Справа №22ц-511/07 р.         Судця по
1-й інстанції: Розумовська О.Г.
Категорія 44                           Доповідач
апеляційного суду:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого
Буренкової К.О., суддів Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю представника ДВС у Центральному районі м.
Миколаєва Дехтяренка О. А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу
за апеляційною скаргою

державної
виконавчої служби у Центральному районі м. Миколаєва

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10
січня 2007 p.,
ухвалене за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державної виконавчої служби
у Центральному районі м. Миколаєва щодо невиконання дій по встановленню майна
боржника, звернення стягнення на це майно та повернення виконавчого документа
стягувачу,

встановила:

22 серпня 2006 р.
ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії державної
виконавчої служби у Центральному районі м. Миколаєва (далі - ДВС) щодо
невиконання дій по встановленню майна боржника, звернення стягнення на це майно
та повернення виконавчого документа стягувачу.

Заявник зазначав, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від
23 січня 2002 р. постановлено стягнути на його користь з ОСОБА_2. 1518 грн. По
виконанню даного рішення кілька раз порушувалося виконавче провадження. Проте
ДВС порушив Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), а саме:

-   повернув виконавчий документ без виконання;

-  не вжито
необхідних та своєчасних заходів щодо розшуку та опису

належного боржнику майна, зокрема за місцем знаходження
приватного

підприємства «П'ятий елемент», засновником та керівником
якого є боржник;

-   20 січня 2006 р.
виніс незаконну постанову про повернення йому як

стягувачу виконавчого документа.

Посилаючись на
наведене, ОСОБА_1. просив:

-   визнати
неправомірними дії та бездіяльність державних виконавців

щодо вчинення дій по розшуку майна боржника та скасувати
постанову від 20

січня 2006 р. про поверненню йому виконавчого документа.

Ухвалою
Заводського суду від 10 січня 2007 р. скаргу ОСОБА_1. задоволено.

Визнано
неправомірними дії державного виконавця ДВС у Центральному районі м. Миколаєва
в частині невиконання виконавчих дій по встановленню майна боржника та
звернення стягнення на майно боржника за виконавчим листом про стягнення з
ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 1518 грн. боргу.

Постановлено
скасувати постанову державного виконавця ДВС у Центральному районі м. Миколаєва
від 20 січня 2006 р. про повернення без виконання виконавчого документа
стягувачеві щодо стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 1518 грн. боргу.

В апеляційній
скарзі державний виконавець просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як
незаконну. Зокрема, він посилається на те, що висновок суду не відповідає
матеріалам справи і вимогам Закону, зокрема щодо строків оскарження постанов
державного виконавця.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення представника відділу ДВС, перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія
судців прийшла до висновку, що її слід відхилити із наступних підстав.

Із матеріалів
справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23
січня 2002 р. на користь ОСОБА_1. з ОСОБА_2. стягнуто 918 грн. матеріального
збитку і 600 грн. моральної шкоди, а всього -1518 грн. 4 квітня 2002 р.
відділом ДВС Центрального районного управління юстиції м. Миколаєва було
порушено виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного судового
рішення. ДВС неодноразово повертала стягувачу виконавчий лист без виконання.
Постановою начальника ДВС Миколаївського обласного управління юстиції від 8
вересня 2005 р. №19-1170 була скасована постанова державного виконавця
Центрального ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 28 квітня 2005
р. про повернення виконавчого документа без виконання, а виконавче провадження
по примусовому виконанню вказаного судового рішення поновлено.

12 лютого 2005
р. заявник звернувся до ДВС з листом, в якому надав інформацію про те, що
боржник ОСОБА_2. є засновником та керівником приватного підприємства «П'ятий
елемент». Згідно довідки №656 з Єдиного державного реєстру підприємств та
організацій приватне підприємство «П'ятий елемент» дійсно зареєстровано як
юридична особа, а його керівником значиться ОСОБА_2. Підприємство зареєстровано
за місцем реєстрації самого боржника, тобто за адресою: м. Миколаїв, АДРЕСА_1.
Проте в порушення вимог ст. 5 Закону державний виконавець не перевірив, чи є
ОСОБА_2. власником цього підприємства та яким майном володіє останнє.

Крім того, в
разі відсутності майна боржника, державний виконавець зобов'язаний був
направити виконавчий лист за місцем його ОСОБА_2. для звернення стягнення на
заробітну плату та інші доходи, як це передбачено ст. 67 Закону.

Встановивши ці обставини, суд прийшов до вірного висновку
про неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо не вчинення
передбачених Законом дій по встановленню майна боржника та звернення стягнення
на це майно і незаконність постанови державного виконавця ДВС у Центральному
районі м. Миколаєва від 20 січня 2006 р. про повернення заявнику виконавчого
документа без виконання щодо стягнення на його користь з ОСОБА_2. 1518 грн.
Такий висновок суду відповідає положенням ст. ст. 5, 40, 85 Закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не звернув
увагу на пропуск заявником строку оскарження постанови державного виконавця від
20 січня 2006 р. не заслуговує на увагу, оскільки доказів на підтвердження даної
обставини, як це передбачено ст. 11 ЦПК, представник ДВС суду першої інстанції
не надав. Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання
яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. До
апеляційної скарги представник ДВС додав заяву ОСОБА_1., яка свідчить про
отримання останнім оскаржуваної постанови державного виконавця 2 серпня 2006 р.
Проте представник відділу ДВС в суді другої інстанції не надав доказів того, що
ця заява не була надана суду першої інстанції з поважних причин. Тому дана
обставина не може бути підставою для скасування ухвали районного суду.

За наведеного колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали
суду першої інстанції.

Керуючись ст.
ст. 386, 387 ЦПК України, колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу ДВС у Центральному районі м. Миколаєва
відхилити, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2007
р. залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня її
проголошення.