Справа №2-128/07 РІШЕННЯ
міськрайонний суд Автономної Республіки Крим в складі:
головуючого судді                                              -          Романовой Л.В.
при секретарі                                                      -          Ржановой Л.В.
за участю представників : позивача                 -          ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м. Красноперекопськ АР Крим цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, -
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 поділ спільного сумісного
майна подружжя, просила поділити нажите у період шлюбу квартиру, гараж у
гаражному товаристві "Сигнал", банківський вклад з відсотками, а
також інше майно, що залишилось у відповідача.
розгляду справи позивачка заявила додаткові позовні вимоги та просила визнати
свідоцтво про право власності, що видане на підставі розпорядження органу
приватизації ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1,
недійсним, які ухвалою суду від 09.11.2006
р. виділені в самостійне провадження. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного сумісного майна подружжя в частині поділу квартири АДРЕСА_1 залишено без
розгляду. Позовні вимоги про визнання свідоцтва про право власності на квартиру
недійсним позивачка та її представник
обґрунтували тим, що на час приватизації позивачка з сином проживали в
квартирі, за ними зберігалось право на житло, згоди на приватизацію як
член сім'ї вона не давала та включена як співвласник квартири.
В якості третьої особи у справі залучено Красноперекопська міська рада,
орган опіки та піклування.
В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги,
просить визнати свідоцтво про право власності на спірну квартиру недійсним та
передати квартиру у комунальну власність.
Позивачка в судове засідання не з'явилась, просить розглянути справу за її
В ході судового розгляду справи по суті, позивачка позовні вимоги
підтримала, просить визнати свідоцтво про право власності на квартиру, що
видано на відповідача, недійсним, оскільки воно суперечить її інтересам та
інтересам їх спільного сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Пояснила, що на час приватизації: червень -
проживали спільно однією сім'єю та знаходились у зареєстрованому шлюбі. Питання
із зняттям її та неповнолітнього сина з реєстраційного обліку вони вирішили в інтересах
сім'ї для подальшого покращення житлових умов. Але покращення житлових умов
через обмін квартир не відбулось, позивачка знов 14.07.2004 р. зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_1, де вона
значиться й на даний час зареєстрованою, проте шлюб між сторонами розпався,
оскільки в неї склалася інша сім'я, вона із сином змінили місце проживання.
судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти    визнання свідоцтва про
право власності на квартиру
органу опіки і піклування -
Каленік І.М. не з'явилась, повідомлена належним чином, за письмовими
поясненнями, позов ОСОБА_2 підтримує, оскільки порушені права неповнолітньої
дитини, яка мала брати участь у приватизації квартири. Представник органу
приватизації в судове засідання не з'явився, представлено справу в оригіналі на
приватизацію квартири АДРЕСА_1.
Суд, вислухавши
сторони, представників, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, начальника ВГІРФО
Красноперекопського МРВ ГУ
МВС України в АРК - Стаднік
С.І., дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, встановив такі
фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
було укладено шлюб від 17.07.1993
р., від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За даними
форми № 17 позивачка
з сином з 04.02.1995 р. були
прописаними у квартирі АДРЕСА_1, 16.06.2004 р. зняті з
реєстраційного обліку, що також вказано в листку вибуття, до с.Ішунь
Красноперекопського р-ну АРК. Після чого ОСОБА_2 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. знов - 14.07.2004 р. зареєстровані
у вказаній квартирі.
приватизаційної справи свідчить, що ОСОБА_3 представив довідку від 17.06.2004 р. про склад
людина, а саме ОСОБА_3 є єдиним членом своєї сім'ї. Від самого ОСОБА_3 було
подано заяву на приватизацію квартири, інші члени сім'ї у заяві не вказані.
