ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ___________________________
Справа №2-119/07 Кат.26 РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ (повний текс)
17  січня  2007  року
Ленінський  районний  суд
міста  Севастополя  в
головуючого  судді  -
при  секретарі       -  Приходько  К.С., розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   залі   суду
в   місті   Севастополі цивільну  справу
за  позовом  ОСОБА_1
до  ОСОБА_2 про  захист
честі,   гідності  та
стягнення  моральної  шкоди,
Позивач ОСОБА_1, звернувся до
суду з позовом до відповідача В.0.Голови
правління ВАТ „Севастопольська автобаза" ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та стягнення моральної шкоди, але уточнивши у процесі розгляду справи
позовні вимоги, позивач наполягав на тому, що позов пред'явлений до ОСОБА_2, як
до фізичної особи та просив визнати невідповідаючими дійсності та такими, що
порочать його честь, гідність та ділову репутацію відомості, які поширені
відносно нього ОСОБА_2 у заявах, направлених відповідачем до ДКП
„Севміськводоканал", Міської санітарно-епідеміологічної станції,
Державного управління екоресурсів в м. Севастополі, відділу ДСБЕЗ УМВС України
в М.Севастополі, Севастопольської міської ради та інш., в яких відповідач
зазначає, що начебто „приватний підприємець ОСОБА_1 здійснюючи свою
підприємницьку діяльність" „забруднює навколишнє середовище",
„здійснює злив стічних вод", „проводить незаконне будівництво",
„використовує підроблені документи", позивач звертав увагу суду, що
зазначені відомості не знайшли свого підтвердження при проведенні перевірок, а
тому не відповідають дійсності, проте, такі дії відповідача, принизили його
честь та гідність, заподіяли шкоду його ділової репутації підприємця, який
активно веде бізнес у місті, є достатньо відомим у діловому колі міста. У зв'язку
з наведеним, просив суд визнати розповсюджену відносно нього інформацію такою,
що не відповідає дійсності, зобов'язати відповідача принести йому вибачення, а
також відшкодувати  на  його
користь  моральну  шкоду
В судовому засіданні позивач та його представник позовні
вимоги підтримали у повному обсязі, звертали увагу суду, що висловлені
відповідачем факти не відповідають дійсності, тому звинувачення, які
висловлювалися відповідачем у заявах образили його, погано сказалися на стані
його здоров'я та його репутації у ділових кругах, спричинили йому як фізичні
так і моральні страждання та хвилювання, позбавитися яких можливо лише
залишивши територію України та відпочивши далеко за її межами, наприклад на
Ямайці, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача суму у
відшкодування моральної шкоди у розмірі
вартості  путівки  на
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі,
вважав, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з його необґрунтованістю,
пояснював, що він ніяким чином не принижував честь та гідність позивача, усі
його дії були направлені на захист інтересів підприємства, яке він на той час
очолював, його звернення до контролюючих органів та органів державної влади та
управління, було викликано лише тим, що позивач здійснює свою підприємницьку
діяльність на території ВАТ „Севастопольська автобаза", у ході перевірок
які проводилися на підприємстві, йому як голові правління було переписано
усунути встановлені перевірками порушення та недоліки, у зв'язку з чим, ним
були вжиті відповідні заходи по наведенню порядку на території підприємства, у
тому числі направлені листи до контролюючих
органів    для   проведення
перевірок   дотримання    орендаторами   вимог діючого законодавства, звертав увагу
суду, що листи були направлені відносно усіх суб'єктів підприємницької
діяльності, які розташовувалися на території ВАТ „Севастопольська
автобаза" у подальшому ВАТ „Техком Севастополь", а не безпосередньо
відносно ОСОБА_1, а тому, ніякої мети
приниження честі та гідності позивача у нього не було, на його думку, це був
єдиний засіб захистити права та інтереси підприємства та отримати достовірну
інформацію, тому що сам позивач відмовляв у її наданні новому керівництву, водночас
пояснював, що позивачем не доведена суду наявність його провини та
неправомірність його дій як фізичної особи, а тому вимоги позову не можуть бути
справу у межах заявлених вимог, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши
письмові матеріали справи та докази наданні сторонами, суд  вважає,
не  підлягають  задоволенню
з  наступних  підстав.
У судовому
засіданні встановлено, що позивач є приватним підприємцем, який орендував
приміщення та здійснював свою підприємницьку діяльність на території ВАТ
„Севастопольська автобаза" правонаступником якої у подальшому стало ВАТ
„Техком Севастополь". Відповідно до копії протоколу НОМЕР_1 від 29.01.2004 року відповідач ОСОБА_2 був
призначений в.о.голови правління підприємства (арк.с.66)   і
посаді  до  11.04.2005  року.
На підставі ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної унаслідок
