АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року                                                                                         м.Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Мизи Л.М.

суддів Федорової АС, Процик MB.

при секретарі
Тімченко О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі
апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Суворівський
РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, про усунення перешкод в здійсненні
права власності і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи Комунальне підприємство „Одеське міське бюро технічної інвентаризації і
реєстрації об"єктів нерухомості, ОСОБА_5, приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

07.07.2005 року ОСОБА_2звернулася до суду з зазначеним позовом і
вказала, що за нотаріально посвідченим договором від 17.02.2004 року вона
придбала у ОСОБА_1квартиру АДРЕСА_1у
м.Одесі, однак відповідач та члени його сім"ї ОСОБА_3і
ОСОБА_4відмовляються звільнити квартиру і знятися з реєстраційного обліку, тим
самим перешкоджають їй в здійсненні права власності. Посилаючись на зазначені
обставини ОСОБА_2просила усунути перешкоди у здійсненні права вланості шляхом
виселення відповідачів з належної їй квартири, а також просила зобов"язати
органи реєстрації зняти їх з реєстраційного обліку.

Відповідачі позов
не визнали і ОСОБА_1пред"явив до ОСОБА_2зустрічний позов про визнання
договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним за підставами ст. 230 ЦК
України, посилаючись на те, що договір ним був укладений внаслідок обману.

Третя особа
ОСОБА_5підтримав позов ОСОБА_2та не визнав зустрічний позов ОСОБА_1

Представники третіх осіб - КП „ОМБТІ і РОН" та Суворовського РВ ОМУ  УМВС

Справа 22ц-991/ 2007
р. Головуючий першої інстанції Кисельов В.К. Доповідач Миза Л.М

2 України в Одеській області просили розглянути справу у їх
відсутність.

Рішенням суду
позов ОСОБА_2задоволено. Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_2права власності
та виселено ОСОБА_1, ОСОБА_3., ОСОБА_4з квартири АДРЕСА_1у м.Одесі.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення з
мотивів порушення норм матеріального права, неповноти з"ясування обставин,
які мають значення для справи.

Колегія суддів,
заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, приходить до висновку,
що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд, відмовляючи
в задоволенні зустрічного позову, виходив з недоведеності позовних вимог. Такий
висновок суду відповідає матеріалам справи та доказам по справі, оскільки
відповідно до ст.ст. 10, 59 ЦПК України кожна з сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а
ОСОБА_1свої вимоги не довів.

Як слідує з
матеріалів справи, ОСОБА_1просив визнати договір недійсним за підставами ст.
230 ЦК України, посилаючись на те, що уклав договір внаслідок обману, і свої
вимоги не змінював.

Відповідно до
ст. 230 ЦК
України договір визнається недійсним, якщо одна із сторін цього договору ввела
в оману другу сторону щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має
місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Разом з тим,
жодних з передбачених ст.230 ЦК України дій сторона за договором, тобто
ОСОБА_2не вчиняла, що підтвердив позивач в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції, зазначивши при цьому, що зустрівся з ОСОБА_2єдиний раз
лише під час укладення договору в нотаріальній конторі і жодних дій щодо нього
ОСОБА_2не допускала, а лише підписала договір.

Про
направленість волевиявлення ОСОБА_1щодо продажу квартири свідчить ті обставини,
що ОСОБА_1особисто в нотаріальній конторі підписав договір купівлі-продажу,
отримав кошти за продану квартиру і підтвердив це власноручною розпискою. Крім
того, укладення договору відбувалося в нотаріальній конторі в присутності
дружини ОСОБА_1- ОСОБА_3,  яка надала
письмову згоду на укладення договору.

Таким чином, виходячи
з положень ст. 10 ЦПК
України, суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і при
відсутності доказів обману позивача зі сторони ОСОБА_2цілком законно і
обгрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Посилання в
скарзі на неправильне застосування судом ст. 391 ЦК України не заслуговує на увагу, оскільки є надуманим.
Ст. 391 ЦК
України якраз передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні
ним права власності. Однак, законом не передбачено способи захисту права власності,
тобто власник сам має вибрати спосіб для захисту свого порушеного права, що і
вчинила ОСОБА_2., заявивши позовні вимоги про усунення перешкод шляхом
виселення відповідачів з належної їй квартири. В даному випадку між сторонами
виникли цивільні правовідносини, які регулюються нормами цивільного права, а не
житлового, як на це посилається апелянт у своїй скарзі.

Та обставина, що
ОСОБА_2не переоформила особовий рахунок по комунальним платежам на своє
ім."я жодним чином не спростовує висновків суду, оскільки є логічним в
зв"язку з проживанням в квартирі відповідачів за первісним позовом та
користування ними комунальними послугами до їх виселення. Адже з моменту
переоформлення рахунку на нового власника останній приймає на себе
зобов"язання по сплаті комунальних послуг.

з
Суперечить   здоровому   глузду
довід   апеляційної   скарги,
що   сам   факт

проживання відповідачів за первісним позовом у спірній
квартирі не є вчиненням будь-яких

перешкод ОСОБА_2 у здійсненні нею права власності.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що   суд правильно застосував   норми

матеріального та процесуального права, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають

значення для справи, та правильно вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення і не
дають підстав для висновку

про порушення судом норм матеріального та процесуального
права, тому апеляційна скарга у

відповідності з ст. 308
ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,
307 ч.І п.1, 308, 314 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Суворовського районного суду м.Одеси від 20
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання законної сили.