Справа
№2-561/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

13
квітня 2007 року                                 м.
Харків

Дзержинський
районний суд м. Харкова у складі: Головуючого - судді РУДНЄВОЇ О.О. При секретарі
ДОЛГАНІНІЙ Н.М.КУЗЬМІНОВІЙ Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
своїх інтересах та в інтересах дружини ОСОБА_2 до Харківського Комунального
Підприємства "Міськелектротранс", третя особа - ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди , завданої дорожньо-транспортною пригодою в сумі 3284,30
гривень та моральної шкоди в сумі 1750,00 гривень, стягнення судових витрат,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою 03.05.2006 року.

В судовому засіданні позивач та
його представник за дорученням ОСОБА_4.
позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на задоволенні позову
наполягали.

Представник відповідача за дорученням спочатку Крамаренко
С.П., а потім
Терент"єв С.П. позовні
вимоги в повному обсязі не визнав, проти позову заперечував, мотивуючи свої доводи тими обставинами, що
дорожньо-транспортна пригода сталася у зв"язку з неправомірними
діями самого позивача.

Залучена до участі у справі як
позивач протокольною ухвалою суду
ОСОБА_5. позовні вимоги свого чоловіка підтримала в повному обсязі,
пояснила, що вони перебувають в шлюбі з 1981 року та мають спільне майно подружжя, чоловік вписаний в технічний
паспорт і своїми позовними вимогами він вимагає повернути ті збитки, що
заподіяні дорожньо-транспортною пригодою.

Третя особа - ОСОБА_3. позовні
вимоги не визнала ,проти позову заперечувала,
пояснивши суду, що вона керувала трамваєм і прийняла всі необхідні заходи,
щоб уникнути зіткнення, вважає винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди
водія автомобіля ОСОБА_1.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи і матеріали
архівної справи про адміністративне правопорушення 3-5210/06, вислухавши пояснення свідків та пояснення фахівців - експертів, суд
приходить до наступного:

02 лютого 2005 року приблизно о 9-00 годині ранку на проїзній частині
спуску Пассіонарії в м. Харків сталася дорожньо-транспортна
пригода, учасниками якої були :
автомобіль ЗAЗ 1102 державний номер НОМЕР_1, яким керував позивач по справі ОСОБА_1 на
підставі включення відомостей про нього в технічний паспорт автомобіля, власником якого зазначена дружина позивача ОСОБА_2 і який, згідно вимог ст..60 Сімейного
Кодексу України знаходиться в спільній сумісній власності подружжя в рівних частинах і трамвай марки Т-3 , маршруту №12 ,бортовий номер 1845, який належить
відповідачу ХКП "Міськелектротранс" і яким керувала на підставі
трудових відносин ОСОБА_3.-третя особа по цивільній справі.

На підставі матеріалу про
адміністративне правопорушення № 3-5210/06 суд
вбачається, що на місце дорожньо-транспортної пригоди виїздили працівники ІДПС БДПС ДАІ УМВС України в Харківській області ОСОБА_7.і ОСОБА_8., якими було на місці складено два протоколи
про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1. та ОСОБА_3, в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказано, що з його боку порушень Правил дорожнього Руху України не міститься, в протоколі про
адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 вказано, що нею при керуванні
трамваєм порушено вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Про розгляді справи про
адміністративне правопорушення судом було призначено судову авто технічну експертизу, яка проведена ХНДІСЕ
ім..Бокаріуса М.С.13.02.2006 року і на підставі висновків якої № 8976 вбачається, що показання водіїв ОСОБА_1. та ОСОБА_3. відрізняються, але і згідно показань ОСОБА_1. і згідно показань ОСОБА_3., експерт прийшов
до висновку, що водій трамваю ОСОБА_3. винна була виконувати вимоги
п.12.3. ПДР України.

Згідно вимог
п.п. 12.3
Правил Дорожнього руху України "При виникненні
безпеки для руху або перешкоди , яку водій об"єктивно здатний
побачити, він винний невідкладно вжити заходи для зменшення швидкості до повної
зупинки транспортного засобу або безпечного для інших
учасників дорожнього руху об'їзду перешкоди".

З пояснень
опитаного в судовому засіданні фахівця- експерта ОСОБА_6. суд вбачає, що водій
трамваю ОСОБА_3. мала технічну можливість перешкодити зіткненню з стоячим автомобілем. Експерт вважає, що ,виходячи з пояснень ОСОБА_1. можливість перешкоди дорожньо-транспортній пригоді не
регулювалась діями водія ОСОБА_1.,а регулювалась тільки діями водія
ОСОБА_3. Експерт вважає, що виходячи з первісних пояснень водія трамваю
ОСОБА_3. технічна можливість перешкоди дорожньо-транспортній пригоді для водія ОСОБА_1. мала місце при дотриманні водієм п.п. 10.1,10.3 Правил Дорожнього Руху України та для нього не було
ніяких перешкод технічного характеру ,які б не дали йому можливості їх
виконати. З технічної точки зору ,дії водія ОСОБА_1. не відповідали вимогам п.п.10.1,10.3 ПДР України.

