АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  ОДЕСЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року                                                                              м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого  - Вадовської Л.М.,

суддів               - ВащенкоЛ.Г.,

Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі - БоднарМ.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з
приватизації житла», ОСОБА_2 особисто та в особі законного представника
малолітнього ОСОБА_3 про визнання недійсними розпорядження органу приватизації , свідоцтва про
право власності на житло, свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання
такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зустрічним позовом
ОСОБА_2в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
вселення, усунення перешкод в користуванні жилим приміщення за апеляційною
скаргою ОСОБА_2на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1, звернувшись 17 липня 2002 року до суду з
вищеназваним позовом, вказав, що з 1983
року проживає в квартирі АДРЕСА_1
в м. Одесі. У 1996 році
внаслідок приватизації власниками квартири в рівних частках стали він, його
дружина ОСОБА_4, донька ОСОБА_5. та внук ОСОБА_3. Після смерті у 2000 році ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5. та 5 січня 2001 року він
отримали кожен окремо свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове
майно померлої, що складалося з 1А частини квартири АДРЕСА_1  в м. Одесі.

Посилаючись на
те, що приватизація квартири була проведена без його відома та згоди, що в коло
учасників приватизації було безпідставно включено ОСОБА_2., яка на момент
приватизації втратила право користування жилим приміщенням, та внука ОСОБА_3,
який у спірній квартирі не проживав, позивач просив визнати недійсними
розпорядження органу приватизації від 6
березня 1996 року № 75652 та свідоцтво про
право власності на житло від 6
березня 1996 року , видані
Управлінням ЖКГ Одеської міської ради, свідоцтва про право на спадщину за
законом, видані державним нотаріусом

Справа №
22 ц-62-2007                                              Категорія
5

Головуючий у першій інстанції Погорєлова CO.
Доповідач Вадовська Л.М.

2.

Другої Одеської державної
нотаріальної контори на спадкове майно померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2. та 5 січня 2001 року йому
ОСОБА_1, визнати ОСОБА_2. і в її особі ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1в м.
Одесі. Зазначаючи, що про порушене право йому стало відомо у 2000 році при
оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4, позивач просив визнати причини
пропуску строку позовної давності поважними та поновити строк.

Відповідачами
Управлінням ЖКГ Одеської міської ради та КП «Одеське міське агентство з
приватизації житла» вимоги ОСОБА_1. не визнано.

Відповідач
ОСОБА_5. особисто і як законний представник ОСОБА_3 позов не визнала. До
звернення ОСОБА_1. до суду з вищеназваним позовом ОСОБА_5. 11 липня 2001 року пред'явила
в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 позов до ОСОБА_1. про вселення в
квартиру АДРЕСА_1 в м.
Одесі та зобов'язання ОСОБА_1. не перешкоджати їй та ОСОБА_3. користуватися
квартирою, частина якої є їх власністю.

Позивач ОСОБА_1 вимоги ОСОБА_5. не визнав.

Позови об'єднані в одне провадження.

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси від 26
вересня 2006 року
ОСОБА_1 поновлено строк позовної давності та задоволено позов, ОСОБА_2. в
задоволенні вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_5. просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення її вимог та відмову в позові ОСОБА_1.

Неправильність
рішення суду апелянт мотивувала порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши
пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення в частині вимог ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив з того, що при
приватизації квартири мали місце порушення, які суд визначив у невідповідності
технічної характеристики квартири ,
зазначеної в розпорядженні органу приватизації та свідоцтві про право
власності на житло, результатам проведеної у 2006 році інвентаризації. Суд також дійшов висновку, що внук
ОСОБА_3. у зв'язку з не проживанням в квартирі не набув права користування
жилою площею і з цих підстав був неправомірно включений в число осіб, які
приватизували квартиру. Пославшись на те, що ОСОБА_5. у 1993 році вибула зі
спірної квартири на постійне проживання в іншу квартиру, суд зазначив, що у
зв'язку з цим вона не мала права на приватизацію. З огляду на зазначені
обставини суд визнав ОСОБА_2. і в її особі ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування жилим приміщенням в спірній квартирі та відмовив в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5. Суд поновив ОСОБА_1 строк позовної давності звернення
до суду, зазначивши, що строк пропущено з поважних причин, при цьому з яких
саме причин не вказав.

