Справа № 2-542
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27
березня 2007 року                                                                       Рівненський     районний     суд

Рівненської області в особі:

судді
Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

з участю представника позивача -ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Рівне (попередній розгляд) справу за
позовом ОСОБА_1 до ПСП „Діброва" Рівненського району Рівненської області,
Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області про
визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, виділ
земельної частки (паю), -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права
власності на земельну частку (пай), виділ майна в натурі.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що його дружина
ОСОБА_2 з 1950 по 1988 рік працювала в КСП „Україна". Вона є колгоспним
пенсіонером. У 1995 році відповідно до Указу Президента України від 08 серпня
1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" в КСП
„Україна" відбулось розпаювання земель сільськогосподарського призначення.
Сільгосппідприємству був виданий Державний акт на право колективної власності
на землю від 04.09.95 року, серія НОМЕР_1. Дружина позивача була включена у
список під № 245. Проте дружина померла. Позивач, як спадкоємець дружини, бажає
оформити спадкове майно. Позивач добивався виділення йому земельної частки
(паю), однак отримував відповідь, що його клопотання буде розглянуте. Не
дочекавшись обіцяного, позивач звернувся до суду з позовом, просить позов
задоволити.

Представник позивача підтримав позов і дав суду показання
про обставини, описані вище.

Представники відповідачів не з'явилися в судове
засідання. Згідно заяв, позов визнають, просять справу слухати у їх
відсутність. Позов визнають.

Відповідно до ч.1 ст. 130 ЦПК України, попереднє судове
засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до
судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи.

2

Відповідно
до ч.4 ст. 130 ЦПК України,
ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від
позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку,
встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу.

Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове
рішення на підставі наявних доказів. Представник позивача не заперечує проти
такого вирішення справи.

Суд вважає, що
позов підлягає до задоволення, частково.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає
спір.

Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок
паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720, право на земельну частку
(пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються
членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до
списку, що додається до державного акта на право колективної власності на
землю.

Дружина позивача з 1950 по 1988 рік працювала в господарстві
„Україна", в подальшому ПСП „Діброва".

Сільгосппідприємству був виданий Державний акт на право
колективної власності на землю від 04.09.95 року, серія НОМЕР_1. Дружина
позивача була включений у список під № 245. Відповідно до Указу Президента України
від 10 листопада 1994 року № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо
прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва",
право на земельну частку (пай) є об'єктом успадкування.

Отже, після
смерті спадкодавця це право переходить до спадкоємців.

Згідно ст. 529 чинного на той час Цивільного кодексу
України, позивач був спадкоємцем першої черги, і вправі був успадкувати право
на земельну частку (пай) дружини. Інші спадкоємці не зверталися за оформленням
спадкових прав на земельну частку

3

(пай).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про
порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)", право особи на земельну частку (пай)
може бути встановлено в судовому порядку.

Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до
задоволення, виходячи із положень Указу Президента України від 10 листопада
1994 року № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної
реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", Указу Президента України
від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у
колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям",
ст.529 Цивільного кодексу України 1963 p.; статтей 1, 5
Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Сторони не
наполягають на застосуванні строків давності звернення до суду.

Представник позивача просить суд не стягувати з
відповідачів понесені ним судові витрати.

Суд зважає, що належним відповідачем у справі є
Малошпаківська сільська рада Рівненського району Рівненської області, оскільки,
згідно до наявних матеріалів справи, ПСП „Діброва" передало свої землі
сільській раді, для подальшого розпаювання.

Керуючись ст. 10, ч.1 ст. 11, ст.ст. 60, 61, 130, 212,
214, 215, 217, 218 ЦПК України, виходячи із положень Указу Президента України
від 10 листопада 1994 року № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо
прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва",
Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок
паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям", ст.529 Цивільного кодексу України 1963 p.; статтей 1, 5
Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток (паїв)", суд -

Вирішив:

Позов задоволити
частково.

Відмовити в задоволенні позовних вимог до ПСП
„Діброва" Рівненського району Рівненської області про визнання права
власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, виділ земельної
частки (паю) - за безпідставністю заявлених вимог.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай)
розміром 3,43 умовних кадастрових гектари, що на території Малошпаківської
сільської ради Рівненського району Рівненської області, в порядку спадкування
за законом після смерті дружини ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 p.).

Зобов'язати Малошпаківську сільську раду Рівненського
району Рівненської області виділити ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) земельну
ділянку площею 3,43 умовних кадастрових гектарів із земель резервного фонду
Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, для
розпаювання.

ОСОБА_1 має право на отримання сертифіката на право на
земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка на зазначену земельну ділянку
площею 3,43

4

умовних
кадастрових гектарів із земель запасу Малошпаківської сільської ради
Рівненського району Рівненської області.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня
проголошення, якщо його не буде оскаржено в апеляційному порядку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Рішення може бути також оскаржене і без подання заяви про
апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження у
10-денний строк рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.
Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано в подальшому
апеляційну скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законну силу.