Згідно п.10.1
ПДР України " Перед початком руху, пересуванням
та іншими змінами напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде
небезпечно і не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху".

Згідно п. 10.3 ПДР України "При пересуненні в інший ряд водій
повинен надати дорогу транспортному засобу, який рухається в попутному напрямку
по тій же смузі,
на яку він має намір пересунутися".

Експерт
підтримала висновки судової автотехнічної експертизи щодо того, що якщо швидкість руху трамваю була менш ніж 60 км/год, то висновки про те, що водій ОСОБА_3. мала технічну можливість перешкодити зіткненню є
вірними. Ці обставини свідчать про те, що водій
ОСОБА_3. порушила вимоги п.12.3 ПДР України.

На підставі
Постанови Судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2006 року провадження по справі закрито , у зв"язку з скінченням двомісячного терміну,
передбаченому ст..38 КупАП, постанова набула чинності. В
постанові суду указано, що дорожньо-транспортна
пригода виникла у зв"язку з порушенням вимог п.12.3 ПДР України водієм
трамваю ОСОБА_3. та у зв"язку з порушенням
вимог п.п.10.1,10.3 ПДР України водієм автомобілю ЗАЗ 1102 ОСОБА_1., судом встановлено і не оскаржено, що дії водіїв
ОСОБА_1.
та ОСОБА_3. привели до дорожньо-транспортної
пригоди.

З пояснень
опитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8. та ОСОБА_7. які підтвердили висновки протоколів судового засідання суд вбачає, що
співробітники ДАІ УМВС України в Харківській області прибули на місце події
після зіткнення, зробили відповідні заміри, свідок ОСОБА_7 на підставі складеної схеми

пояснив ,що він
вважає, що автомобіль "Таврія "
під керуванням водія ОСОБА_1.
рухався по трамвайному шляху, фізично іншим шляхом
він рухатися не міг. Свідки не заперечували проти тих обставин ,що мали місце снігові
намети.

Опитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_9. пояснив суду ,що він дійсно був задіяний при укладенні
протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди як понятий, але у
зв"язку з тим, що минуло певний час він обставини дорожньо-транспортної
пригоди не пам"ятає і відповідних пояснень надати не може. Підтвердив суду, що ним та другим
понятим було підписано схему та відповідні протоколи, які також підписали
жінка- водій трамваю та чоловік-водій автомобілю.

Дослідивши матеріали справи , суд вважає, що
вина кожного учасника дорожньо-транспортної
пригоди складає 50 %, тобто в зіткненні між автомобілем ЗA3 1102 державний номер НОМЕР_1 та трамваєм Т-3 12 маршруту з бортовим номером 1845 на 50% винний водій автомобіля ОСОБА_1, на 50 відсотків винна водій трамваю
ОСОБА_3.

При вирішенні питання про стягнення
матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою ,суд, ураховуючи
висновки автотоварознавчої експертизи № 00137 від 16.02.2005 року (арк..справи 18-19), які підтверджені в судовому засіданні
експертом ОСОБА_10, виходить з того, що збиткі, завдані автомобілю ЗАЗ1102 державний номер НОМЕР_1 у зв"язку з дорожньо-транспортною пригодою становлять
2947,55 гривень.
Суд вважає, що ,ураховуючи ступінь вини кожного з учасників
дорожньо-транспортної пригоди, шкода підлягає стягненню в розмірі 50 відсотків, тобто в сумі 1487,28 гривень. В іншій частині позовних
вимог щодо стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

На підставі ст..41 Конституції України право власності в Україні
охороняється' законом.

Згідно вимог ст.. 12 Закону України "Про власність" право власності складається
з права користування, права володіння та права розпорядження, може набуватися на підставі ст.13 Закону України "Про власність" на законних
вимогах.

На підставі ст..ст..48,50 Закону України "Про власність"
власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку.

На підставі ст.. 1166 Цивільного
Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода ,завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою ,яка її завдала.

