Справа № 2-108/07
РІШЕННЯ

Іменем      України

З квітня
2007 року                                                                      Яготинський
районний суд

Київської
області у складі:

головуючого
судді Литвин Л.І.

при секретарі
Ковряк О.О.

за участю
адвоката ОСОБА_4.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області праву за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Яготинського районного
нотаріального   округу   Київської
області,   Яготинське   бюро
технічної інвентаризації про визнання договору дарування недійсним та
поновлення права власності на жилий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2. про
визнання недійсним договору дарування та поновлення права власності на жилий
будинок, в котрій зазначено, що 7 червня 2004 року між сторонами був укладений
договір дарування належного позивачці на праві власності будинку № АДРЕСА_1,
після чого право власності на будинок набув ОСОБА_2. Останній є рідним братом
покійного чоловіка її дочки. Даний договір позивачкою був укладений під впливом
тяжких обставин, так як вона є вдовою, особою похилого віку, залишилася без
сторонньої підтримки та допомоги, отримувала невелику пенсію, хворіла, а дочка
позивачки зловживала спиртним. Відповідач обіцяв довічно утримувати ОСОБА_1.,
забезпечувати ліками, продуктами харчування, здійснювати догляд та обов'язкові
платежі за будинок і землю, займатися домашнім господарством та підтримувати
житловий будинок в належному стані. В разі виконання цих умов відповідач після
смерті позивачки мав право розпорядитися будинком на власний розсуд. Під час
оформлення договору дарування нотаріусом, позивачка знаходилася у коридорі.
Нотаріус зачитав їй зміст договору українською мовою, проте вона є росіянкою та
тексту договору не зрозуміла. Пізніше позивачкою було з'ясовано, що договір не
передбачав умов щодо її утримання та позбавив її права власності, що є
невигідним, оскільки нажите нею протягом трудового життя майно вона передала у
власність відповідача безоплатно. Після оформлення договору відповідач змінив
ставлення до позивачки та ігнорує домовленість досягнуту між сторонами. Через
два місяці після укладення договору позивачку спаралізувало, але ОСОБА_2. лише
провідував її та не надавав належної допомоги. На неодноразові прохання
позивачки розірвати договір дарування відповідач відмовляється, в зв'язку з чим
позивачка і просила на

2

підставі ст.ст.
233, 235 ЦК України
визнати недійсним договір дарування жилого будинку, як укладений під впливом
тяжких обставин та як удаваний правочин.

Представник
позивачки в судовому засіданні вточнив вимоги позову, та пояснив, що позивачка
є людиною похилого віку, хворіла, отримувала невелику пенсію. Дочка позивачки
зловживала спиртним, а онучка ОСОБА_3.
знаходилася фактично на утриманні позивачки. Під впливом тяжких обставин
ОСОБА_1. через внучку попросила ОСОБА_2. відвезти її до нотаріальної контори,
щоб оформити на внучку заповіт, чи укласти договір довічного утримання з
ОСОБА_2. Відповідач до укладення угоди допомагав утримувати ОСОБА_3., купляв
племінниці одяг, речі необхідні для навчання, допомагав грошима. Останній
пообіцяв доглядати і позивачку, утримувати її довічно. Коли вони з відповідачем
приїхали до нотаріальної контори, то позивачка залишилася чекати його у
коридорі. Потім нотаріус зачитав текст договору на українській мові, яку
позивачка не розуміє, та остання вважаючи, що це угода довічного утримання,
підписала її. Через деякий час позивачка зі слів ОСОБА_2. зрозуміла, що в
дійсності підписала угоду дарування. ОСОБА_2перед укладенням договору пообіцяв,
що буде допомагати позивачці утримувати будинок, обробляти земельну ділянку,
купляти ліки, забезпечувати її продуктами харчування за її рахунок та частково
за його кошти. Конкретну суму витрат на місяць сторони не обумовлювали. До бюро
технічної інвентаризації перед укладенням договору позивачка не зверталася, та
від її імені документи оформляла сім'я ОСОБА_2. Відповідач жодну з умов
договору ніколи не виконував. Після укладення договору позивачка перенесла
інсульт, догляд за нею здійснювала дочка, яка на той час припинила зловживати
спиртним. Іншого житла позивачка та її онучка не мають. Укладення угоди було
зумовлено збігом тяжких обставин для позивачки. При інших обставинах позивачка
не уклала б будь - яку угоду, ні договір довічного утримання, ні договір дарування,
в зв'язку з чим представник позивачки просив визнати угоду дарування недійсною,
та визнати право власності на будинок за позивачкою.

