У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 липня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:              Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Пшонки М.П., Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання шлюбу недійсним,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про
визнання шлюбу, укладеного
між його сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним.

Зазначав, що його син
зловживав наркотичними засобами, через що у нього на час укладення шлюбу з
відповідачкою 8 грудня 2000 року розвинулось ряд захворювань, син не сприймав
дійсних подій, страждав на розлад психічного здоров'я. Про те, що ОСОБА_3
зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, позивач дізнався після смерті сина, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_1, коли отримав свідоцтво про право на спадщину - на 1/2 частину
однокімнатної квартири. Вважаючи, що син на час укладення шлюбу не розумів
значення своїх дій і відповідачка скористалась таким психічним станом ОСОБА_3,
позивач просив визнати шлюб, укладений
8 грудня 2000 року в Орджонікідзевському РАГСі м. Запоріжжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від           14 грудня 2006 року позов
ОСОБА_1 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 лютого 2007 року рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2006 року
скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено           ОСОБА_1 в задоволенні позову.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької
області від 28 лютого 2007 року і залишити в силі рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2006 року, посилаючись на порушення
судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд
послався на те, що за ст.47 КЗпШС України 1969 року позов про визнання шлюбу
недійсним може бути пред'явлений одним з подружжя, прокурором і особами, права
яких порушені, а позивач не вказав, які саме його права були порушені
реєстрацією шлюбу. Крім того, в рішенні апеляційного суду зазначено, що суд
першої інстанції визнав шлюб недійсним у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 в момент реєстрації шлюбу не розумів значення своїх дій
через наркотичну токсикацію, що не передбачено КЗпШС України як підстава для
визнання шлюбу недійсним.

Проте такий висновок суду
суперечить вимогам чинного законодавства і не ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно зі ст.15 КЗпШС України
1969 року, який діяв на час укладення шлюбу, для укладення шлюбу необхідна
взаємна згода осіб, які одружуються.

Тобто для взаємної згоди осіб
необхідно, щоб воля цих осіб була направлена на створення сім'ї.

Згідно з висновком амбулаторної
посмертної судово-психіатричної експертизи від 25 квітня 2006 року ОСОБА_3 виявляв психічні та поведінкові розлади через
зловживання сурогатів опію, синдром залежності, деградації особистості, в
результаті чого він не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та
керувати ними як на період укладення шлюбу 8 грудня 2000 року, так і після
нього, і до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.110-115).

Що стосується права позивача на
звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, то згідно зі ст.47 КЗпШС
1969 року та ст.42 Сімейного кодексу України він міг мати таке право, якщо
реєстрацією шлюбу порушуються його права, зокрема і право на спадщину після
смерті сина.

Проте як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не уточнили у чому полягає порушення прав
позивача ОСОБА_1 та чи можна з врахуванням висновку судово-психіатричної
експертизи та інших обставин справи вважати, що на укладення шлюбу була свідома
згода ОСОБА_3, як це було передбачено ст.15 КЗпШС України 1969 року.

За таких порушень норм
матеріального і процесуального права ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336,
338, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від
14 грудня 2006 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від        28 лютого 2007 року скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                          Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Пшонка
М.П.

Романюк Я.М.