Справа
№2-132 2007рік
Р I Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ
2007 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі:
Головуючого - судді  РУДЕНКА І.Ф., при секретарі КАСЬЯН З.А., з участю   позивача
ОСОБА_1, її представника - адвоката ОСОБА_2, відповідачівОСОБА_3,  ОСОБА_4 ma їх
представника - ОСОБА_5, розглянувши
в   відкритому  судовому засіданні  в залі
суду  в    м. Мала Виска справу за позовом   ОСОБА_1
з  житлового  приміщення
і  повернення майна,
Позивач ОСОБА_1   звернулась з
цим   позовом   в суд 11   грудня  2007
року.    Свій  позов вона
обгрунтувала   тим,   що
відповідачі  в  добровільному порядку  не звільняють   належну
власності  квартируАДРЕСА_1, в  яку
вони  вселились   в листопаді
2003 року  на підставі усного  договору
найму,  укладеного  з   її -позивачки рідною
сестрою, за яким  вони  повинні
були   сплачувати  комуналь­ні
послуги   і  виселитись
вимогу,   але   умов  договору  вони
що  на   час укладання  договору
спірна  квартира належала   їх матері - ОСОБА_6.
Мати   померла ІНФОРМАЦІЯ_1.   Після
її смерті -ІНФОРМАЦІЯ_1 вона - позивач -оформила   спадщину
але  на її вимогу  про
виселення  та повернення   їй
квартири,    відповідачі  відмовились
звернулись до суду   з   позовом
ними  права  власності
Рішенням   судової  колегії
в   цивільних  справах апеляційного   суду
Кіро­воградської   області  від   8
листопада  2006 року  відповідачам
відмовлено  в задоволенні  їх
вимог.

Посилаючись на
ці  обставини,   вона
просила   виселити  відповідачів разом  з
їх   сім'єю  з  цієї
квартири  і   повернути
квартиру  їй -
позивачці.

Крім   того,
вона  просила стягнути  з
відповідачів на   її користь  за­боргованість  з
комунальних  послуг  в  сумі  3050   грн.
40 коп.,
витрати  на поїздки у зв'язку  з розглядом
попередньої судової   справи  за
поданим  ни­ми  позовом
в  сумі   1142  грн. 43 коп.   та
судові  витрати  по
цій  справі  в

-2-

сумі 785  грн.   70
коп.    Всього  просила
стягнути  з  відповідачів
на  її ко­ристь 4978
грн. 53   коп.

12  січня  2007 року  позивач
подала  додаткову  позовну заяву,   в якій збільшила розмір   позовних
вимог  в   частині
стягнення    боргу  за
комунальні послуги   на  647  грн.,
просила
стягнути   на   її користь
ще   1200
грн.   ви­трат  по
даній  справі   та   1700
грн.   моральної  шкоди.

В судовому засіданні  вона просила залишити  без розгляду
її вимоги щодо стягнення   витрат,   понесених
нею  в зв'язку  з розглядом попередньої судової справи,   а решту
вимог  вона   підтримала,
посилаючись на викладені в
позовній заяві  обставини,   а
відповідачі  з  позовом
не  згодні. Вони вважа­ють,   що
купили  спірну  квартиру ще
2003 року   і
виселятись  з  неї
не бажають.

Судом
встановлені наступні обставини і відповідні до них право­відносини.

В листопаді  2003
року  на підставі усної   домовленності  з
сестрою позивачки  - ОСОБА_7,    відповідачі   вселились
в  квар­тиру АДРЕСА_1,    що
належала  ОСОБА_6 -  матері
ОСОБА_7   та позивачки  по
даній   справі  -  ОСОБА_1 Належних
повноважень   на укладання   договору
найма   ОСОБА_7    не
мала.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6   померла.   ОСОБА_1 прий­няла  після
її смерті  спадщину   і   7   квітня
2006 року  оформила  свідоцтво про
право  на  спадщину
за  законом  на спадкове
майно,   що   складається із спірної квартири,    і стала
її власником   (а.с. 6).

Претензії  відповідачів
на   спірну  квартиру
відхилені рішенням   судо­вої
палати  в   цивільних
справах  Апеляційного   суду Кіровоградської   області від
8 листопада  2006 року    (а.с. а.с. 9-12).   Вказане рішення набрало  закон­ної сили,   тому ОСОБА_1   у
відповідності  до ст.   387  ЦК  України має
право,   як  власник,
витребувати  своє   майно
від   відповідачів,   бо
вони  не­законно -
без
відповідної  правової
підстави  заволоділи  належною
позивачці квартирою.   У
відповідності  до  вимог
ст. 391 ЦК
України  вона має  право вимагати усунення   перешкод у здійсненні  свого
права  користування та роз­порядження   нею.

Відповідачі не
укладали в належній формі договору найму спірної квартири ні з її попереднім
власником -ОСОБА_6, ні з
позивач­кою, яка є власником квартири в даний час, тому їх не можна вважати
наймачами цієї житлової площі і на них не поширюються правила глави 2 Житлового   кодексу
УРСР.

За таких обставин
їх можна вважати тимчасовими жильцями і у відповідності до ч. З ст. 98 ЖК України вони
підлягають виселенню з спірної квартири
без  надання   іншого
житлового приміщення.

Тому  в
цій  частині  позовні
вимоги  ОСОБА_1   підлягають
задо­воленню.

З
приводу  вимог   про
повернення  квартири  позивачка
ніяких пояс­нень   не давала    і
суд  вважає,   що
внаслідок  виселення  з
квартири  відпо­відачів  перешкоди
в  користуванні  нею
будуть усунуті,    тому   не
вважає за можливе  постановляти
рішення   щодо  вимог ОСОБА_1   про повернення

-3-їй   спірної
квартири.

Що
ж   стосується   її вимог
щодо   стягнення  з
відповідачів  на її користь  заборгованності з   комунальних
послуг,   то   суд
вважає,   що  вони не підлягають  задоволенню,    бо
не  позивачка  надавала
ці  послуги  відповіда­чам    і
вона  ще  не
сплатила   їх  вартості управлінню житлово-комунального
господарства,    яке   надавало
їм   ці послуги,    тому
вона   не   набула
права вимагати   від  них
відшкодування   їх  вартості,
і   в  задоволенні
позову   в цій частині  їй
слід  відмовити.

Не знаходить   суд
підстав   і  для
задоволення   позовних  вимог ОСОБА_1 в  частині
стягнення  з    відповідачів  моральної
шкоди,    бо   вона
не   пред­ставила  належних
доказів  спричинення   їй
такої   шкоди  внаслідок
неправо­мірних  дій  відповідачів.   Тому
вважає  суд  за
необхідне   відмовити   їй   і   в цій частині  позову.

Вирішуючи   питання розподілу  судових
витрат  між:  сторонами,
суд виходить  з  тієї обставини,   що
позовні  вимоги  по
даній  справі   не
підля­гають   оцінці,    тому
відповідно   до   п.
"д"  ст.   З
Декрету  Кабінету Мініст­рів   України
від 21 січня 1993 року № 7-93
"Про  державне  мито" підлягали оплаті  судовим
збором   в  сумі
8  грн.   50  коп.

Позов  в
частині  виселення  відповідачів підлягає задоволенню і у  від­повідності  до
ст.   88
ЦПК   України  цю
суму  слід   стягнути
з  відповідачів на   користь
ОСОБА_1

У відповідності   до
ч. 1    ст.   88  ЦПК   України  з
відповідачів  на користь  позивачки
слід  стягнути   і
понесені  нею  та
документально  під­тверджені  витрати
на   інформаційно-технічне  забезпечення розгляду  цивіль­них
справ  в  сумі
ЗО грн.   та
витрати  на  правову
допомогу  -
600 грн. Всього
підлягають   відшкодуванню  витрати
на  суму  638  грн.
50  коп.,  яку слід
стягнути  з  відповідачів
на користь  ОСОБА_1    в рівних
частках.

Статтею   85  ЦПК   України  не
передбачено відшкодування   сторонам
витрат,   пов'язаних  з
переїздом   до   іншого населеного  пункту.
Тому   вимоги ОСОБА_1 про  стягнення
з  відповідачів  на   її
користь   сплачених  нею
коштів за  проїзд   в
судові засідання по даній  справі  не
можуть   бути  задоволені, а
питання   про  відшкодування   їй
інших   витрат,   пов'язаних
з явкою  до суду,   вона
не  ставила.

На
підставі   наведеного,   керуючись
ст. ст.   23,
387,   391 та   1167
ЦК  України,   ч. З
ст.   98
ЖК  УРСР, ст.
ст.   84,   85,   88,
212 - 215 ЦПК України,   суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1   задовольнити   частково.

ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 виселити з квартириАДРЕСА_1 без надання іншого житлового   приміщення.

У відшкодування судових витрат по
даній справі стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  по  319
(триста
дев'ятнадцять)  грн.
25   коп.    з

-4-
кожного.

В задоволенні решти  вимог
ОСОБА_1   відмовити.

Заява про апеляційне   оскарження рішення  може
бути подана до  суду протягом
10  днів,   а  апеляційна
скарга  -
протягом   20
днів  від  дня подан­ня
заяви,   або   ж
протягом   10
днів  від  дня проголошення рішення без по­дання
заяви   про   апеляційне
оскарження.