Відповідач в
судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що після смерті брата, він та
його матір допомагали дружині померлого. Так, з самого дитинства вони
утримували дочку померлого - ОСОБА_3.,
забезпечували її всім необхідним, займалися її вихованням. Крім цього, вони
надавали посильну допомогу і позивачці. Після інсульту возили її до лікарні,
купляли ліки. Позивачка сама запропонувала йому оформити договір дарування,
оскільки була вдячна за добре ставлення до неї та до онучці. На даний час, як і
раніше позивачка користується всім будинком, проти чого він ніколи не
заперечував. Він продовжує допомагати племінниці, повністю оплачує її навчання
у вищому учбовому закладі, забезпечує одягом, продуктами харчування. Дочка
позивачки дитиною не займалася, не допомагала ОСОБА_1.. Позивачка не могла не
розуміти зміст угоди, так як проживає на Україні біля тридцяти років, а наслідки
угоди їй було роз'яснено

3

російською
мовою. Сторони ніколи не домовлялися про укладення договору довічного
утримання. На даний час позивачка діє під впливом дочки, яка хоче повернути
будинок та в подальшому розпорядитися ним на свій розсуд. Хто саме підписував
заяву на виготовлення документів в БТІ для подальшого оформлення угоди він не
пам'ятає, але позивачка була при цьому присутня.

Третя
особа, приватний нотаріус ОСОБА_5. в судовому засіданні проти позову
заперечувала та пояснила, що під час укладення угоди позивачка знаходилася в її
кабінеті. Вона роз'яснювала наслідки угоди дарування, а також з'ясовувала яку
саме угоду мають намір укласти сторони. Позивачка не могла її не зрозуміти,
оскільки діловодство нею ведеться українською мовою, а розмовляє вона
російською. Крім цього, текст угоди позивачка вивчала ї самостійно.

Представник
третьої особи, БТІ Яготинського району в судове засідання не з'явився.

Перевіривши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши
докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Так, з
показів свідка ОСОБА_6., даних в судовому засіданні видно, що її матір ОСОБА_1.
схотіла "відписати" свій будинок за збігом тяжких обставин. Так,
позивачка хворіла, в неї був цукровий діабет, тиск. Вона, як дочка, матері не
допомагала, вживала спиртне. Матір отримувала невелику пенсію, була особою
похилого віку. Під впливом таких обставин, вона вирішила скласти заповіт на
онучку ОСОБА_3. Матір відповідача запропонувала оформити угоду дарування
будинку на відповідача. Коли матір була в нотаріальній конторі, то не зрозуміла
яка угода була укладена. їй невідомо, чи домовлялися сторони перед укладенням
договору про те, що позивачку буде утримувати ОСОБА_2. Відповідач забезпечував
та забезпечує її дочку ОСОБА_3. всім необхідним, також його сім'я допомагала
позивачці. Після укладення договору, позивачка оформила на матір відповідача
доручення на отримання пенсії, та половину пенсії, що становила 400 гривень
ОСОБА_1. передавала на утримання онучці. Про існування договору дарування
позивачка дізналася минулого року, після того, як вона на прохання матері
поїхала до нотаріальної контори.

Свідок ОСОБА_8. в судовому
засіданні дала покази, що вона проживає по сусідству з позивачкою з 1984 року.
Про укладення угоди їй нічого невідомо. Відповідача вона бачила на подвір'ї
позивачки декілька разів, коли він забирав з собою онучку. Чи надавав останній
допомогу позивачки їй невідомо. Дочка позивачки приблизно протягом року до
захворювання ОСОБА_1на інсульт, вживала спиртне, проте допомагала їй,
працювала. До інсульту позивачка, не дивлячись на свій вік та захворювання
самостійно виконувала всі роботи по господарству.

З показів свідка
ОСОБА_7. вбачається,
що ОСОБА_1. є її бабусею. Остання сама попросила її зв'язатися з ОСОБА_2., так
як вирішила подарувати йому будинок. Рішення ОСОБА_1. було обумовлено тим, що
ОСОБА_2та його сім'я добре ставилися до них з бабусею.

4

Відповідач після
смерті брата відносився до неї як батько, купляв все необхідне для навчання,
повністю одягав її, та інші витрати на її утримання покладав на себе. Останній
ї зараз забезпечує її всім необхідним, оплачує навчання. Позивачка знала, що
укладався саме договір дарування, і зараз ініціатором розірвання договору є
ОСОБА_6. Залишити на неї заповіт позивачка перед укладенням договору наміру не
мала.

З копії
договору дарування (а.с. 82) видно, що 7 червня 2004 року ОСОБА_1. подарувала
належний їй на праві власності будинок № АДРЕСА_1ОСОБА_2., та право власності
на нерухоме майно за заявою ОСОБА_2. було зареєстровано за відповідачем, що
підтверджується відповідним витягом з реєстру та заявою ОСОБА_2. про реєстрацію
прав власності, (а.с. 80,83).

З копії
медичної картки (а.с. 12-46) видно, що ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, з
2002 року перебувала на обліку та лікуванні з приводу цукрового діабету,
гіпертонічної хвороби серця, кардіосклерозу, а в серпні 2004 року позивачка
перенесла гостре порушення мозкового кровообігу з правобічним геміпарезом.

З
довідки Ощадбанку (а.с.6) видно, що позивачка з червня по серпень 2004 року
отримувала пенсію в розмірі 185 гривень

З копії
свідоцтва про право на спадщину (а.с. 75,76) видно, що чоловік позивачки помер
у 1997 році, та право власності на весь будинок за АДРЕСА_1набула ОСОБА_1.

