Справа № 22-1825                      Головуючий в 1 інстанції Федорчук М.М.
Категорія       11                                           Доповідач Бондаренко Л.І.
УХВАЛА Іменем України

2007р. березня 20 дня. Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М. суддів Бондаренко Л.І., Бабенко П.М. при секретарі
Проляпа О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу скаргою ОСОБА_1

на рішення Калінінського районного
суду м.Донецька від 4 грудня 2006р.

за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи Орган опіки та піклування
Калінінської районної у м. Донецьку ради, Донецьке обласне відділення Дитячого
Фонду України про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та
повернення сторін у
первісне положення.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення
Калінінського районного суду м.Донецька від 4 грудня 2006р., яким позовні вимоги ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_5, до
нього - ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним
та повернення сторін у
первісне положення задоволені.

Визнано
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 25 грудня
2004р., укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_1

Суд
зобов"язав ОСОБА_1 повернути ОСОБА_5, неповнолітнім ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в натурі квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 повернути ОСОБА_1 отримані по правочину в
натурі грошові суми у
розмірі 8.172 грн.

2

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки на час
укладання договору купівлі-продажу норми ЦК та СК України не вимагали отримання дозволу органів опіки та піклування
на відсудження майна дітей. Суд не встановив правил порушення нотаріальних дій при нотаріальному посвідченні спірного договору.
Суд не взяв до уваги зміст розписки
ОСОБА_5 про те, що він отримав від ОСОБА_1 2.000 доларів США за продаж спірної квартири, сума 8.172
грн., яка вказана у договорі зніжена.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення-
без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 24 листопада 1998р. на квартиру АДРЕСА_1 неповнолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1р. народження, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2р. народження є
співвласниками разом з їх батьком - відповідачем по справі
ОСОБА_5 у рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_3р. мати дітей померла.

Батько дітей відповідач ОСОБА_5 з 1999р. знаходився на обліку у міському наркологічному диспансері з приводу алкогольної
залежності.

Рішенням голови Комунарської районної адміністрації Запоріжської міської ради від 19 грудня 2005р. опікуном дітей призначена
ОСОБА_2-позивачка по справі.

Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 29 червня 2006р.
відповідач ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Згідно договору купівлі-продажу від 25 грудня 2004р. ОСОБА_5, діючий від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей
ОСОБА_3, ОСОБА_7передав у власність покупцю ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1 за 8.172 грн.

Суд, даючи оцінку доводам та запереченням сторін, поясненням свідків ОСОБА_8- приватного нотаріуса дійшов до висновку, що
сторонами правочину ОСОБА_5, ОСОБА_1 були порушені
майнові права на житлові інтереси неповнолітніх дітей, які залишились
без материнського та батьківського піклування, після смерті їх
матері.

Відповідно до частини 6 статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками
не може суперечити правам та інтересам їхніх дітей.

Контроль за дотриманням прав дитини у цій ситуації мали б здійснювати органи
опіки та піклування.

Згідно статті 17 Закону України „Про охорону дитинства" від 21 червня 2001р., якій діяв на час укладання правочину по справі,
батьки не мають право без дозволу органів опіки і піклування укладати договори,
які підлягають нотаріальному посвідченню, відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати обмін, відчуження житла.

3

Суд з врахуваннях конкретних обставин по справі, положень статті 203 ЦК України, ст.17 Закону України „Про охорону
дитинства" правильно вирішив спір, захищає майнові інтереси
неповнолітних дітей.

Доводи у скарзі про те, що на час укладання договору купівлі-продажу норми ЦК та СК України не вимагали отримання
дозволу органів опіки та піклування на відсудження
майна дітей не є переконливими для скасування рішення суду та відмови в задоволенні
позову.

Дійсно на час укладання договору - у грудні 2004р. змін у статтю 177 Сімейного Кодексу про те, що батьки малолітньої дитини не
мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти
правочини щодо її майнових прав: укладати договори, тощо, ще не було. З 25 червня 2005р. діє стаття 117 Сімейного Кодексу
України з доповненнями, у якій - частині
другій - вказана презумпція згоди батьків на правочин (договір), який вчиняє один із них щодо майна, яке належить малолітній
дитині.

Також у Цивільному кодексі України немає норми, яка забороняла б батькам вчиняти чи давати згоду на вчинення певних правочинів
без згоди органу опіки та піклування, але існує положення норми ст.203 ЦК України.

Приватний нотаріус, посвідчує спірний правочин, керувався нормами сімейного та цивільного законодавства, якій діяв на час
укладання договору.

Між тим, суд, розглядаючи вимоги опікуна неповнолітних дітей, правильно
керувався статтею 203 ЦК України та Законом України „Про
охорону дитинства".

Апеляційний суд, посилаючись на ці норми матеріального права при перевірці доводів апеляційної скарги відповідача, не може
взяти до уваги відсутність на час укладання договору доповнень в
подальшому у статтю 177 Сімейного Кодексу України, а також відповіді Міністерства юстиції щодо отримання згоди
органів опіки та піклування (а.с.237, 238).

Посилання у скарзі про те, що суд не встановив правил порушення нотаріальних дій при нотаріальному посвідченні спірного
договору, не впливають на правильність вирішеного спору.

На час посвідчення правочину існував Закон України „Про охорону дитинства" та положення статті 203 ЦК України, які були застосовані при ухваленні рішення
суду.

Доводи у скарзі про те, що суд не взяв до уваги зміст розписки ОСОБА_5 про те, що він отримав від ОСОБА_1 2.000 доларів США за
продаж спірної квартири, сума 8.172 грн., яка
вказана у договорі зніжена, не можуть бути підставою для зміни рішення та стягнення з ОСОБА_5 вказаної у розписці вказаної валюти.

Судом першої інстанції перевірялись такі доводи ОСОБА_1, яким суд дав
правильну правову оцінку.

Рішення суду відповідає нормам матеріального, процесуального права, підстав
для скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, ЦПК України,-

4

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Калінінського районного
суду м.Донецька від 4 грудня 2006р.

залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції-Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили ухвали апеляційного суду.