Колегія суддів
вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і
вказують на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, що згідно п.п.З, 4
ч.І ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по суті вимог первісного та зустрічного позовів.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та
відповідні ним правовідносини.

29 лютого 1996 року наймач
ОСОБА_4 та повнолітні члени сім'ї ОСОБА_1,
ОСОБА_5. подали органу приватизації заяву про передачу у приватну (спільну
часткову)

3.

власність квартиру АДРЕСА_1
в м. Одесі, в якій
вони проживали на умовах найму. В заяві було зазначено , що в квартирі
мешкають і мають право на приватизацію ОСОБА_4- наймач, ОСОБА_1 - чоловік наймача,
ОСОБА_5. - дочка наймача,
ОСОБА_3. - внук
наймача. Заява була зареєстрована в КП «Одеське міське агентство з приватизації
житла» 29 лютого 1996 року за № 333 (а.с.6 том 1).

Згідно довідки
про склад сім'ї наймача та займані ним приміщення, виданої 29 лютого 1996 року керівником
підприємства по обслуговуванню житла, в квартирі загальною площею 87,7 кв. м проживали
і мали право на житло ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5., ОСОБА_3. (а.с.7 том 1).

6 березня 1996 року орган
приватизації розглянув заяву наймача ОСОБА_4 на приватизацію квартири та видав
розпорядження за № 75652
про передачу квартири у власність ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3., з
визначенням уповноваженого власника квартири ОСОБА_4 (а.с.27 том 1).

6 березня 1996 року на підставі
зазначеного розпорядження органом приватизації

видано
свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_1 в м. Одесі стала
власністю ОСОБА_4, ОСОБА_1.,

ОСОБА_5.
та ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.26 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
померла (а.с.156 том 1).

7 вересня 2000 року в Другій
Одеській державній нотаріальній конторі за заявою

ОСОБА_5.
була відкрита спадкова справа №
265/00 до майна померлої ОСОБА_4

(а.с.152-176,154 томі).

10 жовтня 2000 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_1. та
ОСОБА_5.

відповідно
в нотаріальній конторі були оформлені встановленої форми заяви про видачу

кожному
з них свідоцтв про право на спадщину за законом на належну померлій

ОСОБА_4
частину квартири АДРЕСА_1
в м. Одесі (а.с.153, 155

том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 та 5 січня 2001 року ОСОБА_2. та
ОСОБА_1 державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори
було видано відповідно кожному свідоцтво про право на спадщину за законом на
1/2 частку спадкового майна, що складалося з V* частини
квартири АДРЕСА_1 в м.
Одесі, належної померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло,
виданого Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської ради 6 березня 1996 року (а.с.168,169 том 1).

11 липня 2001 року ОСОБА_5.
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1. про

вселення
її та малолітнього ОСОБА_3, 1995
року народження, в квартиру АДРЕСА_1
в м. Одесі та усунення перешкод в користуванні такою.

ОСОБА_5.
послалась на те, що разом з сином ОСОБА_3. є власником частини

квартири,
однак ОСОБА_1 після смерті у 2000
році матері ОСОБА_4 перешкоджає в

користуванні
квартирою, змінив замки на вхідних дверях (а.с.З
том 2).

10 грудня 2001 року ОСОБА_1
подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5. про вселення в квартиру АДРЕСА_1 в м. Одесі
дружини ОСОБА_6, стягнення з ОСОБА_5. на його користь 27 256 грн. на
відшкодування витрат на ремонт і утримання квартири, та про встановлення
порядку користування жилим приміщенням (а.с.36-37 том 2).