З копії
договору про надання послуг на газопостачання від 10 лютого 2002 року та
договору про надання послуг телефонного зв'язку від 10 червня 2007
року(а.с.9-11) видно, що вказані договору були укладені з позивачкою та місцем
надання послуг визначено будинок № АДРЕСА_1.

Згідно
ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсний незалежно від того, хто
був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним
застосовуються наслідки, встановлені ст.216 цього Кодексу. Сторона, яка
скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки
і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього право чину.

Таким
чином, в судовому засіданні встановлено, що 7 червня 2004 року між сторонами
був укладений нотаріально оформлений договір дарування, згідно умов котрого
позивачка подарувала ОСОБА_2. належний їй будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_2. прийняв в
дар будинок, подавши до БТІ заяву про реєстрацію будинку на правах власності та
переоформивши таке право на себе. Під час укладання договору дарування дії
позивачки відповідали її внутрішньому волевиявленню, та не були обумовлені
впливом тяжких обставин, які примусили її укласти угоду на вкрай невигідних для
неї умовах.

Дійшовши такого
висновку, суд приймає до уваги наступне.

5

Так,
свої вимоги позивачка обґрунтувала тими обставинами, що на час укладення угоди
вона була людиною похилого віку, потребувала сторонньої допомоги за станом
здоров'я та мала тяжкий майновий стан.

Разом з
тим, в судовому засіданні представник позивачки пояснив, що позивачка була
впевнена в тому, що між сторонами укладався договір довічного утримання,
укладення котрого повинно було потягнути за собою покращення умов її життя,
забезпечення її старості, тобто тяжкі обставини, які зазначає позивачка не
могли призвести в цьому випадку до укладення угоди на вкрай невигідних для неї
умовах.

Суд, не
міг не звернути уваги, що в судовому засіданні жодний з допитаних свідків не
підтвердив доводів позивачки про її намір укласти угоду довічного утримання.

З
показів свідка ОСОБА_7. вбачається,
що під час укладення договору позивачка розуміла, що укладається договір
дарування, наслідком котрого буде передача у власність її будинку
відповідачеві. Дії позивачки були викликані добрими відносинами між сторонами,
побажанням віддячити відповідача та його сім'ю за небезучасне ставлення до неї
та до своєї племінниці. Відповідач та його сім'я протягом багатьох років до
укладення угоди повністю забезпечували свою племінницю всім необхідним,
надавали посильну допомогу позивачці. Відповідач утримувати племінницю не
відмовлявся і після укладення договору.

Ті
обставини, що основний тягар утримання її дочки був покладений на відповідача в
судовому засіданні підтвердила і свідок ОСОБА_6. Приймаючи до уваги ці покази,
суд ставиться критично до ствердження представника позивача, що однією з тяжких
обставин, які примусили позивачку укласти договір є перебування на її утриманні
ОСОБА_7.

Свої
вимоги позивачка також обґрунтувала тим, що після укладення договору відповідач
змінив своє ставлення до неї та припинив надавати їй допомогу по господарству,
утримувати будинок, забезпечувати її ліками, продуктами харчування. Проте, з
показів свідків ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8. вбачається, що такої допомоги у відношенні
позивачки до укладення договору відповідач не надавав.

Сторони
в судовому засіданні також визнали ті обставини, що після укладення договору
позивачка доручила отримувати свою пенсію матері відповідача, та частину пенсії
та забирала на утримання ОСОБА_7., що також спростовує доводи позивачки про те,
що вона укладала з ОСОБА_2договір довічного утримання, а останній взяв на себе
зобов'язання по її утриманню та утриманню її онучки.

Крім
цього, сторони визнали в судовому ті обставини, що питання про певну щомісячну
суму витрат на утримання позивачки вони ніколи не обумовлювали, тобто істотних
умов угоди між ними досягнуто не було.

З показів свідка
ОСОБА_8. також вбачається, що на момент укладення угоди не дивлячись на вік та
стан здоров'я позивачка забезпечувала себе всім необхідним, вела самостійно
домашнє господарство,

6

а дочка
позивачки працювала, допомагала матері та вживала спиртне не систематично.

З
показів свідка ОСОБА_7. видно,
що звертаючись до суду з позовом, позивачка діє під впливом своєї дочки, яка
бажає звернути подароване майно на користь своєї сім'ї.

Доводи
позивачки про те, що вона не розуміла зміст угоди, спростовуються поясненнями
третьої особи, а також показами свідка ОСОБА_6., з котрих вбачається, що
позивачка проживала на території України більше 20 років, та не могла не
розуміти змісту та наслідків угоди.

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає, що позивачка під час укладення договору дарування
діяла не під впливом тяжких обставин, а керувалася своїм волевиявленням та
бажала настання наслідків такої угоди.

Керуючись
ст.ст. 10,60,212, 209, 218 ЦПК України, ст.ст. 233, 216 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус
Яготинського нотаріального округу, Яготинське бюро технічної інвентаризації про
визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення суду
може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через
Яготинський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.