У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

13 липня
2007 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України         в складі:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Романюка
Я.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня
2007 року,

в  с  т  а
н  о  в
и  л  а :

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 1987 року
по 1997 рік, від сумісного подружнього життя мають повнолітню дитину ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є студенткою денного відділення коледжу. Оскільки відповідач
добровільно матеріальної допомоги на навчання дитини не дає, позивачка просила
стягнути з нього аліменти у розмірі ¼ частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно,
на утримання доньки до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2006 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у
розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на
утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3.

Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2007 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду                        м. Дніпропетровська від
20 грудня 2006 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 березня 2007 року та передати справу до апеляційного суду для
вирішення питання про прийняття апеляційної скарги, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Крім
того, в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2007
року зазначені всі вимоги, щодо належного оформлення поданої апеляційної
скарги. Не надання суду доказів про сплату державного мита та витрат на
інформаційно - технічне забезпечення не свідчить про належне виконання вимог
ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

До того
ж, особа повинна була повідомити суд про усунення недоліків по скарзі.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування  судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено,
і це вбачається з матеріалів справи, що ухвалу апеляційного суду постановлено з
додержанням судом норм процесуального права і доводи скарги їх висновків не
спростовують.

Керуючись ст.ст.
331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Я.М. Романюк