Справа № 22-ц-206/07                                               Головуючий у 1 інстанції - Матвійчук Л. В.
Категорія - 26                                                                                              Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2007року                                                                                            місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Стрільчука
В.А..

суддів - Карпук А.К..
Здрилюк О. І.,

при секретарі
Савчук О.В., з участю
сторін

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1
на рішення Рожищенського районного суду від 11 грудня 2006
року.

Особи, які
беруть участь у справі:

позивач -
ОСОБА_1;

представник
позивача - ОСОБА_3;

відповідач -
ОСОБА_2;

представник
відповідача - ОСОБА_4;

третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5.

Колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Рожищенського районного суду від 11
грудня 2006 року в
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати це рішення та постановити нове - про задоволення
позову.

Вважає, що судом
допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує,
що судом не взято до уваги ту обставину, що відповідач обманним шляхом увійшов
в довір'я ОСОБА_6 з метою заволодіння належним йому майном, а також
безпідставно відхилено клопотання про виклик свідків.

Заперечуючи
апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2. та третя особа ОСОБА_5 вважають рішення
суду законним, а тому просять апеляційну скаргу відхилити.

Судом першої
інстанції встановлено, що заповіт ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2 від 27.12.2005 року складений
відповідно до вимог щодо його посвідчення і форми. Позивач не надала доказів,
що заповіт складений недієздатною особою та що волевиявлення

2

заповідача не
було вільним і не відповідало його волі. Крім того, даним заповітом права
позивача не порушуються, оскільки заповіт, який був складений на її ім'я.
скасований заповідачем ОСОБА_6 ще  18 березня 2003 року, тобто
задовго до складання оспорюваного заповіту.

Заслухавши осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних
підстав.

Як вбачається із
нотаріально посвідченого 27
грудня 2005 року
заповіту, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті вчинив розпорядження, згідно якого
належну йому частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями
і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 та все належне йому майно, де б воно не
було і з чого б не складалось, і на що він за законом матиме право - заповів ОСОБА_2
(а.с.4).

Із позовної
заяви вбачається, що позивач просить визнати заповіт недійсним з тих підстав,
що раніше ОСОБА_6 заповів свою частку в майні їй. Заповідач протягом останнього
року життя виявляв ознаки стійкого психічного розладу, зловживав спиртними
напоями, внаслідок чого, а також з врахуванням його престарілого віку, не міг
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Також в момент
посвідчення заповіту заповідач перебував в лікарні на стаціонарному лікуванні і
в силу свого захворювання не міг залишати лікарню, а отже і заповіт не міг бути
ним підписаний поза її межами.

Відповідно до
вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із довідки
Рожищенської центральної районної лікарні від 24.11.2006 року №
779 вбачається, що ОСОБА_6, 1927
р.н. на диспансерному обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебував
(а.с.27).

Із повідомлення
Волинської обласної психіатричної лікарні №
1 від 29.11.2006 року № 4843 вбачається, що в
картотеці поліклінічного відділу лікарні відсутні дані про звернення ОСОБА_6 за
допомогою до вказаного закладу (а.с.33).

Будь-яких
належних доказів про те, що станом на 27.12.2005
року ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними    позивач не подала.

Із довідки Рожищенської
центральної районної лікарні від 17.10.2006
року № 670 (а.с.9) та медичної
карти № 4920 стаціонарного
хворого вбачається, що ОСОБА_6 перебував в інфекційному відділенні даної
лікарні на стаціонарному лікуванні з 20
грудня 2005 року по 04 січня 2006 року з
діагнозом: короста, вошивість, післятравматична торакалгія.

Із пояснень в
суді першої інстанції свідка ОСОБА_7 вбачається, що захворювання ОСОБА_6 не
могли вплинути на усвідомлення його дій. він орієнтувався в часі та місці. З
його дозволу, як лікуючого лікаря, він неодноразово на прохання відповідача і
хворого відпускав останнього з лікарні на деякий час (а.с.58-зворот, 59).

Свідок ОСОБА_8
також підтвердила, що бачила 27.12.2005 року як ОСОБА_6, якого вона знала,
оскільки раніше з ним працювала, виходив з нотаріальної контори.

Вказана
обставина спростовує покликання позивача на неможливість бути присутнім ОСОБА_6
27.12.2005 року у
нотаріуса.

Крім того,
заявою від 18.03.2003 року
ОСОБА_6 скасував нотаріально посвідчений 17
листопада 2000 року за
р. № 1-3084 складений
від свого імені заповіт на ім'я ОСОБА_9 (а.с.36. 37). Як ствердила в
судовому засіданні сама позивач, ОСОБА_9 - це було її
попереднє прізвище та ім'я.

Враховуючи
зазначену обставину, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що
заповітом ОСОБА_6 від 27.12.2005
року права позивача не порушуються.

Відповідно до
вимог ст. 173 ЦПК
України розгляд справи проводиться по суті заявлених вимог і будь-яка зміна має
бути викладена у письмовій формі, встановленій для позовної заяви.

3

Виходячи із
позовних вимог ОСОБА_1. колегія суддів приходить до висновку, що судом першої
інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між
сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці
правовідносини.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду і покликання на інші
обставини в скарзі не впливають на правильність ухваленого рішення.

Рішення
постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав
для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308. 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рожищенського районного суду від 11 грудня
2006 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.