Справа № 22Ц
3310/2006                                                  Головуючий
у І інстанції Малишенко Т.О.
Категорія 1,39                                                                    Доповідач
у 2 інстанції Касьяненко Л.І
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

1   березня
2007   року   колегія
суддів   судової   палати
в   цивільних   справах Апеляційного суду Київської області
у складі:

Головуючого: Хопти С.Ф.,

суддів: Даценко Л.М., Касьяненко
Л.І.

при секретарі: Муханько О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою представника відповідача ПП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Славутицького міськсуду від 7.08.2006 року у справі за позовом ОСОБА_3
до ПП ОСОБА_1 про внесення запису до трудової книжки , стягнення боргу по
заробітній платі , середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні, компенсації у зв"язку з несвоєчасною сплатою заробітної плати
та моральної шкоди, -

встановила:

Позивачка звернулася в суд з вказаним позовом та просила
визнати незаконним наказ від 12.05.2006 року про її звільнення за п.4 ст.40
КЗпП України, стягнути борг по заробітній платі за відпрацьований період з
5.12.2005 року по 18.04.2006 року в сумі 1550, 64 грн.; грошову компенсацію за
невикористані нею 10 днів щорічної відпустки за період з 5.12.2005 року по
18.04.2006 року , грошову Компенсацію за 7 календарних днів додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей віком до 15-ти років в сумі 264,86 грн.;
середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з
19.04.2006 року по 7.08.2006 року в сумі 1596,91 грн.; вихідну допомогу у
розмірі трьохмісячного середнього заробітку в сумі 1390, 53 грн.; майнову шкоду
у розмірі 117,15 грн.; моральну шкоду в сумі 3000 грн. та 300 грн. за надання
юридичної допомоги.

Рішенням Славутицького міськсуду
від 7.08.2006 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду в частині
визнання незаконним наказу від 12.05.2006 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи
на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України та внесення до трудової книжки запису про
звільнення її на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням ,
стягнення боргу по заробітній платі в сумі 1550,64 грн., стягнення середнього
заробітку за період затримки у виплаті в сумі 1596,91 грн., вихідної допомоги в
сумі 1390,53 грн. та стягнення       з
надання    правової допомоги і ухвалити
нове рішення про відмову

заявлених
вимог , посилаючись на   неповне
з'ясування судом   обставин, що мають
значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Задовольняючи частково вимоги позивачки та постановлюючи
рішення суд вважав доведеним порушення відповідачем трудового законодавства при
звільненні позивачки.

Проте з таким висновком суду колегія повністю погодитись
не може, оскільки такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та законі.

Судом встановлено, що відповідач є суб"єктом
підприємницької діяльності, тобто приватним підприємцем і діє на підставі
свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи, виданого від 30.06.2004 року
виконкомом Славутицької міськради. 5.12.2005 року відповідач, як підприємець
уклав договір із позивачкою - продавцем непродовольчих товарів, робоче місце
якої знаходилось у будівельному магазині „Майстер", розташованого в Чернігівському
кварталі м. Славутич.

За наказом СПД ОСОБА_1 від 12.05.2006 року позивачку було звільнено з
роботи за п.4 ст.40 КЗпП України з 19.04.2006 року за невихід на роботу без
поважних причин / прогул/. Доводи позивачки про те, що нею подавалась заява 18.04.2006
року про звільнення за власним бажанням спростовуються матеріалами справи,
оскільки така заява в матеріалах справи відсутня.

Підтвердженням того, що ОСОБА_3 допустила прогул є те, що
з 19.04.2006 року вона не вийшла на роботу, а 12.05.2006 року нею подана заява
про звільнення за власним бажанням і така заява є в матеріалах справи, доказів
поважності невиходу на роботу з 19.04.2006 року позивачка не надала.

За таких обставин вважати наказ СПД ОСОБА_1. від
12.05.2006 року про звільнення позивачки за прогул - незаконним немає підстав.

Заявлені позивачкою вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній
платі в зв"язку з тим, що вона допускала перероблення часу, а оплата
відповідачем проводилась не за фактично відпрацьований робочий час, є
надуманими і такими що не підлягають задоволенню, оскільки згідно п.4 трудового
договору від 5.12.2005 року ОСОБА_3 було встановлено неповний робочий день і в
п. З даного договору позивачці встановлена оплата праці у розмірі 166 грн. на
місяць, а саме ½  частина мінімального розміру заробітної плати
з чим і погодилась остання підписуючи цей договір, про це свідчать і графіки
робити ОСОБА_3 з яких вбачається, що вона працювала півставки та отримувала
відповідну зарплату.

Також встановлено, що позивачка отримала за період з грудня 2005 року по
березень 2006 року 570,38 грн., крім заробітної плати за відпрацьований час з
1.04. по 18.04.2006 року в розмірі 93,28 грн., яка і підлягає стягненню.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні за правилами ст.117 КЗпП України, то в цій частині слід відмовити,
оскільки вини з боку відповідача за несвоєчасність виплати позивачці повного
розрахунку при звільненні не встановлено.

За правилами ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні
щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Оскільки позивачці не була виплачена грошова компенсація за невикористані нею
10 календарних днів щорічної відпустки за період з 5.12.2005 року по 18.04.2006
року / 28 дн. : 12 х 4 = 10 дн./ та грошова компенсація за два календарних дні
додаткової відпустки як працівнику, що має дитину до 15-ти років / 7 дн. : 12 х
4 = 2 дн./ враховуючи, що середньоденний заробіток становить 5,78 грн. / 675,90
грн. - нараховану заробітну плату за грудень-150,90 грн. 2005 рік ; січень 2006
року - 175 грн.; лютий-175 грн.; березень - 175 грн., поділити на 117 дн. -
кількість відпрацьованих календарних днів без урахування святкових та
відпрацьованих у квітні 2006 року : 30 +29+28+30 =117 дн., то вона підлягає
стягненню в розмірі 71,70 грн. /5,78 грн. х 12 дн. = 71,70   грн./

Щодо вимог про стягнення вихідної допомоги, то в цій
частині слід відмовити, оскільки ст. 44 КЗпП України надає вичерпний перелік у
яких випадках вона передбачена.

В іншій частині
рішення суду не оскаржується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну    скаргу               представника    відповідача    ПП
ОСОБА_1- ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Славутицького міськсуду від
7.08.2006 року скасувати та ухвалити нове , яким позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити частково. Стягнути з СПД ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 93,28 грн. -
заробітну плату за квітень 2006 року ; 71,70 грн. за невикористану відпустку та
110,62 грн. судових витрат, пов"язаних з явкою до суду.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення може було оскаржено до Верховного Суду України протягом двох
місяців з моменту його проголошення.