На підставі
ст. 1187
ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов"язана з використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання .... На підставі ч 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим
об"єктом використання ,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ч 5 ст.1187 ЦК України, особа ,яка здійснює діяльність,
що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не
доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

На підставі
ст.1188
ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних
підставах, а саме:

1)
шкода ,завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою,

2)
за наявності вини особи, якій завдано шкоду, вона не
відшкодовується,

за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно вимог Постанови Пленуму
Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року "
Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" з змінами та доповненнями внесеними постановами Пленуму Верховного
Суду України №7 від 08.07.1994 р.,№11 від 30.09.1994 року, № 15 від 25.05.1998 року, № 9 від 24.10.2003 року п. 4 під володільцем
джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що
здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного
господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору
оренди довіреності тощо).

На підставі п.З вищезазначеної
Постанови Пленуму Верховного Суду України"-Особи, які
спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли шкоду взаємопов"язаними,
сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність
перед потерпілими .У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної
небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду заподіяну при
цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим
з них, вирішується за правилами ст..440 ЦК України 1963 року(1166 ЦК України 2003 року), шкода заподіяна одному з
володільців з вини іншого -
відшкодовується винним при наявності лише вини володільця, якому шкода
заподіяна, вона йому не відшкодовується, при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування
визначається відповідно до ступеня вини кожного, при відсутності вини
володільців у взаємному заподіянні шкоди -
жоден з них не має права на відшкодування."

Суд
неодноразово роз'яснював учасникам процесу вимоги ст..ст..10,11,60
ЦПК України про те, що докази по цивільній справі надаються
сторонами, а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що позивачі суду свої позовні
вимоги щодо завдання їм моральної(немайнової) шкоди суду не довели, належних
доказів суду не надали.

Що стосовно позовних вимог про стягнення
моральної шкоди в сумі 1750
гривень, суд виходить з наступного: згідно вимог ст.. 1167 ЦК України 2003 року моральна
(немайнова)шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Суд вважає,
що вина юридичної особи ХКП "Міськелектротранс" в завданні позивачу
моральної (немайнової) шкоди не доведена.

На підставі п.З Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995
року № ; з
змінами , що внесені
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5
" Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" під моральною
шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних переживаннях
у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні права власності(в тому числі
інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним
перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих
зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Суд вважає
позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди необгрунтованими
та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд виходить з
тих обставин, що позивачі вимагають стягнути моральну шкоду з
володільця джерела підвищеної безпеки, який за завдання матеріальної шкоди несе
відповідальність без урахування вини ,
а в завданні моральної шкоди не є винним.

Судові витрати, які понесені позивачем
ОСОБА_1. сплатою державного мита(судового збору) та за інформаційно- технічне
забезпечення судового розгляду ,сплатою за
проведення авто товарознавчої експертизи, суд вважає такими, що

підлягають задоволенню частково, у розмірі 50 відсотків від сплачених сум. Таким чином, на підставі ст..ст..81,88 ЦПК України ,суд вважає
необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів 120,00 гривень - 50% з сплату судової авто товарознавчої
експертизи, 29,75 гривень за сплату державного
мита(судового збору), 15,00 гривень за сплату інформаційно- технічного забезпечення судового розгляду, 1,55 гривень за відправлення поштової
корреспонденціїї,3,63 гривень за сплату телеграм.

Керуючись ст..ст..10,11,60,81,88,209,212,214-215
ЦПК України, ст..41 Конституції України, ст..ст..
12,13,48,50 Закону України "Про
власність", ст..ст..1166,1167,1187,1188
Цивільного Кодексу України, -СУД      ВИРІШИВ: Позовні вимоги ОСОБА_1 до ХКП
"Міськелектротранс", третя особа ОСОБА_3 в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди
та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з
Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс" на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну
дорожньо-транспортною пригодою в сумі 1487,28 гривень (одну тисячу чотириста
вісімдесят сім гривень 28
копійок).

В іншій
частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_1
ВІДМОВИТИ.

Стягнути з
Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс" на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 120,00 гривень за сплату судової авто товарознавчої експертизи,29,75 гривень за
сплату судового збору, 15,00 гривень за сплату
інформаційно-технічного забезпечення судового
розгляду, 1,55 гривень за сплату поштових
відправлень, 3,63 гривні за сплату відправлених телеграм, всього стягнувши 169,33 гривень(сто шістдесят дев2ять гривень 33 копійки).

В іншій
частині стягнення судових витрат ОСОБА_1відмовити.

В задоволенні
позовних вимог щодо стягнення 1750,00 гривень моральної шкоди
ОСОБА_1 ВІДМОВИТИ.

Рішення може
бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня
проголошення та шляхом подачі апеляційної скарги у 20-ти денний термін після цього безпосередньо до Апеляційного Суду або у порядку ,передбаченому
ч 4 ст.295
ЦПК України