Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна
Ю,Л.,

розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третьої особи: Першої Черкаської нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2005 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його
мати ОСОБА_5, якій на праві власності належало 29/50 частин жилого будинку
АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги являлись він і відповідач - сини померлої.
Оскільки ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звертався, а він
фактично прийняв спадщину, так як на день смерті матері проживав разом з нею,
просив суд визнати за ним право на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивач
ОСОБА_6. помер.

Після смерті ОСОБА_7,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року
народження, звернулися у суд із позовом
до ОСОБА_2, третьої особи: Першої Черкаської нотаріальної контори
про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. У позові посилалися на те, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року - матері ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
відкрилась спадщина у вигляді 29/50 частин жилого будинку АДРЕСА_1

26
жовтня 2005 року відповідач
ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної
контори з заявою, в якій вказав, що він являється спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, інших спадкоємців немає та отримав свідоцтва право на спадщину за законом, приховавши, що є інший спадкоємець.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є спадкоємцями позивача ОСОБА_6., який помер 11 січня 2006 року під час розгляду справи,
позивачі просили суд визнати недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_2, на 29/50 частин жилого будинку АДРЕСА_1в порядку спадкування, вважаючи, що саме їх батько, а не
відповідач, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 у лютому 1999 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11
грудня 2006 року, позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за
законом від 26 жовтня 2005 року, видане на ім'я ОСОБА_2 на 29/50 частин жилого
будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м.
Черкаси від       24 січня 2007 року визнано право власності в порядку
спадкування за          ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на 29/50
частин жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Ухвалою апеляційного
суду Черкаської області від 2 квітня 2007 року відмовлено в задоволенні заяви
ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження рішення Соснівського районного суду           м. Черкаси від 11 грудня 2006 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12
квітня 2007 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 на додаткове рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 24 січня 2007 року відхилено, рішення залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвали апеляційного суду від 2 та 12
квітня 2007 року та рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2006 року і додаткове рішення цього ж суду
від 24 січня 2007 року,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне застосування  норм матеріального права.

Колегія
суддів вважає, що касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в поновленні строку на апеляційне оскарження
рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2006 року, суд
апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга на вказане рішення
подана з пропуском, встановлено ч.2 ст. 294 ЦПК України строку. Заяву про поновлення цього процесуального строку подано разом з апеляційною скаргою та будь-яких поважних причин
пропуску строку, в заяві не наведено.

Проте повністю з такими висновками
суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно із ч.3 ст.294 ЦПК України
заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга подані після закінчення
строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний
суд за заявою особи, яка їх подала, не зайде підстав для поновлення строку, про
що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що
заяву про поновлення процесуального строку подано ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою 20
лютого 2007 року, тобто з пропуском 20-денного строку встановленого ч.1 ст.294
ЦПК України. Вирішення цього питання було
призначено у судове засідання. Згідно протоколу судового засідання апеляційного
суду (а.с.147), заявниця посилалась на несвоєчасне виготовлення судом першої
інстанції повного тексту рішення, а з  резолютивної
частини було не зрозуміло, що відповідач взагалі позбавляється спадщини. Крім того зазначила, що після ухвалення рішення в неї
помер батько, а згодом загостилась хвороба і вона не мала змоги відвідувати суд
для ознайомлення з повним текстом рішення, а відповідач в цей час був у відрядженні.

Згідно
ч.1 ст.73 ЦПК України, суд поновляє строк, встановлений законом, за клопотанням
сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 з 18
грудня 2006 року по 19 лютого 2007 року перебувала на стаціонарному обстеженні
(а.с. 110).

Проте апеляційний суд не
перевірив належним чином доводи апеляційної скарги, не дав відповідної оцінки
наданим доказам і зробив висновок щодо
відсутності підстав для поновлення процесуального строку, який не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 342 ЦПК України, з питання передачі
на новий апеляційний розгляд.

Згідно з п.1 ч.1 ст.220
ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у
справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно
якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали
пояснення, не ухвалено рішення.

Відхиливши апеляційну
скаргу представника відповідача на додаткове рішення від 24 січня 2007 року,
яким визнано право власності на спадщину за позивачами, апеляційний суд не
перевірив доводів, викладених в апеляційній скарзі, про те, що позивачами не
заявлялись вимоги про визнання за ними права власності на спадкове майно і
сторони з цього приводу не подавали докази та не давали пояснення при ухваленні
рішення суду від 11 грудня 2006 року.

За таких обставин ухвали апеляційного суду
Черкаської області від         2
квітня 2007 року та від 12
квітня 2007 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст.ст.336,
338, 342, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвали апеляційного суду Черкаської області від 2 квітня 2007
року та від 12
квітня 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду Черкаської
області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                              Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сеніна
Ю. Л.