УХВАЛА

Іменем
України

24 січня 2007 року колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в
складі:

Головуючого, судді Шестакової Н.В.

Суддів:                        Кателіна В.П.

Кузнецової О.О. При секретарі     Іванові O.K.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та стягнення
моральної шкоди

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду М.Сімферополя
від 30 листопада
2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006 року
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання їх дій протиправними та стягнення з
відповідачів солідарно моральної шкоди у розмірі 10000грн., посилаючись на те,
що за протиправних дій відповідачів його не поставлено до резерву для заміщення
посади у ВІД «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка відповідає
його диплому інженера-поліграфіста; незаконні дії відповідачів
виразилися в тому, що ОСОБА_2
надав ОСОБА_5 зазначену інформацію, яка стосується діагнозу його
захворювання, з метою їх розповсюдження; ОСОБА_3 здійснила запит конфіденційних
відомостей, які містять лікарську таємницю і не відповідають дійсності, з метою
позбавлення його права на працевлаштування; ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 довідку, яка
містить зазначені відомости, з метою їх розповсюдження;ОСОБА_5 здійснив
розповсюдження конфіденційних відомостей, які містять лікарську таємницю і
стали йому відомі у зв"язку із виконанням професійних обов"язків. В
результаті цього змінилося ставлення до нього членів колективу, де він працює,
його слова сприймаються з усмішкою та не серйозно, з ним обмежено спілкування.

Судовим рішенням у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення з
ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення
ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, а також
не досліджені всі обставини по справі, зокрема, не з'ясовано, з якою метою була
отримана зазначена довідка про причини його комісування з рядів збройних сил;
судом не надана правова оцінка всім доказам по справі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши
доповідача, апелянта та відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа №22-ц-1303/2007р.                                         Головуючий
в 1 інстанції
Тихопой О.О.

Доповідач
Шестакова Н.В.

2

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що відомості про хворобу і діагноз
захворювання позивача дійсно є конфіденційною інформацією, тобто інформацією з обмеженим доступом, однак позивачем не
надані докази того, що саме ОСОБА_4 було надано довідку, в якій
зазначено розшифровка ст.5 наказу МО №НОМЕР_1 від 1973 року; також не доведені
факти розповсюдження зазначеної інформації з боку ОСОБА_2 і ОСОБА_5; не доведено, що ОСОБА_3 отримувала зазначену довідку
всупереч своїм службовим обов"язкам.

Висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Як свідчать матеріали справи, дії директора ОСОБА_2 щодо розповсюдження у колективі підприємства
інформації про діагноз позивача були предметом дослідження при розгляді
справи за позовом ОСОБА_1 до ВІД „ІНФОРМАЦІЯ_1"
і рішенням суду від 23.07.2003 року (а.с.91) встановлено, що
володіння зазначеною інформацією входить до
обов'язків директора; останній довів цю інформацію до відома голови профспілки, оскільки він радився з нею щодо призначення
позивача на посаду (а.с.91). Це судове рішення
було залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 01.12.2003 року (а.с.18) і ухвалою Верховного Суду України від 29 травня 2006 року (а.с.
19).

Відповідно до ст.61 ЦПК України
підставами звільнення від доказування є обставини,
встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, в якої беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

За змістом рішення суду (а.с.91) ОСОБА_2 приймав участь у
розгляді справи як посадова особа, тому
висновки суду у цьому рішенні щодо оцінки його дій мають преюдіціальне
значення і не підлягають доказуванню.

Відносно незаконних дій ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 позивач не надав суду безперечних доказів того, що вони діяли всупереч
своїм посадовим обов"язкам, оскільки ОСОБА_3 мала
право як робітник відділу кадрів отримувати зазначену інформацію у воєнкоматі; на довідці, яка містить конфіденційну
інформацію про ОСОБА_1, відсутні
чіткі ознаки того, що вона підписана ОСОБА_4; також відсутні будь-які докази
того, що саме ОСОБА_4 причетний до видачі такої довідки, оскільки вона не відповідає вимогам, які
встановлені до змісту і оформленню довідок, які підписує воєнком.

У засіданні суду апеляційної
інстанції позивач не оспорював те, що на довідці підпис ОСОБА_4, однак стверджував, що без відома воєнкома ніхто не мав
права видати цю довідку. Разом з тим, ніяких доказів
причетності ОСОБА_4 до видачі цієї довідки, крім своїх припущень,
позивач не зазначив.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта щодо незаконних дій
ОСОБА_5 на тій підставі, що рішення суду
від 17.08.2000
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ВІД „ІНФОРМАЦІЯ_1" про виконання зобов'язань по
наданню роботи і відшкодування моральної шкоди (а.с. 12) не може розглядатися як встановлення фактів без
доказування. За змістом ст.61 ЦПК України
не   доказуються знову обставини,
встановлені судовим рішенням, якщо у справі беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Між
тим,ОСОБА_5 не був учасником по зазначеній справі, предметом судового розгляду законність його дій не була,
тому висновки суду щодо ОСОБА_5 не мають
правового значення. Крім того,   ці
висновки суду взагалі не містять   даних
про розповсюдження ОСОБА_5 у
колективі відомостей про стан здоров"я позивача. Інших доказів про незаконність дій ОСОБА_5 позивач
також не надав. Згідно з
принципом   змагальності, який
встановлено у ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона  посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

3

На
підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги    про необґрунтованість судового рішення не
заслуговують на увагу.

Керуючись
ст.ст.303,307,308 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду М.Сімферополя   від 30 листопада 2006 року

залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена у касаційному горянку до Верховного Суду

України протягом
двох місяців з дня проголошення.