У х в а л а

іменем
україни

24 жовтня 2007 року

м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

головуючого
Патрюка М.В.,

суддів:
Пшонки М.П.,
Берднік І.С.,

Данчука В.Г.,
Костенка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, за касаційною
скаргою представника позивачки - ОСОБА_3 - на рішення Ленінського районного
суду м. Донецька від 27 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 20 грудня 2006 року,

в с т а
н о в и л а:

Постановою судді
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 28 травня 1997 року з
ОСОБА_2стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно з 20 травня
1997 року до повноліття дитини.

У червні 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2заборгованості
зі сплати аліментів. При цьому зазначала, що відповідач з травня 2003 року до
квітня 2006 року аліменти не сплачує та має заборгованість у розмірі 7 923 грн.
65 коп., а також неустойку (пеню) у розмірі 86 843 грн. 20 коп.

У судовому
засіданні позивачка зменшила розмір позовних вимог і просила стягнути з
ОСОБА_2заборгованість по аліментам в розмірі 7 897 грн. 67 коп. і неустойку
(пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день
прострочення в розмірі 40 164 грн. 08 коп.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Донецька від 27 вересня 2006 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2006 року,
частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з відповідача на її користь
неустойку (пеню) за несплачені, але нараховані аліменти в розмірі 2 400 грн.92
коп. за період з травня 2005 року до травня 2006 року, у решті позову
відмовлено.

У
касаційній скарзі представник позивачки - ОСОБА_3 - ставить питання про
скасування судових рішень та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог,
мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального й процесуального
права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи даний
спір, суд частково погодився з вимогами позивачки про стягнення з відповідача
неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за
кожен день прострочення. При цьому суд виходив із того, що ОСОБА_2допустив
заборгованість зі сплати аліментів за період з 1 травня 2003 року до 1 травня
2006 року в розмірі 7 897 грн. 67 коп., і визначив, що неустойка (пеня) за
несплачені, але щомісячно нараховані аліменти за зазначений період, складає 2
400 грн. 92 коп.

Залишаючи це
рішення без змін, апеляційний суд не врахував, що такий спосіб нарахування
неустойки (пені) не відповідає вимогам ст. 196 Сімейного кодексу України та ст.
ст. 258, 540, 551 ЦК України.

Як убачається з
матеріалів справи, відповідач допустив заборгованість зі сплати аліментів з 1
травня 2003 року, ОСОБА_1 звернулася до суду 19 червня 2006 року.

Відповідно до п.
1 ст. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені)
застосовується позовна давність в один рік. Ухвалюючи рішення суду про
стягнення з ОСОБА_2неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення з 1 травня 2003 року, суд керувався ст.
196 Сімейного кодексу України. Між тим відповідно до п. 1 Прикінцевих положень
Сімейного кодексу України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним Кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

У зв'язку з цим
висновок суду про те, що стягнення неустойки (пені) необхідно проводити з 1
травня 2003 року, не може бути визнаний обґрунтованим, оскільки зроблений
усупереч вимогам ст. 196 Сімейного кодексу України та ст. 258 ЦК України щодо
порядку нарахування неустойки (пені).

Крім того,
недостатньо перевіреним залишилося питання правильності підрахунку самої суми
неустойки (пені).

Усі ці питання
мають істотне значення для правильного вирішення справи, однак вони належним
чином судом не з'ясовані.

Виходячи з
наведеного, керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
представника позивачки - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Донецька від 27 вересня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2006 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

М.П. Пшонка
І.С. Берднік   В.Г. Данчук   А.В. Костенко