Справа № 2-2628/2007 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

05 вересня 2007 року

Ялтинський
міський суд Автономної республіки Крим у складі:

судді -
Романенко В.В.,

при секретарі -
Кириловій К.Ю.,

за участю
прокурора - Скляр О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить суд зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх виселення з
приміщень комори площею 16,8 кв.м. і коридору площею 2,8 кв.м., що відносяться
до квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право
власності від 21 червня 2006 року належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею
42,8 кв.м., у тому числі житловою площею 17,3 кв.м. і підсобних приміщень:
кухні площею 3,2 кв.м., санвузла площею 2,7 кв.м., комори площею 16,8 кв.м. і
коридору площею 2,8 кв.м. Тим часом, відповідачі самовільно зайняли належні їй приміщення
комори площею 16,8 кв.м. та коридору площею 2,8 кв.м., і використовують
зазначені приміщення під житло. Спірні приміщення раніше мали статус житлового
приміщення, однак рішенням виконкому Ялтинської міськради № 234(1) від 12
червня 2003 року квартира АДРЕСА_2, у якій розташовані зазначені приміщення,
була визнана непридатної для постійного проживання. Рішенням Ялтинського
міського суду від 30 березня 2005 року відповідачі були виселені зі спірних
приміщень. 13 липня 2005 року рішення суду набрало законної сили, після чого
відповідачі добровільно звільнили займані ними спірні приміщення. Однак згодом,
довідавшись про те, що виконкомом Ялтинської міськради розглядається питання
про передачу позивачці спірних приміщень у якості підсобних, відповідачі знову
самовільно зайняли дані приміщення і відмовляються звільнити їх, незважаючи на
її кількаразові вимоги, чим перешкоджають їй у здійсненні права власності.  Тим самим істотно погіршені її житлові умови,
створені незручності, порушені її права за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися приналежним їй майном.

Представник позивача підтримав вимог з тих самих підстав.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1
не визнали і пояснили, що дійсно займають спірні приміщення, однак займають їх
законно, з дозволу всіх співвласників домоволодіння АДРЕСА_1, за винятком
позивача, яка не зареєстрована в квартирі, що їй належить у зазначеному
будинку. Право власності на спірні приміщення, на їхню думку, ні за ким не
зареєстровано. У свідоцтві про право власності на житло, виданого на ім'я
ОСОБА_1, зазначено, що позивачці належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею
42,3 кв.м., у тому числі житлова площа - 17,3 кв.м. При цьому які-небудь нежилі
приміщення у свідоцтві не зазначені. Спірні приміщення були передані позивачці
у власність на підставі рішення виконкому Ялтинської міськради № 568 від 11
травня 2006 року. Зазначене рішення міськвиконкому ними було оскаржено в
Ялтинський міський суд і позивачка, знаючи про наявність нерозглянутої
цивільної справи в суді, звернулася в КП БТІ м. Ялти за оформленням права
власності, у тому числі на спірні приміщення. Згодом, 13 липня 2006 року
рішення Ялтинського міськвиконкому № 568 від 11 травня 2006 року було скасовано
рішенням виконкому Ялтинської міськради за протестом прокурора м. Ялти.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду», співвласники приватизованих квартир є співвласниками підсобних
приміщень. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 березня
2004 року, підсобні приміщення передаються в спільну власність громадян
одночасно з приватизацією ними квартир і при цьому підтвердження права
власності на зазначені приміщення не вимагає додаткових дій. Таким чином,
оскільки співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 не заперечують проти того, щоб
саме вони користалися спірними приміщеннями, заявлені позовні вимоги позивача
до них вважають незаконними та необґрунтованими.

Представник
відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з тих самих підстав.

3-і
особи позов ОСОБА_1 не підтримали, що відповідача займають приміщення
правомірно.

Вислухавши
сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно  ст. 55
Конституції  України права   свободи
громадян  захищаються  судом.

Згідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини й
основних свобод, ратифікованої Законом України
«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини й основних свобод людини 1950 року, Першого
протоколу й протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 24 березня 1999 року, кожний при рішенні спору, щодо
його цивільних прав і обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд
справи в розумний строк незалежним і
безстороннім судом.

Згідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична  особа
має  право мирно володіти своїм
майном, кожному гарантовано право на повагу до його власності. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше, чим в інтересах суспільства й на умовах,
передбачених   законом  або загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада
2001 року позивачка ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 17,3 кв.м., у тому числі житловою площею 17,3 кв.м., що підтверджується
копією договору купівлі-продажу (а.с.19), копією домової книги.

Рішенням виконкому Ялтинської міськради № 234(1) від 12 червня 2003 року
приміщення 24-1 площею 16,8 кв.м. квартири АДРЕСА_2 було визнано непридатним
для постійного проживання, як не відповідаючи вимогам ст. 50 ЖК України, тобто
вимогам, що пред'являються  до житлових
приміщень, що підтверджується копією рішення міськвиконкому.