порушення його прав. Відповідно до п.4 ч.2 вказаної норми моральна шкода полягає
в приниженні честі, гідності, а також ділової репутації  фізичної
або  юридичної  особи.
Ухвали Пленуму ВСУ № 7 від 28.09.90 р.
з внесеними змінами і доповненнями «Про застосування судами законодавства,
регулюючого захист честі, гідності і ділової репутації громадян і організацій»,
до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують
честь, гідність і ділову репутацію особи в громадській думці або думці окремих
громадян з погдяду дотримання законів, загальновизнаних правил гуртожитку і
принципів людської моралі; під розповсюдженням відомостей слід розуміти
повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу
осіб або хоча б одній людині. Згідно п.17 вказаної Постанови Пленуму ВСУ,
відповідач зобов'язаний довести, що поширені їм відомості відповідають
дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення
відомостей, які порочать його честь, гідність особою, до якої пред'явлений
позов. Проте позивач має право представити докази невідповідності дійсності
частини 1 ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами, не
підлягають  доказуванню.
судовому засіданні не спростовували тих обставин, що як одна так і друга
сторона зверталися до органів влади та управління, а також контролюючих органів
відносно один одного із відповідними заявами, з метою проведення перевірок
дотримання кожним з них встановлених діючим законодавством норм та правил
здійснення господарської та підприємницької діяльності, а тому суд  вважає,
що  зазначені  факти
не  підлягають  доказуванню.
На думку позивача, факти викладені
у заявах та скаргах не відповідають дійсності, не знайшли підтвердження у ході
проведених перевірок його діяльності, що підтверджується копіями актів та
постанов, долучених ним до матерів справи, проте зазначена недостовірна
інформація була розповсюджена великому колу осіб, а саме працівникам, які
реєстрували заяви, проводили по ним відповідні перевірки, надавали відповіді, а
тому, як вважає позивач, діями відповідача по розповсюдженню недостовірної
інформації, викладеної у заявах були принижені його честь та гідність та ділова
репутація, і спричинена моральна шкода, проте суд не погоджується із
зазначеними доводами та аисновами позивача
з  наступних  підстав.
Так, у ході розгляду справи по суті було з'ясоване, що
звертався із заявами про порушення позивачем
законодавства про охорону
навколишнього середовища, забруднення ним території,
порушення будівельних норм
та правил, але суд звертає увагу на те, що відповідач,
звертаючись із заявами
до Контролюючих органів, органів державної влади та
управління по-перше,
звертався ні як фізична особа, а як представник юридичної
правління автотранспортного підприємства, а по-друге, це
було викликано тим, що
після зміни власника підприємства і проведення перевірок
контролюючими органами вимог природоохоронного
законодавства, на підприємстві
був виявлений ряд порушень у тому числі із боку
орендаторів та переписано
усунути їх у встановлений термін, саме тому правлінням
товариства, виключно з
метою захисту своїх інтересів, було прийнято рішення
проведення перевірок відповідності діяльності орендаторів вимогам
природоохоронного законодавства, а тому суд не може розцінювати такі дії, як
намагання принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Приходячи до
такого висновку, суд приймає до уваги позицію висловлену Верховним судом
України у Правових позиціях, викладених в окремих рішеннях, ухвалах Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України у 2002-2004 p.p., згідно п.1
розділу Справи про захист честі, гідності та ділової репутації яких, визначено,
що звернення особи до відповідних органів влади, у тому числі на ім'я
Президента України, за захистом своїх прав, порушених іншою особою, не можуть
розглядатися як поширення неправдивих відомостей, як що не встановлено, що
фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації
обставинах, суд вважає, що у діях відповідача був відсутній намір, якось
принизити честь та гідність- позивача, звертаючись до органів державної влади
він діяв правомірно, захищаючи від імені підприємства його права та інтереси, а
тому у суду немає підстав щодо задоволення позовних вимог про захист честі,
гідності позивача та стягнення на його користь суми у відшкодування  моральної
ст.ст.23,201,277,280
297, 1167 ЦК України, п.п.З,17
Постанови Пленуму ВСУ №
внесеними змінами і доповненнями «Про застосування судами законодавства,
регулюючого захист честі, гідності і ділової репутації громадян і організацій»,
керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218
ЦПК  України,   суд
позову за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди  -  відмовити.
Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Севастополя
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції  або
в  порядку  ч.4  ст.295  ЦПК  України.

Суддя       -       підпис

Копія  вірна:

Суддя  Ленінського

районного  суду  м.
Севастополя
О.І.Проценко