У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

12 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.

суддів:

Левченка Є.Ф., Охрімчук Л.І.,
Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м. Першотравенську про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у                         м. Першотравенську про
відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що з 4 липня 1986 року по 22 квітня 2002 року перебував у
трудових відносинах з ДХК “Павлоградвугілля”.

Висновком МСЕК від 6 червня 2006 року йому було встановлено 55% втрати професійної
працездатності безстроково з визначенням інвалідності ІІІ групи.

Посилаючись на те, що втратою працездатності йому завдано моральну шкоду,
просив на її відшкодування стягнути з відповідача 75 000 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14
грудня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково: стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у          м. Першотравенську на його користь 25
000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 серпня 2007 року
рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14
грудня 2006 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення апеляційного суду, а
рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1. суд
першої інстанції виходив з того, що згідно висновку МСЕК від 6 червня 2006 року
позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 55% у зв'язку з професійним
захворюванням, його здоров'я ушкоджене, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди і обов'язок по проведенню
такого відшкодування законом покладено на відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
м. Першотравенську.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. суд апеляційної інстанції вважав,
що відповідно до пункту 27 статті 77 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік” зупинено на 2006 рік дію абзацу четвертого статті 1,
підпункту “е” пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та
частини третьої статті 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей, у зв'язку з таким призупиненням дії закону, та враховуючи, що
право на відшкодування моральної шкоди виникло у 2006 року,            ОСОБА_1. не має права на
відшкодування моральної шкоди.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_1. з 4 липня 1986 року по 22 квітня 2002 року
перебував у трудових відносинах з ДХК “Павлоградвугілля”.

Висновком МСЕК від 23 травня 2002 року йому вперше встановлено 55% втрати
професійної працездатності (а.с. 33).

Висновком МСЕК від 6 червня 2006 року ОСОБА_1. повторно встановлено 55%
втрати професійної працездатності безстроково з визначенням інвалідності ІІІ
групи.

Закон України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” набрав чинності 1
січня 2006 року.

Положеннями ст.ст. 21, 28, 34 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, в редакції,
що діяла до прийняття Закону України “Про Державний бюджет України на 2006
рік”, передбачено обов'зок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом у листопаді 2006 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 55% втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним
захворюванням було встановлено ОСОБА_1. вперше висновком МСЕК від 23 травня
2002 року.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло ще
до набрання чинності як Законом України “Про державний бюджет України на 2006
рік”, так і Законом України “Про державний бюджет України на 2007 рік”.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З урахуванням наведеного, до спірних правовідносин апеляційний суд
безпідставно застосував зворотну дію в часі норм Закону України “Про державний
бюджет України 2006 року”.

Разом з тим, не можна погодитися і з рішенням суду першої інстанції,
оскільки розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1., визначений судом
відповідно до висновку МСЕК від 6 червня 2006 року.

При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги, що право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у
тому числі витрати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення йому такої
стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК і, що вперше стійка втрата
працездатності висновком МСЕК була встановлена ОСОБА_1.             23 травня 2002 року.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14
грудня 2006 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8
серпня 2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін