Справа № 2-231
РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.01.2007 року                                 м. Харків

Московський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого                     судді Малихіна О.Р.

при
секретарі                            Тішинської
М.В.

за
участю адвокатів:                 ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи виконком Московської районної ради м.
Харкова, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про визнання таким, що втратив право
користування житлом

і по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
управління ко­мунального майна і приватизації, центру приватизації державного
житлового фонду Харківської міської ради, треті особи орган опіки та піклування
Московського району м. Харкова, приватні нотаріуси ОСОБА_11 і ОСОБА_12, про
визнання права користування житловим приміщенням, про визнання приватизації
квартири і договорів купівлі-продажу квартири не дійсними, про стягнення сум і
про ви­селення із квартири,

і по зустрічному позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2, Керімова Муса­хан Абіл-огли,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особі ОСОБА_10, ОСОБА_9, орган опіки та піклування Московського району м.
Харкова, про визнання приватизації квартири дійсним, про визнання особи
доброзичливим покупцем, про визнання дійсним догорів купівлі-продажу квартири,

встановив:

У квітні 2003 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання таким, що втратив право користування житловою площею в кв. АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказував, що відповідач прописаний в квартирі, але з
15.03.1990 року в квар­тирі не проживає, так як проживає за іншою адресою з
жінкою, з якою знаходиться в цивільному шлюбі. З часу прописки в квартирі, з
лютого 1990 року, комунальні платежі за квартиру не оплачує, квартирою не
інтересуєть-ся.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і у травні 2004 року подав
зустрічний позов в якому просить визнати за ним право користування житловим
приміщенням в кв. АДРЕСА_1, визнати недійсною приватизацію цієї квартири
ОСОБА_2 і його сім'єю, зобов'язати Центр при­ватизації державного житлового
фонду відмінити розпорядження №60756-Ц2 від 27.06.2003 року про передачу
квартири в спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_13, визнати не дійсними договора купівлі-продажу вказаної квартири від
13.08.2003 року між ОСОБА_2. і ОСОБА_4 і ОСОБА_7 посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_11, і від 25.10.2003 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_12, а також стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 понесені
нім витрати на надання йому юридичної допомоги в сумі 200 грив, і за отримання
довідки в міськБТІ в сумі 63 грив. 70 коп..

В обґрунтування позову вказував, що спірна однокімнатна квартира була
отримана ОСОБА_2. на сім'ю із шості осіб, в тому числі і на нього, оскільки він
є рідним братом наймача. 28.02.1990 року він прописа­вся і став проживати
спільно з братом і його сім'єю в квартирі. Поки троє дітей брата були
маленькими він до­помагав за ними доглядати, турбуватися про них і надавав
матеріальну допомогу на їх утримання. Коли діти підросли, то в шістьох стало
важко проживати в квартирі, а тому ОСОБА_2 попросив його знайти іншу квар­тиру
для тимчасового проживання. У зв'язку з цим він став знімати кімнату у чужих
людей, де і проживає до теперішнього часу. Але, він часто бував в спірної
квартирі, допомагав по господарству, закотився о дітях, на­давав матеріальну
допомогу. У 2003 році брат повідомив його про те, що за рішенням суду він
виписаний із квартири і квартира приватизована братом і його сім'єю і продана
іншої собі. В лютому 2003 року ОСОБА_2 отримав ключі від нової
чотирьохкімнатної квартири. Оскільки рішення суду про визнання його таким, що
втра­тив право користування житлом в спірної квартирі було відмінено за його
апеляційною скаргою, він вважає що приватизація житла ОСОБА_2. на п'ять чоловік
є незаконною, а також є неправомірними і угоди по купівлі-продажу квартири.

Відповідачка ОСОБА_8 позов ОСОБА_3 не визнала і подала
зустрічний позов, в якому про­сить визнати її доброзичливим покупцем, а також
визнати дійсними приватизацію спірної квартири ОСОБА_2. і його сім'єю і
договора купівлі-продажу квартири, укладені між ОСОБА_2. і ОСОБА_7 13.08.2008
року і між ОСОБА_14 і нею 25.10.2003 року.

Вказувала, що її сім'я нуждалась в житлової площі, а тому вони
прийняли рішення придбати квартиру. За об'явою вони знайшли спірну квартиру,
яка була на час продажу вільна, і 25.10.2003 року вона заключила з ОСОБА_7, власником
квартири, договір купівлі-продажу вказаної квартири, який було посвідчено
приват­ним нотаріусом ОСОБА_12. Після покупки квартири вона з сім'єю вселилась
в квартиру і проживає в неї до теперішнього часу. Про те, що на цю квартиру
претендує ОСОБА_3 при укладенні договору не було відомо нікому.

Представник третіх осіб по основному позову ОСОБА_4 ОСОБА_5 і ОСОБА_6, яки також
є відповідачами по зустрічним позовам, з вимогами основного позову і
зустрічного позову ОСОБА_8 зго­ден, а з вимогами зустрічного позову ОСОБА_3 не
згоден.

Відповідачі по зустрічному позову ОСОБА_3 - ОСОБА_9, ОСОБА_10 і центр
приватизації державної житлової площі, позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали і
вказали, що приватизація спірної кварти­ри була здійснена на підставі діючого
законодавства, т.я. ОСОБА_3 на час приватизації не проживав в квар­тирі без
поважних причин більш шести місяців, а тому втратив право користування житлом.

Відповідачка ОСОБА_7
про час розгляду справи повідомлялась повістками, а також оголошенням в
газеті, але в судове засідання не з'явилась без поважних на то причин. По
останньому відомому суду адресу вона не проживає, а тому суд вважає повістку
врученою і розглядає справу за її відсутністю.

Третя особа виконком Московської районної ради м.
Харкова, орган опіки та піклування Московського району м. Харкова, приватні
нотаріуси ОСОБА_11 і ОСОБА_12 просили розглянути справу за їх відсут­ністю.

В судовому
засіданні судом встановлене наступне.

Спірною є однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка біла отри­мана ОСОБА_2. як
службова, відповідно ордеру від 03.05.1988 року на сім'ю із трьох осіб: дружину
- ОСОБА_4 і дочку ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народився ОСОБА_13, яки також були прописані в квартирі.

28.02.1990 року в спірної квартирі
був прописаний брат наймача - ОСОБА_3.

У 1993 році спірна квартира була
переведена із службової в державний житловий фонд, після чого на­ймачу ОСОБА_2
10.05.1993 року був виданий ордер на квартиру на сім'ю із шості чоловік: жінку,
трьох не­повнолітніх дітей і брата ОСОБА_3.

На час
переведення квартири із службової в державний житловій фонд ОСОБА_3 вже не
проживав в спірної квартирі, т.я. у 1990 році добровільно виселився із неї і
став проживати за іншою адресою. Але наймач квартири ОСОБА_2 і його жінка
ОСОБА_4 визнавали за ним право користування житловою площею в квартири, про що
свідчіть те, що вони, при отриманні ордеру не заперечували проти його включення
в ордер в якості члена їх сім'ї.

Той факт, що
ОСОБА_3 в спірної квартирі не проживає з 1990 року, підтверджується поясненнями
самого ОСОБА_3, який підтвердив, що після народження у брата третьої дитини він
виселився із квартири і став проживати за іншою адресою.

Після отримання
ордеру на спірну квартиру у травні 1993 року ОСОБА_3 в спірну квартиру не посе­лився
і не питався поселятися в неї, продовжував проживати за іншою адресою, де і
проживає до теперішнього часу.

Суд вважає
причину не проживання ОСОБА_3 в спірної квартирі неповажною, оскільки рішення
про виселення із квартири у зв'язку з народженням третьої дитини, він прийняв
самостійно і виселився добровіль­но. Крім того, ні наймач квартири, ні його
дружина не перешкоджали йому проживати в квартирі або повернути­ся до неї на
постійне проживання.

ОСОБА_3 не надав
суду належних доказів того, що він не проживає з 1990 року в квартирі і не зміг
поселитися в неї у 1993 році з поважних на то причин, або доказів того, що йому
в цьому перешкоджав наймач і члени його сім'ї.

Суд не вважає
належними доказами показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_18,
оскільки їм достовірно не відомі причини не проживання ОСОБА_3 в спірної
квартирі.

Відповідно до
ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за
ними збе­рігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.

У зв'язку з
наведеним суд вважає, що ОСОБА_3 втратив право користування житловою площею з
грудня 1993 року, оскільки він не проживав в квартирі з часу переведення
квартири у державний житловій фонд і отримання ордеру у травні 1993 року більш
шести місяців без поважних на то причин.

Розпорядженням
центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна
та приватизації Харківської міської ради №6076-Ц2 від 27.06.2003 року спірна
квартира була передана у спіль­ну приватну власність ОСОБА_2, його дружини
ОСОБА_4 і трьох неповнолітніх дітей.

Оскільки ОСОБА_3
втратив право на житлову площу в спірній квартирі з грудня 1993 року, ні яких
підстав для визнання вказаного розпорядження незаконним і для його відміни не
існує.

Також не існує і
підстав для визнання договорів купівлі-продажу спірної квартири недійсними,
оскільки цими договорами не порушується ні яких прав учасників угод.

Власники
квартири ОСОБА_2 і ОСОБА_4 мали право на відчуження належної їм і їх неповнолі­тнім
(на той час) дітям власності у вигляді квартири і ніщо не перешкоджало їм це
зробити, а набувачі майна ОСОБА_7, а
потім і ОСОБА_8, не знали і не мали можливості знати про те, що на житлову
площу в квартирі претендує ОСОБА_3, а тому вони є добросовісними набувачами
майна.

Відповідно ст.
388 ЦК України
якщо майно за відплатним договором придбане в особи, як не мала пра­ва його
відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витре­бувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було
загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було
викрадене у власника або особи, якій він передав майн у володіння;

3)
вибуло з володіння власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може
бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку,
встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було
набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має
право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки,
ОСОБА_3 ні коли не мав права власності на спірну квартиру і квартира не
вибувала із йо­го володіння, як власника, підстав для витребування майна у
ОСОБА_8 не має, а вона є добросовісним набувачем.

З урахуванням
наведеного суд задовольняє основний позов ОСОБА_2 і зустрічний позов ОСОБА_8, а
в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд відмовляє в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 213, 215 ЦПК України, ст. ст.
71. 72 ЖК України, ст. 388 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Основній позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3
таким, що втратив право користування житловою площею в кв. АДРЕСА_1.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права користування жит­ловим
приміщенням, про визнання приватизації квартири і договорів купівлі-продажу
квартири не дійсними, про стягнення сум і про виселення із квартири відмовити в
повному обсязі.

Зустрічний позов
ОСОБА_8 задовольнити. Визнати її доброзичливим покупцем кв. АДРЕСА_1 і визнати договора купівлі продажу
цієї квартири від 13.08.2003 року і від 25.10.2003 року дійсними.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Харківської області.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подано до районного суду
протягом 10 днів з дня

проголошення рішення, а апеляційна
скарга може бути подана до районного суду протягом 20 днів після подан­ня заяви
про апеляційне оскарження.