Ухвалою
Жовтневого районного суду м. Одеси від 29
липня 2002 року
зустрічний позов ОСОБА_1. залишено без розгляду (а.с.109 том 2) , рішенням цього ж
суду від 29 липня 2002 року позов
ОСОБА_5. задоволено шляхом вселення ОСОБА_5. та малолітнього ОСОБА_3 в спірну
квартиру та зобов'язання ОСОБА_1. не перешкоджати їм в користуванні такою
(а.с.110-111 том 2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2003 року за
апеляційною скаргою ОСОБА_1. рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від

4.

29 липня 2002 року з підстав
порушення судом норм процесуального права (
розгляд справи за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого
про час і місце судового засідання) скасовано з направленням справи на новий
розгляд (а.с. 134-135 том 2).

17 липня 2002 року через
апеляційний суд Одеської області ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5. та інших про визнання недійсними розпорядження органу приватизації,
свідоцтва про право власності на житло (а.с.3-4 том 1), надалі 22 квітня 2004 року доповнив
позов вимогами про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за
законом та визнання ОСОБА_5. і в її особі ОСОБА_3 такими, що втратили право користування
жилим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1 в м.
Одесі (а.с.143-145 том 1).

Позови ОСОБА_1.
та ОСОБА_5. розглядаються в одному провадженні (а.с.145 том 2).

Із аналізу
послідовності звернень до суду, колегією суддів встановлено, що спір щодо
приватизації квартири виник з ініціативи ОСОБА_1. лише 17 липня 2002 року. До цього
часу в суді розглядалася цивільна справа за позовом ОСОБА_5. в своїх інтересах
та інтересах ОСОБА_3 про вселення в квартиру та зобов'язання ОСОБА_1. не
перешкоджати в користуванні такою. В ході розгляду справи за цим позовом
ОСОБА_1 визнавав, що частина квартири належить на праві власності ОСОБА_7. та
ОСОБА_3.. ОСОБА_1 не ставив під сумнів свідоцтво про право власності на житло,
а навпаки у зустрічному позові просив стягнути з ОСОБА_5. , як співвласника
квартири, грошові кошти на свою користь на відшкодування витрат на ремонт та
утримання спірної квартири (а.с.36-37 том 2).

Зазначені
обставини підтверджують, що ОСОБА_1 визнавав той факт, що ОСОБА_5. та ОСОБА_3.
є власниками частини квартири, а оскільки право власності на квартиру у
останніх виникло внаслідок приватизації, то, як слідство, ОСОБА_1 визнавав за
ОСОБА_2. та ОСОБА_1. право на спірне житло на момент приватизації.

Згідно висновків
судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Одеським НДІСЕ 4 вересня 2002 року за № 8000/02, повторної
судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Одеським НДІСЕ 14 лютого 2003 року за № 12985/02, комісійної
судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Київським НДІСЕ 13 грудня 2005 року за № 9195, підпис від імені
ОСОБА_1. в заяві від 29 лютого 1996 року на
приватизацію квартири АДРЕСА_1в м.
Одесі виконаний самим ОСОБА_1 (а.с.23-24, 53-59,232-233
том 1).

Ці експертні
висновки спростовують твердження ОСОБА_1. про те, що приватизацію квартири
проведено без його відома, що заяву органу приватизації про передачу квартири у
власність він не підписував (а.с.6 том 1).
Доказів, які б ставили під сумнів висновки експертів, позивач суду не
надав. Доводи про те, що в період оформлення приватизації він перебував за
межами України, не приймаються до уваги, оскільки позивач приїздив із
відрядження в Україну.

З огляду на
викладене, колегія суддів вважає, що приватизація квартири мала місце з відома
та згоди ОСОБА_1.. Безспірні
докази на спростування такого висновку в справі відсутні.

Перевіряючи
обгрунтованість доводів ОСОБА_1. в частині порушень при приватизації та
неправильного включення в коло учасників ОСОБА_5. та ОСОБА_3, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація -
це відчуження квартир (будинків) державного житлового фонду на користь
громадян України. Житло приватизується на час дії житлових чеків, а також
безстроково (викуп
державного майна за гроші). Протягом першого етапу приватизації кожен

5.

громадянин України має право приватизувати займане ним
житло один раз ( стаття 5 Закону «Про
приватизацію...»). Безоплатна передача громадянам квартир (будинків)
здійснюється з розрахунку загальної житлової площі, а також санітарної норми 21 кв. м загальної площі
на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв. м на сім'ю. До
членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в
квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача
квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних
органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина, та оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке
реєструється в органах приватизації і нотаріального посвідчення не потребує (стаття 8 Закону «Про
приватизацію...»).

Відповідно до
Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян,
складеного відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду», при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на
підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані
приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають
разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на
житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що
передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відомості про
займані наймачем приміщення та їх площу надаються згідно з інвентаризаційними
матеріалами, які зберігаються на підприємстві по обслуговуванню житла.

Із матеріалів
справи встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1в м.
Одесі належала до державного житлового фонду. Особи, що приватизували квартиру,
є громадянами України. Квартира передана у власність безоплатно під час дії
житлових чеків на підставі рішення органу приватизації, прийнятого за заявою
наймача квартири ОСОБА_4 та повнолітніх членів її сім'ї. При оформленні 29 лютого 1996 року заяви на
приватизацію квартири наймач ОСОБА_4 взяла на підприємстві, що обслуговувало
жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці були
вказані члени сім'ї наймача ОСОБА_1, ОСОБА_5., які були прописані , та
новонароджений ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_3,
(а.с.6,7,8 том 1).

ОСОБА_5. є
дочкою наймача ОСОБА_4 Згідно інформації відділу ПРФО Одеського МУ УМВС України
в Одеській області, наданій
суду 28 листопада
2003 року,
ОСОБА_5. зареєстрована в спірній квартирі з 31 березня 1987
року. На момент приватизації квартири ОСОБА_5. у порядку, визначеному
Житловим кодексом України, не була визнана такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1в м.
Одесі. 20 грудня 1995 року на підставі
договору купівлі-продажу ОСОБА_5. стала власником квартири АДРЕСА_2 в м. Одесі
(а.с.181 том 1). Оскільки
Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не ставить право на
приватизацію у залежність з наявним у особи правом власності на інше житло, то
доводи позивача про те, що ця обставина мала значення при приватизації спірної
квартири, безпідставні. Крім того, із пояснень сторін вбачається, що незважаючи
на придбання квартири по АДРЕСА_2,
ОСОБА_5. та новонароджений ОСОБА_3. проживали у спірній квартирі на момент
приватизації такої.

ОСОБА_3. є дитиною ОСОБА_5.. Оскільки місце проживання
дітей, які не досягли 16-річного віку, визначалось місцем проживання їх
батьків, то на виконання п.5 «д» Інструкції про порядок ведення картотечного
обліку приписуваного населення, що діяла на той час, відомості про ОСОБА_3 були
внесені у відповідні документи про прописку матері, яка значилась
зареєстрованою за адресою квартири АДРЕСА_1
в м. Одесі (а.с.189 том 1).
Відповідно до інформації Дитячої міської поліклініки № 3 від 7 липня 2004 року № 128 ОСОБА_3. з
моменту народження

6.

для медичного нагляду за ним значився за адресою квартири
АДРЕСА_1, там же і
відвідувався у плановому порядку до жовтня 1996 року (а.с.82 том 1).