Рішенням виконкому Ялтинської міської ради № 568 від 11 травня 2006 року
нежилі приміщення квартири № 21 загальною площею 19,6 кв.м. були приєднані до
належної позивачці квартири № 8 для використання під підсобні приміщення, а
саме приміщення 24-1 площею 16,8 кв.м. - під комору, і 24-2 площею 2,8 кв.м. -
під коридор.

Згодом позивачка звернулася в КП БТІ м. Ялти за видачею свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

З висновку КП БТІ м. Ялти від 19 червня 2006 року слідує, що рішенням
Ялтинського міськвиконкому від 24 січня 2003 року № 13(1) позивачці дозволена
реєстрація приміщень: 16-2 кухні площею 3,2 кв.м., 16-3 санвузла площею 2,7
кв.м., на підставі рішення Ялтинського міськвиконкому від 11 травня 2006 року №
568 нежилі приміщення 3-го поверху загальною площею 19,6 кв.м. по АДРЕСА_1
приєднані до квартири № 8 для використання під підсобні приміщення: 24-1 під
комору площею 16,8 кв.м., 24-2 під коридор площею 2,8 кв.м. У зв'язку з цим
загальна площа квартири № 8 склала 42,8 кв.м., житлова площа 17,3 кв.м.
(а.с.13).

На підставі наданих КП БТІ м. Ялти матеріалів виконком Ялтинської міськради
19 червня 2006 року прийняв рішення № 744 про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про
право власності на квартиру № 8 загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею
17,3 кв.м. по АДРЕСА_1, замість наявних правовстановлюючих документів, і
зобов'язав БТІ м. Ялти зробити правову реєстрацію власності, що слідує з копії
рішення міськвиконкому.

21 червня 2006 року позивачці було видане свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачу на праві власності
належать підсобні нежилі приміщення - комори площею 16,8 кв.м. і коридору
площею 2,8 кв.м., які відносяться до квартири АДРЕСА_1.

Тим часом,  відповідачі, знаючи про
наявність у позивача права власності на спірні приміщення, самовільно, без
будь-яких правовстановлюючих документів, зайняли належні позивачу підсобні
приміщення комори площею 16,8 кв.м. і коридору площею 2,8 кв.м., та
використовують як житлові приміщення, що відповідачі в судовому засіданні не
заперечували.

Ст.41 Конституції України  говорить,
що право власності є нерушимим. Ніхто не може бути протиправно обмежений  у його здійсненні. Приватна власність
охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність
цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні  їм права користування і розпорядження своїм майном.

Доводи відповідачів про те, що рішення виконкому Ялтинської міської ради
від 11 травня 2006 року №568, яким спірні приміщення були приєднані до квартири
позивачці було скасовано рішенням виконкому №954 від 13 липня 2006 року за
протестом прокурора м. Ялти, судом перевірені і до уваги не приймаються,
оскільки скасування зазначеного рішення не свідчить про те, що відповідачі на
законній правовій підставі займають спірні приміщення. Крім того, суд бере до
уваги і ту обставину, що право власності позивачки на спірні приміщення ніким
не оскаржено і не скасовано в установленому законом порядку.

Також є необґрунтованими посилання відповідачів на те, що спірні приміщення
відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду» та рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року є
спільною власністю усіх власників квартир будинку, так як на момент передачі
позивачу приміщень у власність, усі квартири в будинку вже були приватизовані,
а слід і всі підсобні приміщення були передані у власність на підставі Акту
фактичного користування, які обов'язково складаються під час приватизації
житла.

Таким чином, судом встановлено, що приміщення комори площею 16,8 кв.м. і
коридору площею 2,8 кв.м. є власністю ОСОБА_1 і не є спільною власністю усіх
співвласників будинку.

Згідно ст.16 ч.2 п.4 ЦК України, способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Зіставивши встановлені фактичні обставини й вимоги закону, суд прийшов до
однозначного висновку про неправомірну діяльність відповідачів, необхідності
захисту права позивача згідно позовних вимог, оскільки тільки прийняття таких
мір судом буде сумісним із правами, гарантованими Конвенцією про захист прав
людини й основних свобод і Протоколами до неї, буде реально спрямовано на
ефективний захист порушеного права.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог,
дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши  усі
обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень,  з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що вимоги позивача
обґрунтовані і  підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 316, 321, 387, 391 ЦК України; ст.
ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх виселення з приміщень: комори площею 16,8 кв.м. і
коридору площею 2,8 кв.м., що відносяться до квартири АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана заява
про апеляційне оскарження до Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим через  Ялтинський міський суд у
строк 10 днів з дня проголошення рішення, або апеляційна скарга до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Ялтинський міський суд у строк 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку представлення заяви про
апеляційне оскарження, якщо заява про апеляційне оскарження не була
представлена.

Суддя: