Справа №22а- 302 /2007 р.                                           Головуючий
Категорія: про визнання рішення                                             Доповідач:    Карімова Л.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

20
лютого 2007 року
судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого -
Карімової Л.В.,

суддів:                   Кірсанової Л.І.,

Зазулинської Т.П., при
секретарі:    Зелінській І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою
представника Управління Служби Безпеки (УСБ) України в Харківській області
Костіна О.Ю. на постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від    15
вересня 2006 року по
справі за адміністративним позовом ОСОБА_1до УСБ України в Харківській області
та відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (ВГІРФО) УМВС
України в Харківській області про скасування , рішень з приводу видворення з території України,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2005 року ОСОБА_2,
який діє в інтересах та на підставі довіреності громадянина В'єтнаму ОСОБА_1,
звернувся до суду з вище вказаним адміністративним позовом. Просив скасувати
рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 26.05.2005 р. про
видворення за межі України громадянина В'єтнаму ОСОБА_1із забороною в'їзду на
її територію терміном п'ять років. Також просив зобов'язати цього відповідача
анулювати відмітку у паспорті ОСОБА_1про видворення його за межі України на
вказаний строк, повернути йому посвідчення на постійне проживання в Україні.

При розгляді справи в суді першої
інстанції ОСОБА_1доповнив свою скаргу вимогою про скасування постанови УСБ
України в Харківській області  від 29.03.2005 р. за № 70/2-6430 про видворення з
території України громадянина В'єтнаму ОСОБА_1.

В обґрунтування зазначеного позову
позивач та його представник посилалися на те, що громадянин В'єтнаму ОСОБА_1з 1981 р. офіційно на
підставі отриманого посвідчення проживав та працював на території України. Хоча
у лютому 2004 р.
позивач був засуджений вироком суду за ст..
331 КК України, він на час винесення оскаржуваних постанов не мав судимості
відповідно до вимог ст. 89
КК України.

Постановою Дзержинського районного
суду міста Харкова від    15 вересня 2006 року задоволено
вказаний адміністративний позов та скасовані постанова УСБ України в
Харківській області  від 29.03.2005 р. за № 70/2-6430 про видворення з
території України громадянина В'єтнаму ОСОБА_1та висновок ВГІРФО УМВС України в
Харківській області від 26.05.2005
р. про видворення за межі України громадянина В'єтнаму ОСОБА_1із забороною
в'їзду на її територію терміном п'ять років. Зобов'язано ВГІРФО УМВС України в
Харківській області анулювати відмітку у паспорті ОСОБА_1про видворення його за
межі України на вказаний строк та повернути йому посвідчення на постійне
проживання в Україні.

2

В апеляційній скарзі представник УСБ України в
Харківській області Костін О.Ю. просить скасувати цю постанову суду та
постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову та залишення в силі
постанови УСБ України в Харківській області від 29.03.2005 р. за № 70/2-6430
про видворення з території України громадянина В'єтнаму ОСОБА_1.

Посилається на порушення судом матеріального та
процесуального закону, оскільки дії апелянта відповідали вимогам ст. 32 Закону України
„Про правовий статус іноземців", в якої не вказано на будь-які строки, в
межах яких необхідно винести постанову про видворення іноземця за межі України.
При цьому погашення судимості позивача не є перепоною в цих діях.

Вислухавши учасників процесу, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як зазначено у ст.2 Протоколу №4,
який гарантує деякі права і свободи, не передбачені Європейською Конвенцією
з прав людини і Першим протоколом до неї: Пункт 1. Кожна людина, яка законно перебуває на території
будь-якої держави, має право на вільне пересування і свободу вибору місця
проживання в межах цієї території.

Пункт 3. Здійснення цих
прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно
з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або
громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання
злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод
інших людей.

Відповідно до пункту 4 цієї статті
права, викладені у пункті 1,
у певних районах можуть також підлягати обмеженням, які запроваджуються
згідно з законом і які виправдовуються в демократичному суспільстві державними
інтересами.

Згідно частини 1
статті 32 Закону
України „Про правовий статус іноземців" іноземець, який вчинив злочин,
після відбуття призначеного йому покарання може бути видворений за межі
України.

При цьому
рішення про видворення за межі України повинно грунтуватися на інтересах
національної або громадської безпеки та тих правах і свободах людини, які
виправдовуються державними інтересами.

Зазначена норма права не містить обов'язковість таких дій щодо іноземця. Як
встановлено районним судом та підтверджується матеріалами справи вироком
Дергачівського районного суду Харківської області від 09.02.2004 р. громадянин
В'єтнаму ОСОБА_1був засуджений за ст.331 ч.І КК України до покарання у вигляді
штрафу на користь держави, який був сплачений засудженим після набрання вироком
законної сили.

Тобто відповідно до вимог ст. 89 КК України на
час постановления оскаржуваних
позивачем рішень відповідачів ОСОБА_1вважався особою, яка не мала судимості, і
не могла вважатися такою, яка порушувала будь-які інтереси національної або
громадської безпеки.

Враховуючи ці обставини та вимоги
вище зазначених норм міжнародного та національного права, суд першої інстанції
обгрунтовано зазначив у своїй постанові, що правових підстав для видворення за
межі України громадянина В'єтнаму ОСОБА_1відповідачі у оскаржуваних рішеннях не
навели.   При цьому районним судом
обгрунтовано враховані й ті обставини, що позивач тривалий час з 1981 року офіційно на
підставі отриманого посвідчення проживав та працював на території України зі
своєю сім'єю, його син навчається у середній школі в м. Харкові, і інших
порушень законів України не допускав.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, а його
постанова відповідає вимогам матеріального та

3

процесуального права, що відповідно до ст.. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги
без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 195,196,
п.1 ч.І ст. 198, ст.
ст.200, 205, 206,211,
254 КАС України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного
суду міста Харкова від 15.09.2006 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом місяця з дня складання її у
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: