Справа
№ 2-2084/07
М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді: Дружиніна К.М.
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну
справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
визнання правочину недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2
ОСОБА_1 і Дніпропетровської міської ради про
права власності та спонукання до укладення договору оренди, -
липні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
визнання правочину недійсним. Позивачка посилається на те, що 5 травня 2007
між нею та ОСОБА_2 був укладений попередній договір оренди магазину,
площею 120,0 м2, та туалету, площа 1,6 м2,
розташованих за адресою:
оренди, основний договір оренди мав бути укладений строком на 5 (п'
років. Орендна плата мала складати - 2000,00 (дві тисячі) грн. на місяць
коригуватись на індекс інфляції. Відповідно до попереднього договору
договір оренди мав бути укладений у термін до 20 травня 2007 року.
не виконав усну домовленість про те, що до 20 травня 2007 року ним
пред'явлені документи, які підтверджують його право власності на магазин
стало відомо про те, що вказане приміщення є самовільним
здійсненим без відповідних дозволів та погоджень. Відповідачем і
не надані документи, які підтверджують його право власності на магазин,
сумніви, що ОСОБА_2 є його власником. На підставі викладеного
просила визнати недійсним попередній договір оренди б/н від 5
2007 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо магазину за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул.
за первісним позовом вимоги ОСОБА_1 не визнав та подав до
суду
зустрічну позовну заяву про визнання права власності та спонукання до
договору оренди Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні
підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.
Представник  виконавчого комітету Дніпропетровської
міської ради надав суду
з клопотанням слухати справу у його відсутність, просив постановити
рішення
на розсуд суду.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що

позовні
вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, а вимоги зустрічного позову

підлягають
задоволенню частково з наступних підстав.

Попередній
договір оренди від 05 травня 2007 р. укладено в простій письмовій

формі
на умовах, що основний договір буде укладений строком на п'ять років.

Згідно
ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій

для
основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у

письмовій
формі. Згідно ч. 2 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або

іншої
капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше

підлягає
нотаріальному посвідченню. Таким чином, попередній договір оренди від

05
травня 2007 р. мав нотаріально посвідчуватись. Статтею 203 ЦК України

встановлено,
що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Попередній
договір оренди від 05 травня 2007 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є  нікчемним, визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Враховуючи
викладене не підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_2 про

спонукання
ОСОБА_1 укласти основний договір оренди.

Натомість
вимога ОСОБА_2 про визнання права власності на магазин, загальною

площею
120,0 м2, та туалету, площа 1,6 м2,
розташованих за адресою: м.

Дніпропетровськ,
вул. Петрозаводська, 397а, без додаткових актів введення в

експлуатацію
є обґрунтованою за наступних обставин.

Згідно
зі ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка створена особою,

набувається,
якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_2
збудувала будівлі, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.

Петрозаводська,
397а, без належного дозволу. Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України,

дані
об'єкти є самочинним будівництвом. Право власності на самочинно збудоване

нерухоме
майно може виникнути за рішенням суду якщо це відповідає цільовому

призначенню
земельної ділянки та якщо будівля приведена у відповідність із

встановленими
вимогами.

По
результатам технічного обстеження несучих будівельних конструкцій будівлі,

розташованої
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Петрозаводська, 397а, в м.

Дніпропетровськ
експлуатація її по прямому призначенню можлива.

У
відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти,

користуватися
й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 4 Закону

України
«Про власність», ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє,

користується
й розпоряджається приналежної йому майном. Власник має право

робити
відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.  ОСОБА_2

збудувала  будівлі, що є самовільним будівництвом,
оскільки зроблено без

належного
дозволу або належним чином затвердженого проекту (ч.1 ст. 376 ЦК

України).
Факт самовільного будівництва підтверджується даними технічного

паспорта.

На
підставі ст. 392 ЦК України,  власник
майна може пред'явити позов про

визнання
його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається

іншою
особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право

власності.

При
урахуванні судом експертного та технічного висновку за результатами

обстеження
вищевказаних будівельних конструкцій позивача на підставі ч.2 ст.8

ЦК
України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства

(аналогія
права) встановлено, що прийняття в експлуатацію об'єкта полягає у

визначенні
готовності об'єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим

нормам
і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність будівель

до
експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. Таким

чином,
будівлі з усіма їх складовими частинами є прийнятими до експлуатації та

не
потребують іншого проведення дослідження готовності до експлуатації -

прийняття
до експлуатації, в тому числі складання актів прийняття до

експлуатації.

Відповідно
до п. 10 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких

проводиться
реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, Тимчасового

положення
про порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно,

затвердженого
наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, рішення

суду
про визнання права власності є правовстановлюючим документом і підлягає

реєстрації
в Комунальному підприємстві „Дніпропетровське міжміське бюро

технічної
інвентаризації” Дніпропетровської обласної ради, без акту вводу в

експлуатацію.

За
таких обставинах, зважаючи на те, що визнання права власності за ОСОБА_2

не
порушує права інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем за

зустрічним
позовом право власності на зазначене нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203,
220, 331, 376, 392, 530, 793 ЦК

України,
ст.ст. 27, 31, 60, 209, 210, 214 ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним
- відмовити в повному обсязі.

Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і

Дніпропетровської
міської ради про визнання права власності та спонукання до

укладення
договору оренди - задовольнити частково.

Визнати
право власності за ОСОБА_2 ) на нерухоме

майно
- будівлі: літ. А-1 торговельний павільйон, згідно техпаспорту, загальною

прощею
91,5 кв.м. складається з  1 - торговельна
зала 37,9 кв.м., 2 - коридор

6,6
кв.м., 3 - комора 7,6 кв.м., 4- приміщення 4,9 кв.м., 5- торговельна зала

37,1
кв.м., 6 - комора 3,4 кв.м.; та літ. Б туалет - площа 1,6 кв.м., які

розташовані
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Петрозаводська, 397а.

В
іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і Дніпропетровської міської
ради про визнання права власності та

спонукання
до укладення договору оренди - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області

через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги на

протязі
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя:

К.М. Дружинін