У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року                                                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка В.Й.,                     Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,                       Данчука В.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1до акціонерного банку “Інко”, ліквідатора акціонерного
банку “Інко” про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада
2006 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 1997 року позивач звернувся з вищезазначеним
позовом до Акціонерного банку “Інко” (далі - АБ “Інко”), мотивуючи тим, що він
зазнав матеріальних збитків унаслідок невиконання
відповідачем умов договору про депозитний вклад від 12 лютого 1992 року. Просив задовольнити позов та стягнути з
АБ “Інко” на виконання умов договору
38 529 грн.

Судом до участі у справі було
притягнуто ліквідатора АБ “Інко”.

У
подальшому  позивач  уточнив
позовні   вимоги  та
просив   стягнути  з відповідача 526 623 грн., з урахуванням вимог ст. 469 ЦК України (1963
року) у частині зобов'язання АБ “Інко” повернути йому
або відшкодувати всі доходи, які він мав або
повинен був мати з того часу, коли дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність одержаного майна.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19
вересня 2005 року позов ОСОБА_1. до АБ “Інко”, ліквідатора Акціонерного банку
“Інко” про відшкодування шкоди задоволено постановлено стягнути ліквідатора АБ
“Інко” на користь ОСОБА_1. на відшкодування шкоди 526 623 грн., 744 грн. 65
коп. судових витрат, а також на користь держави 1 307 грн. 35 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2006
року рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2005 року
скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1. до АБ “Інко”, ліквідатора АБ “Інко” про відшкодування матеріальної
шкоди.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду
апеляційної інстанції ОСОБА_1. подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити
в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2005 року.

Касаційна скарга ОСОБА_1. підлягає
відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із
того, що з відповідача на користь ОСОБА_1. за період з 13 вересня 1999 року до 11 січня                 2001 року стягнуто 194 705 грн., що
підтверджується довідкою ВДВС Залізничного районного управління юстиції в м. Києві від 11
січня 2001 року.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1. протягом січня-лютого 1992 року уклав з АБ “Інко” п'ять депозитних договорів, кожний на суму 20 000 рублів, строком на три роки, у
тому числі договір за депозитним вкладом №
НОМЕР_1 від 12 лютого 1992 року, відповідно до якого банк зобов'язувався виплачувати вкладнику 15 % річних
за перший рік, 18% річних за другий
рік та 24 % річних за третій рік зберігання вкладу. Вклад та нараховані проценти підлягали виплаті в момент закінчення
строку договору.

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 13 лютого 1997 року з АБ “Інко” на користь ОСОБА_1. стягнуто 21 997 грн. 52 коп. за депозитним договором від 29 січня 1992 року.
Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 6 липня 1997 року на користь
позивача стягнуто 37 568 грн. за депозитним вкладом від 13 лютого                 1992 року. Згідно з рішенням
Печерського районного суду
м. Києва від                    6 липня
1997 року на користь ОСОБА_1. з АБ “Інко”
стягнуто 38 529 грн. за депозитним вкладом від 12 лютого 1992 року. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9
липня 1997 року з АБ “Інко” на користь
ОСОБА_1. стягнуто 17 558 грн. Відповідно до рішення Печерського районного суду                 м. Києва від 20 липня 1997
року з АБ “Інко” на користь ОСОБА_1.
стягнуто 79 072 грн.

Оскільки правовідносини з приводу
повернення коштів за депозитним вкладом і відшкодування шкоди за неналежне виконання
зобов'язань регулюються нормами зобов'язального права та нормами, що виникають із зобов'язань про відшкодування шкоди, тому до
відносин, що виникли між сторонами, ст. 469 ЦК України (1963 року) не може застосовуватись,

З огляду на викладене апеляційний суд
правомірно скасував рішення місцевого суду та відмовив у задоволенні позову.

Установлено, і це вбачається з матеріалів
справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені
в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Оскільки
доводи касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку
про порушення апеляційним судом норм матеріального або процесуального
права, а отже, відсутні підстави для скасування постановленого судового
рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Згідно
зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо
визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись
ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2006 року залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий                                                                 А.В. Гнатенко

Судді:                                                                              В.Й.
Косенко

М.І.
Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук