Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-3587/07
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2007 року                                                                     м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді      Бондаря
М.С.

суддів                         Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі              Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від
24 квітня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного
промислово-інвестиційного банку в особі філії “Комунарське відділення
Промінвестбанку в м. Запоріжжя” про визнання дійсним договору купівлі-продажу
та визнання права власності , -

ВСТАНОВИЛА:

24 квітня 2007 року Запорізьким
районним судом Запорізької області визнано дійсним договір купівлі-продажу
рухомого і нерухомого майна між сторонами по справі. За позивачем визнано право
власності на цілісний майновий комплекс-нафтосховищеАДРЕСА_1.

Апелянт, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і процесуального права, просила зазначене рішення суду
першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої
інстанції.

Дослідивши в засіданні апеляційного суду обставини
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права. Не може бути скасовано рішення суду з одних лише формальних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 була власником зазначеного
цілісного майнового комплексу-нафтосховища на підставі ухвали про затвердження
мирової угоди, постановленої Вільнянським районним судом Запорізької області
21.06.06р. Однак, дана ухвала скасована ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 21.09.06р.

Рішенням Жовтневого районного суду
Запорізької області від 19.03.07р. звернуто стягнення на спірне майно на
користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку в особі філії
“Комунарське відділення Промінвестбанку в м. Запоріжжя”. Дане рішення районного
суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від
23.10.07р.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вищенаведених обставин судова
колегія приходить до переконання, що оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції права апелянта щодо спірного об'єкту не порушено, оскільки права
власності вона на нього була позбавлена ще у вересні 2006 року.

Крім того, відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2007 р. звернуто стягнення на спірне майно, яке
є предметами іпотечного договору № 31/3-04 від 19.02.2004 р. та договору
застави № 29/3-04 від 19.02.2004 р. шляхом його продажу Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційного банком будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою
ціною не нижче 180 000 грн.

Таким чином, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2007
р. було визначено спосіб звернення стягнення на майно відповідно до ст. ст. 38,
39 Закону України “Про іпотеку” та ст. ст. 25, 26, 30 Закону України “Про
забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” шляхом продажу
заставленого майна Акціонерним комерційним промислово-інвестиційного банком
будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу. Отже зазначеним
рішенням суду не визнавалося право власності на заставлене майно за Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційного банком, а тому право власності на
нерухоме майно не потрібно було реєструвати в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» відповідно до ст. 657 ЦК України.

Що стосується ухвали Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 27.07.2006 р. про забезпечення позову, якою накладено арешт на
спірне майно, то необхідно зазначити, що відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного суду України від 22.12.2006 р. № 9 “Про практику застосування судами
цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення
позову” заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до
виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на
це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення.

Таким чином, ухвала Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 27.07.2006 р. щодо накладення арешту діяла до укладення договору
купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна від 30.03.2007р., про що було
зазначено в резолютивній частині рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 19.03.2007 р.

Відносно заборони, накладеної приватним нотаріусом
Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 у
зв'язку з укладенням іпотечного договору №
31/3-04 від 19.02.2004 р. та зареєстрованої 30.06.2005 р. в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, то ця заборона не була перешкодою
для укладення договору купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна від
30.03.2007 р., оскільки заборона накладається для забезпечення інтересів
кредитора і полягає в тому, що заставлене майно не можливо відчужувати без
дозволу кредитора.

Так, статтею 55 Закону України «Про нотаріат»
передбачено, що в разі наявності заборони угода про відчуження майна,
обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора. Аналогічні
положення передбачені ст. 9 Закону України «Про іпотеку», ст. 17 Закону України
«Про заставу» та ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень». У даному випадку кредитором є Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк і лише за його згодою можливо здійснити
відчуження заставленого майна на яке накладено заборону. Оскільки стороною
договору купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна від 30.03.2007 р. був
Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, то вказана заборона не
була перешкодою для укладення зазначеного договору купівлі-продажу.

Таким чином, рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 24.04.2007 р. винесено на підставі ст. ст. ст. ст. 61,
80, 114, 130, 174, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 220, 328, 334, 629 ЦК
України, постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 р. № 9 „Про
практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову", відповідає фактичним обставинам
справи, а тому є законним та обґрунтованим.

Отже з матеріалів справи вбачається, що суд правильно
встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх
оцінив.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області
від 24 квітня 2007 року в справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може
бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.