Справа № 22-290 2007 року                          Головуючий
суддя у І інстанції - Кухарець В.М.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді - Буцяк З.І.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 березня 2007 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Шимківа С.С., Ковалевича С.П.

з участю
секретаря судового засідання Колесової Л.В.

позивача

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 22 грудня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1
до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страху­вання від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Гірницькому районі м. Макіївки про відшкодування
заробітку, втраченого у зв"язку з ушкодженням здоров"я
внаслідок професійного захворювання,

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду від 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 від­мовлено
у задоволенні позову до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Украї­ни в Гірницькому районі м. Макіївки про
відшкодування заробітку, втраченого у зв"язку з ушкодженням
здоров"я внаслідок професійного захворювання.

В поданій на це
рішення апеляційній скарзі позивач, вважаючи такий висновок місцевого суду незаконним, посилаючись на
порушення судом норм матеріального пра­ва, просить апеляційний суд його
скасувати.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані
докази та доводи апелянта, колегія су­ддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а ухвалене мі­сцевим судом рішення скасуванню з
ухваленням у справі апеляційним судом нового рі­шення з таких підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з
його недоведеності.

Проте погодитися
з таким висновком місцевого суду не можна, оскільки він не грунтується на
матеріалах справи.

З рішення Рівненського міського суду від 5 жовтня 1998 року (цивільна
справа № 2-3627а/98), яке набрало законної
сили і залишається чинним, вбачається, що на підставі встановленого
позивачу МСЕК з 24.03.1995 р. безтермінового трудового каліцтва вна-

2

слідок його
професійного захворювання зі втратою 60% професійної працездатності з ВО "Макіїввугілля", яке в подальшому у процесі
виконання рішення суду було замінено на правонаступника - ДП
"Макіїввугілля", було стягнено 20460 грн. одноразової допо­моги та
8646 грн. заборгованості з виплати втраченого заробітку у зв"язку з
трудовим каліцтвом за період з 24.03.1995 р. по день ухвалення рішення, а разом
- 29106 грн.

Зазначене рішення суду виконане.

Рішенням
Рівненського міського суду від 21 жовтня 2002 року (цивільна справа №
2-2352/02) з Шахтобудівельного управління № 7 тресту "Макіївшахтобуд"
ВАТ "Державна холдингова компанія
"Донбасшахтобуд" на користь ОСОБА_1 було стяг­нено 9448,31 грн. заборгованості з виплати
втраченого заробітку за період з жовтня 1998 по березень 2001 року, а
починаючи з дня набрання рішенням законної сили - щомісяч­но по 204,6 грн.
втраченого заробітку.

Даних про
виконання цього рішення в матеріалах справи немає.

Пред"явивши даний позов, ОСОБА_1, який згідно з висновком МСЕК з 24
кві­тня 2000 року визнаний повністю непрацездатним та інвалідом 2 групи
безстроково, просив суд зобов"язати
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Гірниць­кому районі м. Макіївки (до якого з 1 квітня 2001
року на підставі Закону України "Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на вироб­ництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" перейшов обов"язок з виплати страхових виплат у випадку трудового каліцтва)
проводити йому довічно щомісячне відшкодування втраченого заробітку у сумі
350,05 грн. з подальшим його коригуванням відповідно до вимог чинного
законодавства, починаючи з 1 квітня 2001 року.

Відповідно до правил ст. 40 згаданого вище Закону виплати, призначені, але
не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат,
про­вадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення
за їх одер­жанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання
страхової ви­плати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків
своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума
виплачується без об­меження протягом будь-якого строку.

З листів Відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ у місті Рівному від 19
верес­ня 2002 року, до якого звертався позивач, та Відділення виконавчої
дирекції Фонду СНВ у Гірницькому районі м. Макіївки від 28.12.2002 р.
вбачається, що Рівненським відді­ленням Фонду відповідачу були направлені всі
необхідні документи стосовно позивача для продовження йому виплати раніше
призначених за рішенням суду страхових виплат у зв"язку з трудовим
каліцтвом. Проте відповідач ці матеріали безпідставно повернув назад, пославшись на зовсім іншого потерпілого,
прізвище якого не ОСОБА_1, а ОСОБА_2.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначені позивачу судом страхові виплати не були виплачені
йому з вини відповідача. Тому сума належного
ОСОБА_1 страхового відшкодування не може бути обмежена будь-яким строком.

Статтею 29
Закону встановлено, що у випадку зміни ступеня втрати професійної
працездатності потерпілий має право на їх перерахунок.

3

У позовній заяві позивач зазначає, що згідно з висновком МСЕК він з 24
квітня 2000 року визнаний повністю
непрацездатним та інвалідом 2 групи безстроково.

Відповідно до частини 14 ст. 34 Закону, якщо на час звернення за страховою
ви­платою документи про заробіток потерпілого до ушкодження здоров'я не
збереглися, сума страхової виплати визначається
за діючою на час звернення тарифною ставкою (окладом) за професією (посадою) на підприємстві (в галузі), на якому
працював по­терпілий, або за відповідною тарифною ставкою (окладом) подібної
професії (посади), але не менше розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого на день виплати.

За даними ВАТ "Державна холдингова компанія
"Донбасшахтобуд", які є у спра­ві,
середньомісячний заробіток, з якого позивачу раніше визначався втрачений заробі­ток, станом на 2002 рік складав 623,81 грн. Інших
документів про середньомісячний за­робіток потерпілого у справі немає.

Тому виходячи з наявних у справі доказів та викладених вище обставин і
вимог закону, апеляційний суд приходить до висновку про те, що з відповідача на
користь по­зивача, починаючи з 1 квітня 2001
року і по 1 березня 2007 року необхідно стягнути 623,81 грн. х 71 місяць = 44290,51 грн. заборгованості з виплати втраченого
заробітку у зв"язку з трудовим каліцтвом, а починаючи з 1 березня 2007
року відповідача слід зобов"язати виплачувати позивачу довічно щомісячне
відшкодування втраченого ним за­робітку в сумі 623,81 грн. з
подальшим його коригуванням відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись Законом України "Про загально-обов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст.ст. 10, 60, 303, 307,
313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
від 22 грудня 2006 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
со­ціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворю­вань України в Гірницькому районі м. Макіївки про відшкодування
заробітку, втрачено­го у зв"язку з ушкодженням здоров"я внаслідок
професійного захворювання, задоволь­нити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому районі м. Макіївки на користь
ОСОБА_1 44290,51 (сорок чотири ти­сячі
двісті дев"яносто) грн. заборгованості з виплати втраченого ним заробітку
у зв"язку з трудовим каліцтвом за період з 1 квітня 2001 року по 1 березня
2007 року.

Зобов"язати відповідача, починаючи з 1 березня 2007 року, виплачувати
позивачу довічно щомісячне відшкодування
втраченого ним заробітку в сумі 623,81 грн. з пода­льшим його коригуванням відповідно до вимог чинного законодавства.

4

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.