Апеляційний суд
Справа №
у 1 інстанції: Чемолосова СП.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
лютого 2007 року                                                                                       м.
Запоріжжя

Судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької
області в складі:

головуючого
- судді                                Приймака
В.М.,

суддів -                                                     Подліянової
Г.С,

Осоцького І.І.,

при секретарі -                                         Винник
І.С

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2

на рішення
Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2006 року

по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на частину
житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У липні
2006р. ОСОБА_3 звернулася до суду зі вказаним вище позовом, в якому

зазначала, що в
1990 році вона створила сім'ю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4. У період
спільного життя колгосп "Заповіт Леніна" Гуляйпільського району
Запорізької області надав ш у якості житла житловий будинок АДРЕСА_1, який
належав колгоспу на праві власності. У 1992 році колгосп вирішив продати
зазначений будинок по його балансовій вартості, яка на той час склала 6500 грн.
Спільних коштів у них з ОСОБА_4 не вистачало. Решту необхідних для купівлі
будинку грошей у розмірі 5000 крб. вона зняла зі свого грошового вкладу в
Гуляйпільському відділені Ощадбанку, який мала ще до початку спільного життя із
ОСОБА_4 Вищезазначені гроші вона зняла зі вкладу 10.06.1992 р. і в цей же день
був укладений договір про купівлю будинку у колгоспі. Договір був оформлений та
зареєстрований на покупця ОСОБА_4 Гроші в сумі 6500 крб. були внесені в касу
колгоспу 10.06.1992 року. 21.11.1998р. позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1р. ОСОБА_4 помер. За життя належним йому майном на праві власності
не розпорядився, заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом є позивач та сини
ОСОБА_4 від першого шлюбу -   ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. Сторони у

10
червня 1992 року між ОСОБА_4 та колгоспом „ Заповіт Леніна"
Гуляйпільського району був укладений договір купівлі - продажу на житловий
будинок АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

21.11.1998 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 і
прийняла прізвище - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

10.06.1992 року, тобто в день укладення договору
купівлі-продажу спірного будинку, позивачка отримала у відділенні Ощадбанку м.
Гуляйполе з особистого рахунку 5000 крб.( а.с. 40-41), як пояснили
свідкиОСОБА_5, ОСОБА_6, передала їх співмешканцю ОСОБА_4, який разом із 1500
крб., які були їх спільними коштами вніс в касу колгоспу, як оплату за
придбання будинку (ас. 54-57,9).

ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4 помер, заповіту не залишив (а.с.11).

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України „ Про власність", який діяв на час
виникнення правовідносин майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між
ними.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995 року № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист
права приватної власності" спільна сумісна власність - це власність
подружжя, майно, нажите за рахунок спільної праці членів сім'ї, або осіб, що
ведуть селянське ( фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно
між членами сім'ї чи членами селянського господарства не передбачене інше або
майно, придбане в наслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є
спільною сумісною власністю( п.1 ст. 17, ст..
18, п.2 ст. 17 Закону „ Про власність"), квартира приватизована у
порядку передбаченому ст..
8 Закону „ Про приватизацію державного житлового фонду". В усіх інших
випадках спільна власність є частковою. Якщо розмір часток в такій власності не
був визначений і учасники спільної власності не виходили з рівності часток,
розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі, працею і коштами
у створенні спільної власності.

Визначаючи правила поділу майна осіб, що живуть сім'єю,
але не перебувають у

шлюбі, Пленум Верховного Суду України в п.12 Постанови №
16 від 12.06.1998 року „ Про

застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України", роз'яснив, що до

таких спорів не застосовуються правила статей 22,28,29
КпПС, такі спори мають

вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України „ Про
власність", відповідних норм

Цивільного кодексу України і з урахуванням роз'яснень,
даних Пленумом Верховного Суду

України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 року № 20.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між учасниками справи, дав їм належну правову
оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив, вірно
застосував норми матеріального та процесуального права та прийняв рішення яким
спір знайшов своє належне вирішення.

