Справа № 2-87
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 серпня 2007 року
Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим

у складі
головуючого     судді -  Кайро І.А.

при секретарі
-  Іванової С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Ялти цивільну справу за позовом  ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3про визнання права
власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И
В:

Позивачі
звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1. про визнання права власності
на земельну ділянку.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що вони придбали 3/10 частки будинку АДРЕСА_1. У звязку
з наведеним на їх думку їм повинно належати 3/10 частки земельної ділянки,
розташованої на прибудинкової території для обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, оскільки у відповідності до чинного законодавства України
при переході права власності на будинок або його частину до набувача переходить
й право власності на земельну ділянку, у звязку з чим вони та звернулися до
суду з данною позовною заявою.

Відповідачка
у судовому засіданні  позов не визнала пояснивши
при цьому, що її чоловік продав лише будинок, а земельну ділянку він позивачам
не продавав.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до
висновку про те, що  у задоволенні даного
позову необхідно відмовити по наступних підставах:

При
цьому судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 12 липня 1999
року, ОСОБА_4. належали 3/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1(а.с.32).

Як  вбачається з копії державного акту на право
власності на землю, ОСОБА_3. належить 7/10 а ОСОБА_4. 3/10 часток земельної
ділянки розташованої за адресою м. АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно договору купівлі - продажу від 15 лютого 2002 року ОСОБА_4. продав
позивачам у равних частках 3/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1які
складаються з приміщень літ.А:2-1 кладова, 3-1 житлова кімната, 3-2 заскленна
веранда, літня кухня літ Б, уборна літ.
Д. (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про смерть,
ОСОБА_4помер ІНФОРМАЦІЯ_1року (а.с.113).

У
відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті
ОСОБА_4. спадкове майно, що складається з 3/10 часток права власності на
земельну ділянку розташовану за адресою м. АДРЕСА_1 перейшло до його дружини
ОСОБА_3. (а.с.120).

У
звязку з наведеним, у теперішній час власником усієї земельної ділянки, що
розташована за адресою м. АДРЕСА_1 є ОСОБА_3., яка і була залучена до справи у
якості відповідача.

При
цьому суд не бере до уваги пояснення позивачів, стосовно того, що при переході
права власності на будинок або його частину до набувача переходить й право
власності на земельну ділянку з наступних підстав:

У відповідності до  ч.1, ст. 120 ЗК
України (2002 року), при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі
цивільно - правових угод. Вказана норма закону діяла на час укладення договору
купівлі - продажу частини домоволодіння.

При цьому судом достовірно
встановлено, що ОСОБА_4. продав позивачам лише 3/10 частки житлового будинку
АДРЕСА_1, які складаються з приміщень літ.А:2-1 кладова, 3-1 житлова кімната,
3-2 заскленна веранда, літня кухня літ Б, уборна літ.  Д..

Будь - яких цивільно - правових угод стосовно спірної земельної ділянки
сторони не укладали, як і не зазначали у договорі  купівлі - продажу, що у власність позивачів
переходить будь яка земельна ділянка.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що, договір купівлі
продажу укладався між сторонами лише на 3/10 частки будинку. Для продажу
спірної земельної ділянки мав укладатися окремий договір, звязку з чим у
задоволенні позову повинно бути відмовлено.

При
таких обставинах вимоги  підпункту
г.1  п.18 постанови Пленуму  Верховного суду України від 16 квітня 2004
року №7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ” у частини того що, якщо договором про відчудження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача
переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята житловим
будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування, не
можуть розповсюджуватися на право відношення яки виникли між сторонами,
оскільки сам договір не містіть вказівок на те що разом з частиною
домоволодіння продавалася і земельна ділянка, без указівки її розміру.

Таким
чином,  позовні вимоги ОСОБА_1., ОСОБА_2.
не засновані на законі і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 88, 214,  215,
Цивільного  процесуального кодексу
України,  ст. 120 ЗК України (2002 року),
п.п. Г1 п.18 постанови пленуму
Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 „про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”

В И Р І Ш И В :

У
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3про визнання права власності на земельну
ділянку - відмовити.

Рішення суду  може бути  оскаржено
в  апеляційному  порядку
в Апеляційний суд  АРК  через
Ялтинський  міський  суд  в
порядку  та строки  передбачені
ст.  ст. 294,  296
Цивільного процесуального кодексу
України.

Суддя