Справа № 22ц - 56 /2007 рік
інстанції Мироненко І.П.
Суддя-доповідач Козлов О.М.
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2007 року колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого:
Ігнатолі Т.Г.

суддів:                Кочегарової
Л.М., Козлова О.М.,

при секретарі   Сінгур Н.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері   за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 березня 2006 року

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 березня 2006 року стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. стягнуто аліменти у сумі 50 грн. щомісячно,
починаючи з 25 жовтня 2006 року.

В апеляційній
скарзі відповідачка просить рішення скасувати і справу направити на новий
судовий розгляд, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, яке,
на її думку, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального
законодавства.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідачки та її представника -ОСОБА_3, які підтримали
апеляційну скаргу, позивачку, яка просила відхилити апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду не підлягає
скасуванню з таких підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване по суті і
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З позовної заяви
та пояснень сторін вбачається, що позивачка ОСОБА_1. звернулась до суду з
позовом до відповідачки ОСОБА_2. про стягнення аліментів на своє утримання у
розмірі 250 гривен.
В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що у листопаді 2002 року приїхала в
Україну і з цього часу проживає у місті Маріуполі Донецької області. За віком
їй призначена пенсія, яку вона отримує раз в півроку в Росії, її розмір
еквівалентний не більше 200
гривень. За станом свого здоров'я має потребу у додаткових витратах на
придбання ліків, вона є інвалідом П групи. її дочка ОСОБА_2. не працює, хоча
має таку можливість, і зовсім про неї не піклується, а інших близьких родичів в
неї не має. Відповідачка ОСОБА_2., не заперечуючи свого обов'язку по утриманню
непрацездатної матері, позовні вимоги не визнала, оскільки не має можливості
надавати їй таку допомогу. Вона є інвалідом ПІ групи, отримує мінімальну пенсію
і за

2

станом
здоров'я не працює, також має потребу у додаткових витратах на придбання
ліків, її ж дочка не має можливості надавати їй допомогу, бо в неї на утриманні
знаходиться неповнолітня дитина.

Відповідно до
ст. 202-205 СК
України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син можуть бути
звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати
участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися
від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд визначає розмір аліментів на
батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з
урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру
аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання
від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини,
чоловіка та своїх батьків.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідачка ОСОБА_2 є
дочкою позивачки ОСОБА_1. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про
народження, згідно якого ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтвом про розірвання шлюбу,
згідно якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 21
серпня 1964 року
розірвали шлюб, жінці після розірвання шлюбу присвоєне прізвище ІНФОРМАЦІЯ_2,
свідоцтвом про народження, згідно якого ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, в графі батьки
записані: батько - ОСОБА_4,
мати - ОСОБА_5
(ар. с 9-11). Других
дітей позивачка не має.

ОСОБА_1. є
громадянкою Російської Федерації, на території України перебуває на законних
підставах, 7 липня 2003 року ВГПіІС
Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області видане посвідчення серія
НОМЕР_1 на право
постійного проживання (а.с. 4).

Згідно довідки
МСЕК № 545955, ОСОБА_1.
у травні 2002 року
встановлена П група інвалідності безстроково (а.с. 6,7)

Як вбачається з
ощадних книжок НОМЕР_2
філії Геленжинського ВОБ та Хе 4170395
філії Таганрозького ОБ Російської Федерації, розмір пенсії ОСОБА_1. складає
900 російських
рублів, що дорівнює 163 гривням
України (за офіційним курсом станом на 7
березня 2006 року.
(а.с. 41).

Згідно
посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_2.
з квітня 2002 року
встановлена ПІ група інвалідності з дитинства, безстроково. За довідкою
Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя ОСОБА_2. станом на березень 2006
року отримує пенсію за інвалідністю у розмірі 337 гривень 93 копійки (а.с. 31,42).

За даними ЖКП
"Житло Схід" за місцем проживання ОСОБА_2.- АДРЕСА_1, зареєстровані,
однак не проживають її дочка ОСОБА_6 та онука ОСОБА_7, 1999 року народження
(ар.с 33,34).

Таким чином,
судом вірно покладено на ОСОБА_2. обов'язок по утриманню непрацездатної матері,
яка потребує цієї допомоги.

При
визначенні  розміру
аліментів,  суд врахував  матеріальний
стан  сторін, зокрема матеріальний
стан відповідачки, яка сама, одержує дохід в межах прожиткового мінімуму, її
сімейний стан, і вірно визначив розмір аліментів у сумі 50 гривен
щомісячно. Враховуючи матеріальний стан відповідачки, суд на підставі ч.1,3 ст.
82 ЦПК України з
законних підстав звільнив її від сплати судових витрат.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно перевірив доводи позивачки і
заперечення відповідачки, правильно застосував норми матеріального права і
прийшов до обґрунтованого висновку щодо обов'язку відповідачки по сплаті
аліментів і до розміру цих аліментів.

3

Посилання
позивача в апеляційній скарзі на те, що мати в свій час ухилялась від виконання
своїх обов'язків по її вихованню колегія суддів вважає необгрунтованими, так як
відповідачка не надала суду доказів, які б це підтверджували.

Надані сторонами
апеляційному суду докази, щодо їх матеріального становища, не спростовують
висновків суду і не є підставою для задоволення скарги відповідачки.

Інші доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
норм права, які призвели або могли призвести до неправильного рішення по
справі.

З огляду на
наведене, законних підстав для відмови в задоволення позовних вимог суд першої
інстанції не мав.

Таким чином
позовні вимоги про стягнення аліментів судом першої інстанції задоволені з
підстав передбачених законом.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, дав належну оцінку безпосередньо дослідженим і
наявним у справі доказам та поясненням сторін, правильно застосував
матеріальний закон і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення
позовних вимог про стягнення аліментів.

З урахуванням
викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено
на підставі ст.ст.202-205 СК України, п.5 ст.150 СК України, відповідає вимогам
ст. 10,60,214,215,233 ЦПК
України і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303,307,308
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевськога районного суду міста Маріуполя від 14 березня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги безпосередньо
до апеляційної інстанції.