З огляду на
викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав стверджувати, що ОСОБА_5.
та ОСОБА_3. не мали права на приватизацію квартири. Підприємство, що
обслуговувало жилий будинок АДРЕСА_1 в м.
Одесі, 29 лютого 1996 року видало
довідку про склад сім'ї наймача ОСОБА_4 відповідно до фактичних даних. Саме
така довідка разом з заявою на приватизацію, підписаною особисто позивачем
ОСОБА_1., де також зазначались особи, що мешкають в квартирі та мають право на
приватизацію (а.с.6 том 1),
була надана органу приватизації, який у відповідності з діючим на той час
законодавством щодо приватизації житла видав розпорядження та свідоцтво про
право власності на житло.

Щодо посилалась
позивача на невідповідність технічної характеристики квартири її фактичному
стану та інвентаризаційним матеріалам за 2006
рік, то слід зазначити, що відповідно до Положення про порядок передачі
квартир (будинків) у власність громадян відомості про займані наймачем
приміщення та їх площу надаються згідно з інвентаризаційними матеріалами, які
зберігаються у підприємства по обслуговуванню житла. Матеріали справи не
містять відомостей про те, що відомості про займані наймачем ОСОБА_4 приміщення
на момент оформлення документів на передачу державного житла у власність були
отримані іншим, ніж установленим вказаним Положенням порядком. Невідповідності, на які
посилається позивач, могли виникнути в результаті ремонту чи реконструкції
квартири після приватизації такої, а тому відомості інвентаризації за 2006 рік правового
значення для вирішення спору щодо приватизації, що була у 1996 році, не мають.

Вимоги щодо
визнання ОСОБА_5. і в її особі ОСОБА_3 такими, що на момент приватизації у 1996 році квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі
втратили право користування жилим приміщенням в квартирі, заявлені ОСОБА_1. з
підстав ст. 107 ЖК
України у 2004 року,
тобто після спливу більше восьми років з моменту приватизації та одинадцяти
років з часу, як стверджує позивач, вибуття ОСОБА_5. в інше жиле приміщення.
Аналіз обставин, що мали місце після подій, з якими позивач пов'язує втрату
права на користування спірним жилим приміщенням, вказує на пропуск ОСОБА_1. без
поважних причин строків звернення до суду з такими вимогами.

В частині вимог зустрічного позову колегія суддів
виходить з наступного.

Факт належності
частини спірної квартири ОСОБА_2. та ОСОБА_3. є наявним. Останні право
власності на квартиру набули використавши один раз своє право на приватизацію
державного житлового фонду. Крім того, частину квартири ОСОБА_5. успадкувала
після смерті матері ОСОБА_4 Право власності ОСОБА_5. та ОСОБА_3 захищається
Законом України «Про власність» за відповідними нормами Цивільного кодексу
України, що регулюють відносини спільної власності громадян. Виходячи з
положень статті 4 Закону
України «Про власність», ОСОБА_1, як співвласник квартири, не повинен своє
право власності на квартиру здійснювати всупереч законним правам та інтересам
ОСОБА_5. і в її особі ОСОБА_3, як інших співвласників квартири. Останні мають
право на вселення в спірну квартиру та користування такою, а ОСОБА_1
зобов'язаний не перешкоджати їм.

Судовий збір складає 8 грн. 50
коп. та підлягає стягненню з ОСОБА_1. на користь держави.

Керуючись ст.303, п.2 ч.І ст.307, п.п.З, 4 ч.І ст.309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317,319
ЦПК України, колегія суддів -

7.

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 26
вересня 2006 року -скасувати,
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В позові ОСОБА_1
до Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з
приватизації житла», ОСОБА_2особисто та в особі законного представника
малолітнього ОСОБА_3 про визнання недійсними розпорядження органу приватизації,
свідоцтва про право власності на житло, свідоцтв про право на спадщину за
законом, визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2в своїх
інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення, усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням -
задовольнити.

Вселити ОСОБА_2
разом з малолітнім ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 в м.
Одесі.

Зобов'язати
ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_3 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 в м.
Одесі.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50
коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді /підпис/ /підписи/

Л.М.Вадовська

Л.Г.Ващенко

А.Ф.Фадєєнко

З оригіналі

Суддя
Л.М.Вадовська