Доводи апелянта
про те, що в судовому засіданні факт проживання однією сім'єю не
встановлювався, тому суд не мав права стверджувати, що на день придбання
будинку позивачка та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, оскільки вийшов за межі
позовних вимог, а також те, що кошти за погашення вартості житлового будинку
були сплачені особисто ОСОБА_4, договір купівлі-продажу укладений також
ОСОБА_4, тому цей будинок належить тільки ОСОБА_4, що позивачка втратила строки
позовної давності стосовно заявления
своїх вимог, безпідставні. В справі достовірно встановлено і не
заперечувалося відповідачами, що на день придбання будинку позивачка та ОСОБА_4
проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, тому спори про поділ майна
таких осіб вирішуються за нормами Цивільного кодексу України, законом України „
Про власність." Укладення договору купівлі - продажу житлового будинку
особисто ОСОБА_4, сплати ним коштів, не є підставою для відмови визнання за
позивачкою

визначений
термін звернулися з заявами про прийняття спадщини до Гуляйпільської
нотаріальної контори, де позивач дізналася, що може претендувати лише на 1/3
частину житлового будинку, як спадкоємець, а її частки в будинку як дружини
немає, так як на день купівлі будинку вони з ОСОБА_4 не перебували у шлюбі. На
підставі викладеного, позивач просила суд визнати за нею право власності на 76/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1, вартість яких становить 35483грн.60коп., яки
частку у спільній власності з ОСОБА_4

У
судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали
у повному обсязі. Відповідачі та їх представники позовні вимоги не визнали в
повному обсязі та просили суд відмовити у задоволені позову.

Рішенням
Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2006 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 76/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, вартість яких становить 35483грн.60коп., як її частку у
спільній власності з ОСОБА_4 Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 358 грн. 49 коп. - затрати на сплату держмита, 32 грн. - витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 770 грн. - затрати на
оплату юридичної допомоги, всього -1160 грн. 49 коп.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2. просили рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_3, оскільки суд
неповно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, неправильно
застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам
справи.

Судова
колегія заслухавши доповідь судці доповідача, пояснення сторін що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає
за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно п.1
ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно
до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до
вимог ст.. 303-ЦПК
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день придбання
спірного будинку позивачка та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, вели спільне
господарство, мали спільні кошти, хоча й без реєстрації шлюбу, тобто спірний
будинок належав їм на праві спільної сумісної власності, особисті кошти
позивачки на придбання будинку склали 5000 грн., що становить 76,92 % від
загальної вартості будинку, оскільки при придбанні будинку розмір часток
кожного із них не визначався і домовленості про рівність часток не було, тому
за позивачкою визнано право власності на 76Л100 частин будинку.

3 таким висновком суду першої інстанції
можливо погодитися з наступних підстав.

З матеріалів
справи вбачається, що позивачка в 1990 році створила сім'ю без реєстрації шлюбу
з ОСОБА_4, що підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_6.,ОСОБА_5 (а.с. 53-56), проти чого також не заперечували
відповідачі. У період спільного життя вони поселилися у спірному будинку, який
надав колгосп „ Заповіт Леніна" Гуляйпільського району ОСОБА_4, як наймачу
житлового приміщення (а.с. 35).

права власності на
частину спірного будинку придбаного за рахунок спільної праці з ОСОБА_4

Крім
того, згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року
„ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності" частка учасника спільної власності визначається при поділі
майна, виділі її з спільного майна, зверненні стягнення.... відкритті після
його спадщини, тому ствердження апелянта , що позивачка втратила строки
позовної давності стосовно заявлення своїх вимог безпідставні, оскільки
спадщина відкрилася після смерті ОСОБА_4, як учасника спільної власності,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Таким чином,
судова колегія приходить до переконання, що рішення суду відповідає обставинам
справи і закону. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст.ст. 303,304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2006 року по
цій справі залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.