Справа № 22-ц-112/2007 року Категорія
Головуючий 1 інстанції - Скородєлова В.В.
Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                УКРАЇНИ

05 лютого 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Харківської області в складі:                                                           .

Головуючого-судді-Малійської
С.М., Суддів - Кругової С.С., Пилипчик Н.П., при
секретарі - Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
від імені ОСОБА_2,

на рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2006 року

по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ФГ «ОСОБА_2», третя особа - керівник ФГ «ОСОБА_2» - ОСОБА_2 про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній
скарзі представник третьої особи просить скасувати рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2006 року та ухвалити нове.

Рішенням
Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2006 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Судом вирішено
поновити ОСОБА_3 на посаді охоронника ФГ «ОСОБА_2». Скасувати наказ НОМЕР_1 по
ФГ «ОСОБА_2» про звільнення ОСОБА_3 за прогули. Стягнути з ФГ «ОСОБА_2» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 2 473, 37
грн., на користь держави судовий збір у сумі 51 грн., витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 7, 50 грн. В позові
в частині стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_2, посилається на
порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що
керівництвом ФГ «ОСОБА_2» не було порушено процедури звільнення , її механізма
та строків, які передбачені п. 4 ст. 40 , ст. 148, 149 КЗпП України. ОСОБА_3,
працюючи охоронцем в тракторній бригаді ФГ самовільно не вийшов на чергування
03.04.2006 року, ніяких пояснень стосовно свого вчинку в адміністрацію не надав, факт прогулу
підтверджений табелем виходу на роботу сторожів-охоронців за квітень
2006 року, графіком чергування за квітень 2006 року , доповідною від 27.04.2006
року. Надалі 27.04.2006 року позивач був запрошений на роботу, але відмовився
від роботи охоронцем з причин малої зарплатні та дачі будь-яких пояснень
стосовно прогулу.

Звертає увагу,
що позивач знав про своє відсторонення від роботи та навмисно не схотів прийти
до керівника господарства дати пояснення щодо прогулу або написати заяву про
звільнення.

Зауважує, що
факт оголошення наказу та підписання його зі сторони позивача не мали місце, оскільки в оригіналі наказу про
звільнення зафіксована підписами трьох осіб відмова ОСОБА_3 від ознайомлення,
підписання та отримання ним копії наказу.

2

Апелянт вважає ,
що позивач порушив передбачений ст. 233 КЗпП України термін звернення до суду ,
оскільки трудова книжка отримана ним 05.05.2006 року, позов направлений до суду
- лише 27.06.2006 року.

Вказує, що судом
розглядався спір по факту прогулу за п. 4 ст. 40 КЗпП України в той час, як в рішенні суду зазначається про
порушення ФГ «ОСОБА_2» механізму звільнення працівника за нормою п. 7
ст. 40 КЗпП України.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному

порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої

інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої

інстанції.                                                                                                                            .

Судовим
розглядом встановлено, що позивач був прийнятий на роботу до відповідача
охоронником тракторної бригади з 23.04.05 року.

Згідно наказу НОМЕР_1 позивача звільнено з роботи за прогули на підставі
доповідної записки бригадира ОСОБА_4.

Постановлюючи
рішення , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги
ст.147, 149 КЗпП України, не зажадав належним чином від позивача пояснень щодо
прогулів, не ознайомив його під розписку з наказом про звільнення, наказ про звільнення наданий суду має номер
НОМЕР_1, в трудовій книжці позивача зазначено наказ НОМЕР_2, в журналі
обліку руху трудових книжок зазначено
підставу видачі трудової книжки наказ НОМЕР_2, в трудовій книжці
відсутня норма трудового законодавства на підставі якої звільнено позивача.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі і дав належну оцінку
наданим сторонами доказам і дійшов висновку про задоволення позову. Судова
колегія погоджується з цим висновком.

Згідно ч.1 ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,-на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач та
третя особа не надали суду доказів дотримання вимог трудового законодавства при
звільненні позивача, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено прогул, і попередня
робота працівника.

В наказі про звільнення взагалі не зазначена дата, коли позивач допустив прогул,
за який його звільнено.

Матеріали справи
не містять належних доказів тих фактів на які посилається третя особа як на
підставу своїх заперечень.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянт будь яких доказів, які б спростовували висновки
суду - не надав.

Що стосується
пропуску позивачем строку позовної давності, то безпірних доказів отримання позивачем трудової книжки саме
05 травня 2006 року, суду надано не було.

Дійсно, в
журналі обліку руху трудових книжок в графі „ дата і підстава видачі працівнику
трудової книжки при звільненні" зазначена дата 05.05.06 року, але як дата
видання наказу НОМЕР_2 про звільнення, що є підставою видачі працівнику
трудової книжки . При цьому окремо, дата видачі трудової книжки в журналі не

3

зазначена. Тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що строк
позовної давності позивачем пропущено не було.

Крім цього, апелянт вказує, що суд невірно зазначив, що позивача було звільнено за п.7 ст.40 КЗпП України. Так, дійсно в
рішенні суд зазначив п.4 замість п.7 ст.40 КЗпП України, але судова
колегія вважає, що ця описка не впливає на вирішення справи по суті, оскільки головне питання вирішене правильно.
Предметом дослідження в судовому засіданні
було звільнення позивача за прогули (п.4 ст.40 КЗпП України) і висновок суду грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_2,   -відхилити.

Рішення   Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 01.11.2006

року- залишити без змін.

Ухвала   суду
апеляційної   інстанції   набирає
законної   сили      з
моменту   її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців
з дня набрання нею законної сили.