Розпорядженням НОМЕР_1 від 07.07.2004 р. органу
приватизації квартира АДРЕСА_1 передана у приватну власність ОСОБА_3
про право власності на нерухоме майно, виданого від 12.07.2007 р., однокімнатна квартира
загальною площею 29,6 м2,
приватною власністю в повній частці (1/1)
сторонами розірвано за рішенням Красноперекопского міськрайонного суду АРК від 22.05.2006 р. За рішенням
суду про розірвання шлюбу судом встановлено час, з якого сторони роздільно
проживали та припинили ведення спільного сумісного господарства - з лютого м-ця 2006 р.
досліджені та зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне
позов задовольнити з наступних підстав.
набуття права власності відповідно до ст. 345
ЦК України, є приватизації державного майна та майна, що є в комунальній
власності. Фізична особа може набути право власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є в комунальній власності. Також ст. 65-1 Житлового
кодексу України встановлені підстави придбання громадянами займаних ними жилих
приміщень у приватну власність. Наймачі жилих приміщень у будинках державного
чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на
підставах, передбачених чинним законодавством.
Сторони перебували у шлюбі до 22.05.2006р., рішення суду про розірвання
шлюбу набрало чинності 02.06.2006р., з цієї дати шлюб вважається
розірваним. За рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено, що сторони
роздільно проживали та припинили спільне ведення господарства лише з лютого 2006 р. Режим роздільного проживання до цього у передбаченому
законом порядку у період спільного проживання, не встановлювали.
факт роздільного проживання й факт припинення сторонами сімейних відносин (з
судом встановлено на підставі рішення суду про розлучення, у зв'язку з чим ці
обставини не підлягають доказуванню.
України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та обов'язки. До того ж дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією
України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами,
визнаними в Україні.
власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право
власності державними органами приватизації наймачами квартир у державному
житловому  фонді,  які
приватизували  їх  відповідно
державного житлового фонду".
Статтею 8 Закону України "Про
приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування.
Як встановлено вказаним законом, приватизація здійснюється шляхом
безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку
санітарної норми наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; при цьому, незалежно від
розміру загальної площі безоплатно передаються у
власність громадян займані ними однокімнатні квартири. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в
квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Ст.8
вказаного закону передбачено, що передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають
в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири (будинку).
Судом встановлено, що приватизація квартири відбулась у відповідності до
встановлених правил безоплатної передачі громадянам
квартир, після чого відповідач набув права власності на квартиру. Але передача
квартири проведена без додержання забезпечення такого права ж членами сім'ї
Загальним правилом Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Між тим, правочин, що обмежує можливість фізичної особи
мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним. Як встановлено судом, в даному разі правочин здійснено особою - відповідачем, що спрямований на набуття цивільних прав
власності на житло в такій спосіб, коли було обмежено можливість інших фізичних осіб, а саме членів сім'ї, мати не заборонені
законом цивільні права при приватизації квартири.
В силу встановлено ст.215 ч.3 ЦК України правила, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність визнання
виданого свідо­цтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, на під­ставі розпорядження органу приватизації від 07.07.2004 р. НОМЕР_1, недійсним. За таких обставин
вказана квартира набуває попереднього статусу та переходить до державного
житлового фонду, користування та утримання якої
здійснюється з додержанням вимог відповідних Правил.
Судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки відповідач звільнений
від їх сплати, як інвалід другої групи, позивачка
на відшкодуванні понесених витрат, які були перераховані продовж розгляду
справи, та частково повернуті, не наполягала.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16 ч.2 п.2, 215, 345 ЦК України, ст.65-1
ЖК України, ст. 3 СК України, суд
ВИРІШИВ: Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право
власності на квартиру недійсним задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 АР Крим, виданого на підставі розпорядження органу
приватизації від 07.07.2004 р. НОМЕР_1. Квартиру АДРЕСА_1 повернути до
державного житлового фонду з додержання вимог Правил користування квартирами
державного житлового фонду.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
через Красноперекопський міськрайонний суд АРК шляхом
подачі заяви про оскарження в 10-денний строк з дня проголошення рішення, і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в
порядку ст.295 ч.4 ЦПК України.