Справа №22 - 321 /2007                                         Головуючий
у 1 інстанції: Наюк Л.М.
Категорія: 39                                                                  Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21   лютого 2007р.                                         Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого:
Краснощокової Н.С. суддів: Маширо О.П., Ігнатової Л.Є. при секретарі:
АндрусьВ.Г.

за участю позивача  ОСОБА_1 та представника відповідача Єрьоміної
Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача на ухвали Харцизького міського суду від 13
листопада 2006р. та від 23 листопада 2006р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Харцизького міського відділу Управління внутрішніх справ України в Донецькій
області про визнання та стягнення грошової допомоги, компенсації замість
належного форменного одягу,
невикористаної відпустки, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006р. позивач звернувся до суду з позовом до Харцизького міського
відділу Управління внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання та
стягнення грошової допомоги, компенсації замість належного форменного одягу,
невикористаної відпустки, моральної шкоди.

21.11.2006р. позивач звернувся з додатковим позовом до відповідача про
стягнення середнього заробітку у зв'язку з несвоєчасним розрахунком в розмірі
9100 грн.

Ухвалою Харцизького міського суду від 13 листопада 2006р.
прийнято відмову від позову ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при звільненні, провадження у справі в цій
частині вимог закрито.

Ухвалою Харцизького міського суду від 23 листопада 2006р. провадження у
справі у іншій частині вимог закрито на підставі п.1 ч.І ст. 205 ЦПК України,
позивачеві роз'яснено, що розгляд заявлених ним вимог відноситься до юрисдикції
адміністративного суду.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвали суду від 13 та 23
листопада, посилаючись на те, що ухвала від 13.11.2006р. є неправильною,
оскільки закрито провадження в частині його вимог про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку у той час, як він таких вимог не заявляв. В
судовому засіданні він лише усно промовив, що не включив таку вимогу в позовну
заяву, але не виключив можливість подальшого висунення такої вимоги. Але суд
ухвалою від 13.11.2006р. фактично позбавив його можливості заявити такий позов.
Ухвала від 23.11.2006р. є неправильною, оскільки на його думку, він правильно
звернувся з позовом до відповідача в порядку цивільного судочинства, оскільки
виплати., про стягнення яких він просить, відносяться до структури заробітної
плати. Саме в порядку цивільного судочинства розглядаються спори, що виникають
з трудових правовідносин. Просить скасувати ухвали та направити справи на новий
розгляд.

В засіданні апеляційного суду позивач наполягав на скарзі та просив
скасувати ухвали, представник відповідача проти скарги заперечувала.

Заслухавши   доповідача,
пояснення   позивача,   представника відповідача,

перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга підлягає задоволенню, а ухвали суду підлягають скасуванню з наступних
підстав.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення
заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні суд виходив із того, що
позивач відмовився від цієї вимоги. Однак, станом на 13.11.2006р. у справі була
лише одна позовна заява про визнання та стягнення грошової допомоги,
компенсації замість належного форменного
одягу, невикористаної відпустки, моральної шкоди, вимог про стягнення
середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивач не заявляв.

У той же час до справи долучено додаток до позовної заяви, поданий
позивачем 21.11.2006р., у якому позивач просить визнати його право на отримання
виплати у разі несвоєчасного розрахунку та стягнути середній заробіток в сумі
9100 грн., фактично ці вимоги залишились не розглянутими.

Закриваючи провадження у справі за позовом про визнання та стягнення
грошової допомоги, компенсації замість належного форменного одягу, невикористаної відпустки, моральної шкоди суд
виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, розгляд заявлених вимог відноситься до юрисдикції
адміністративного суду. Оскільки відповідач є суб'єктом владних повноважень
компетенція адміністративного суду поширюється на даний спір відповідно до
ч.І.ст. 17 КАС України.

Однак, згідно з ч.1. ст. 20 КАС України місцевим адміністративним судом є
місцевий загальний суд. На стадії прийняття позову суд мав можливість залишити
позовну заяву без руху для усунення недоліків, однак, суд прийняв позов,
розглядав його, і залишення його без розгляду з тих підстав, що справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у даному випадку не
відповідає вимогам закону.

Тому ухвали підлягають скасуванню, а справа - направленню у суд першої
інстанції для нового розгляду.

Керуючись ст.ст.
307, 312, 313-315 ЦПК України, Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвали Харцизького міського суду від 13 листопада 2006р.
та від 23 листопада 2006р. скасувати, справу направити на новий розгляд у той
же суд.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана
протягом 2-х місяців з дня набрання законної сили ухвалою  апеляційного суду.