Справа № 22ц-1747/2007
Головуючий в 1 інстанції - судця Сєвєрова
Суддя-доповідач-
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2007
року
м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Кварталової A.M.,

суддів - Галушко Л.А.,
Плавич Н.Д.,

при секретарі - Чебан Н.В.,

за участі
представника - ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси
від 13 грудня
2006р.,

встановила:

У травні 2004 року ОСОБА_2
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, посилаючись на те, що 23
серпня 2003р., рухаючись на автомобілі КАМАЗ д.н. НОМЕР_1 по вул.
Чернишевського у м. Одесі при повороті на вул. Авіаційну, виїхав на смугу
зустрічного руху, порушивши вимоги п.13.3 Правил дорожнього руху України,
внаслідок чого сталося зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем „
Тойота" д.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2

В подальшому він
уточнив вимоги та звернувся також із позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що
внаслідок ДТП йому була завдана матеріальна шкода в розмірі 4882,84 грн., а також
моральна шкода в розмірі 11700 грн., яка полягала в порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість вести активний засіб життя, порушилися
відносини з оточуючими людьми, оскільки автомобіль постійно використовувався
ним для поїздок за межі міста для відвідування старої матері дружини, яка
потребує стороннього догляду, крім того, його дочка є інвалідом 2 групи і для
відвідування лікарні автомобіль також був потрібний. Він вважав, що ОСОБА_3 у
ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах, автомобіль Камаз та причеп, якими
керував ОСОБА_3 під час ДТП належать саме їй, договір оренди, наданий у
судовому засіданні, вважав недійсним, тому наполягав, що вона мала нести
відповідальність за завдану шкоду.

Представник
ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов визнав частково, не заперечуючи того, що винним у ДТП був
його довіритель ОСОБА_3, пояснив ,
що у трудових відносинах з ОСОБА_4 він не перебував.

Відповідачка
ОСОБА_4 позов не визнала, посилаючись на те, що вона є суб'єктом
підприємницької діяльності, автомобіль Камаз, держномер НОМЕР_1, та причеп,
д.н. НОМЕР_3 належать їй, однак вона здала їх в оренду ОСОБА_3, про що вони
уклали договір оренди від 8.08.2003 року, крім того, вона видала йому доручення
на управління цими транспортними засобами, в трудових відносинах з нею ОСОБА_3
не перебував, тому просила відмовити в задоволенні позову.

Рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси від 13
грудня 2006р., позовні вимоги -
задоволені частково.

Суд стягнув з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 4882 грн. 82 коп. та моральну
шкоду в сумі 3000 грн.

В задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 -відмовив.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що судом були порушені
норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, за
заподіяну матеріальну та моральну шкоду повинна відповідати ОСОБА_4

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши суддю -
доповідача, яка доповіла колегії суддів зміст оскаржуваного рішення, мотиви
і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, вислухавши
пояснення на неї учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційну  скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно п.3 ст.10
ЦПК України , кожна
сторонд повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
підстав.

Постановляючи
рішення про задоволення позовних вимог частково, суд виходив з того, що з вини
водія ОСОБА_3 23 серпня
2003р., сталося ДТП, а тому слід покласти обов'язок по відшкодуванню заподіяної
позивачу ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 4882 грн.84 коп. та моральної шкоди в сумі 3000 грн. на
ОСОБА_3. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних
підстав. Згідно з ст. 450 ЦК України організації і громадяни, діяльність яких
пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації,
промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані
відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть,
що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №6 від 27 березня 1992 р.
"Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Вирішуючи спір,
суд врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року (з
наступними змінами), даними в п.п.2, 3,
4 постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди" про те, що при заподіянні шкоди джерелом
підвищеної небезпеки відповідальність покладається на володільця джерела
підвищеної небезпеки.

Під володільцем
джерела підвищеної небезпеки розуміється, зокрема, громадянин, який здійснює
експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності або з
інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

З матеріалів
справи вбачається, що автомобіль КАМАЗ державний номер НОМЕР_1, зареєстрований
за ОСОБА_4 Однако 23 серпня 2003р. ним керував водій ОСОБА_3 на підставі
довіреності посвідченої нотаріусом від 09.04.2003р.(а.с.181-182).

Особа, яка
одержала автомобіль за довіреністю і здійснює його експлуатацію, стає
володільцем цього транспортного засобу.

Відповідно до
ст.440-1 ЦК України (1963р.) моральна шкода, завдана фізичній особі, внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка її завдала,
незалежно від вини.

Тобто в даному
конкретному випадку володільцем автомобіля був ОСОБА_3 Тому суд правильно , виходячи зі ст. 440, 440-1 , 450 ЦК
України прийшов до висновку про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
ОСОБА_3.

Висновок суду
про відшкодування моральної шкоди в сумі 3000
грн. ґрунтується на законі, оскільки пошкодження автомобіля потребувало від
позивача додаткових фізичних і моральних зусиль, матеріальних витрат, призвело
до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від
позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір
відшкодування моральної шкоди відповідає засадам виваженості, розумності і
справедливості.

Суд прийшов
правильно до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та
моральної шкоди з ОСОБА_4 є необґрунтовані, оскільки факт перебування ОСОБА_3 в
трудових відносинах не доведено, спростовується копією трудової книжки ОСОБА_3
та відомостями Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості, де трудовий
договір підприємцем не був зареєстрований.

З'ясувавши в
достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами .

Враховуючи все
вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення
суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарзі
доводи правильність висновків суду не спростовують, не можуть бути підставою
для його скасування.

За таких
обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без
зміни.

Оскільки при
подачі апеляційної скарги судовий збір сплачений не в повному обсязі , тому колегія
суддів вважає що судовий збір в сумі 03
грн.75 коп. слід стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись
ст.ст.209, 303, 307 ч.1
п. 1,308,314 ч.іп.1, 315,317,319     ЦПК України, колегія судців судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області ,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 13
грудня 2006р. залишити без змін.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
в сумі 03грн.75 коп.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.