РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого судді -
Іващенко В.В.

суддів:                      - Летягіної О.В.,

- Сінані О.М.,

при секретарі    - Галіч Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до виконавчого комітету
Алупкінської міської Ра­ди про стягнення заборгованості по заробітної платі та
моральної шкоди, за апеляційною скаргою виконавчого комітету Алупкінської міської ради на
рішення Ялтинського місь­кого суду Автономної Республіки Крим від 18 грудня 2006 року,

встановила:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого
комітету Алупкінської мі­ської ради про стягнення компенсації за затримку остаточного
розрахунку та моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона з 01.06.2004 року по 10.06.2005 року працювала
на по­саді фахівця з праці з листами та зверненнями громадян виконавчого
комітету Алупкін­ської міської ради. Проте, після неодноразових вимог, трудову
книжку вона отримала лише 26.10.2005 року, а остаточний розрахунок з нею зроблено 28.10.2005 року. Вважає, що діями відповідача їй також
заподіяно моральну шкоду у зв'язку з тим, що вона була позбавлена можливості
своєчасно сплачувати за навчання у вищому учбовому закладі, реалізовувати свої
звички та бажання. На підставі викладеного просила стягнути на її користь 2387 грн. 48 коп. середньої
заробітної плати за час затримки розрахунку та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволений частково та з виконавчого
комітету Алуп­кінської міської ради на її користь стягнуто середній
заробіток за час затримки остаточ­ного розрахунку в розмірі 2387 грн. 48 коп. та у
відшкодування моральної шкоди 500
грн., а всього 2887 грн. 48 коп. В іншої
частині позовних вимог, відмовлено.

На зазначене рішення 28.12.2006 року виконавчим комітетом
Алупкінської міської ради подано апеляційну скаргу, в якої апелянт зазначає, що
рішення суду ухвалено з по­рушенням норм матеріального та процесуального права,
оскільки позивач звернувся за судовим захистом поза строком позовної давності,
а клопотання про поновлення строку не заявляв. Також судом не враховано, що
виконавчий комітет приймав всі міри для здійснення
остаточного розрахунку з ОСОБА_1, проте розрахунок не проведений у
встановлений законом строк з вини самої позивачки. Вважає, що розмір
компенсації повинен бути зменшений на суму виплати допомоги, яку позивачка
отримала в період знаходження на обліку в Центрі зайнятості населення. У своєї
позовної заяві ОСОБА_1 не зазначила, яку саме моральну шкоду їй було заподіяно,
в чому вона виразилася та з яких міркувань вона оцінила його у 10000 грн. На підставі
викладеного просить рі-

Головуючий в 1 інстанції Романенко В.В.

Справа №22-ц-1740/2007            Доповідач       Сінані
О.М.

шення Ялтинського міського суду АР
Крим скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_1, який просив
апеляційну скаргу залишити без задоволення, колегія суддів дійшла висновку що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступного.

При розгляді
цивільної справи за позовом ОСОБА_1,
судом першої інста­нції встановлено наступне.

Розпорядженням
Алупкінського міського голови В.М. Андика № 62-Л від

28.05.2004 року ОСОБА_1 призначена на посаду фахівця по праці з
листами та зве­

рненнями
громадян. Розпорядженням №
28-Л від 10.06.2005 року
позивачку звільнено з

посади на
підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України (за
угодою сторін).

Проте заробітну плату за червень 2005 року ОСОБА_1
перераховано

16.11.2005 року, а трудову книжку видано 26.10.2006 року.

Зазначені обставини справи судом встановлені правильно та на підставі
доказів, що є в матеріалах цивільної справи.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчим
комітетом Алупкінської міської ради порушено вимоги ст.ст. 47,

116  КЗпП
України при звільненні позивачки, та не надано у судовому засіданні доказів

того, що
останньою з її вини не отриманий остаточний розрахунок та трудова книжка в

день її
звільнення.

Як встановлено
судом першої інстанції та підтверджено представником ОСОБА_1, в день звільнення
ОСОБА_1 знаходилась на робочому місці, а тому відповідно до вимог ст. 116 ч. 1 КЗпП України, з
нею повинен бути здійснений розраху­нок у той же день.

Колегія суддів вважає, що обставини справи судом першої інстанції
встановлені правильно.

Також судом першої інстанції до правовідносин, що виникли, вірно
застосовані вимоги ст. ст. 47,
116 та 117 КЗпП
України.

Довід
апеляційної скарги про те, що розмір компенсації повинен бути зменше­ний на
суму виплати допомоги, яку позивачка отримала в період знаходження на обліку в
Центрі зайнятості населення, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.
З ст

117  КЗпП
України, в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розра­

хунку стане на
іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації

зменшується на
суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи.

Отримання
допомоги у зв'язку з безробіттям не може бути розцінено як отри­мання
заробітної плати.

Хоча середній
заробіток, що підлягає до виплати ОСОБА_1 за час затри­мки розрахунку судом
першої інстанції визначений без додержання вимог п. 8 Постано­ви КM України № 100 від 08 лютого 1995 року „Про
затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", це не потягло
порушення прав апелянта, враховуючи сере­дній
заробіток, що підлягав би до сплати у разі додержання вимог зазначеної
Постанови.

Окрім того,
відповідно до ст. 303 ч. 1 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не приймає
до уваги довід апелянта про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом поза
строком позовної давності, оскільки відповідно до ст. 233 ч. 2 КЗпП України, у
разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право

Головуючий в 1 інстанції Романенко В.В.

Справа № 22-ц-1740/2007           Доповідач       Сінані О.М.

звернутися до
суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обме­ження
будь-яким строком.

Проте, враховуючи глибину та ступінь моральних страждань ОСОБА_1 у зв'язку з несвоєчасним розрахунком з нею при звільнені,
колегія суддів вважає достат­нім стягнення на її користь 100 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, що при оскарженні рішення суду першої інстанції апелянтом сплачено лише 08 грн. 50 коп. (а.с. 73) судового збору, колегія суддів
вважає за необхід­не стягнути з виконавчого комітету Алупкінської міської ради 17 грн. 00 коп. судового збору на користь держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення роз­гляду справи Апеляційним судом АР Крим.

На підставі ст. ст. 116, 117, 237-1, 238 КЗпП України, керуючись ст.ст. 309 ч. 1 п З, 3, 313, 316 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим,

вирішила:

апеляційну скаргу виконавчого
комітету Алупкінської міської Ради задовольнити част­ково.

Рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 грудня 2006 року в частині відшкодування
моральної шкоди змінити, зазначивши про стягнення з виконавчого комітету Алупкінської міської Ради на користь ОСОБА_1100 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В іншої частині рішення суду
залишити без змін.

Стягнути з виконавчого комітету Алупкінської міської Ради 17 грн. 00 коп. державного мита на користь держави та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забез­печення розгляду справи Апеляційним судом АР Крим.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо­шення та може бути оскаржено протягом двох місяців
безпосередньо до Верховного су­ду України.

Головуючий в 1 інстанції Романенко В.В.

Справа №22-ц-1740/2007     Доповідач         Сінані
О.М.