ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“22” травня 2007 року                        Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого, судді
представника позивача
представника відповідачів
відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5
про визнання правочину недійсним,
Позивач звернувся до суду цивільної юрисдикції з зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог
цивільного судочинства і просить суд:
-        Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між відповідачами.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що зазначений договір є фіктивним,
оскільки сторони при його укладенні не мали наміру створення правових
наслідків, які обумовлюються цим правочином, оскільки позивач з підстав ст.
1259 ЦК України є разом з ОСОБА_4. спадкоємцям першої черги за законом після
смерті ОСОБА_6. Права на відчуження квартири відповідач тому не мав, проте
будучи обізнаним про спір у третейському суді з приводу поділу майна між
спадкоємцями, здійснив відчуження квартири АДРЕСА_1.
Як на правову підставу позову, позивач та його представник посилаються на
статтю 234 ЦК України.
Суд, керуючись положеннями статті 10 частини 4 ЦПК України, роз'яснив
позивачу та його представнику, який є спеціалістом в галузі права, адвокатом,
право змінити підстави та предмет позову і в порядку статті 118 ЦПК України
пред'явити позов про визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину за
Представник відповідачів заперечував проти позову, посилаючись на його
Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалося питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.
Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим і
задоволенню не підлягає виходячи з такого.
Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року ОСОБА_4 продав, а
ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1.
квартира належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 5 грудня 2006 року, виданого після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері
про право на спадщину за законом позивачем в судовому порядку не оспорюється.
позов, позивач посилається на ті обставини, що він проживав разом зі
спадкодавцем однією сім'єю більш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а
оскільки протягом тривалого часу опікувався та матеріально забезпечував
ОСОБА_6, зважаючи на її тяжку хворобу, він має право на спадкування разом із
спадкоємцями першої черги з підстав, що передбачені статтею 1259 ЦК України.
такими доводами Ялтинський міський суд погодитися не може, оскільки згідно з
зазначеною правовою нормою черговість одержання спадкоємцями за законом права
на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором
заінтересованих спадкоємців або за судовим рішенням за умови, що ця особа
протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу
допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був
у безпорадному стані.
Судом
не встановлена наявність такого нотаріально посвідченого договору чи рішення
суду з приводу зміни черговості одержання права на спадкування.
третейського суду  від 5 січня 2007 року Ялтинський міський суд дати відповідну правову оцінку
підстав не має, зважаючи на те, що цим рішенням позовних вимог про зміну такої
черговості не вирішувалось, воно було ухвалене фактично не лише після прийняття
відповідачем ОСОБА_4. спадщини, але й після одержання ним Свідоцтва про право
на спадщину за законом.
огляду на таке, визнання третейським судом права на спадкування за ОСОБА_1 і
поділ майна, яке на момент вирішення справи третейським судом позивачу  достеменно не належало,  є юридично нікчемним і до уваги не береться.
того, суд зауважує, що оскільки Цивільний кодекс України  від 16 січня 2003 року набрав чинності з 1
січня 2004 року, відлік часу проживання однією сім'єю зі спадкодавцем
починається саме з 1 січня 2004 року. Тобто позивач за змістом статті 1264 ЦК
України не може вважатися спадкоємцем четвертої черги, зважаючи на те, що
становище проживання однією сім'єю як юридичний факт могло виникнути лише після
врегулювання таких відносин і триває з часу видання відповідної правової норми.
зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів
захисту є визнання правочину недійсним.
чином, суд встановив, що позивач не є тією особою, права якої укладенням
оспорюваного правочину з продажу квартири АДРЕСА_1, були порушені.
є також доводи позивача та його представника щодо фіктивності договору від 27
грудня 2006 року, адже суду не було надано жодного доказу на підтвердження
того, що правочин вчинювався без наміру створення правових наслідків, які
обумовлювалися його змістом.
таких обставин суд, розглянувши справу в присутності сторін, в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно
з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, дослідивши надані доказі, дійшов висновку про необґрунтованість
підставі викладеного і керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 215, 234 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 4, 10, 11, 15, 59, 60, 61, 158 ч. 1, 179, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу України, суд
задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання правочину
недійсним  - відмовити.
Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в десятиденний  строк з наступного дня після його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти
днів апеляційної скарги або в порядку, передбаченому статтею 295 ч. 4 ЦПК
України.

Рішення
суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -