Справа № 22-ц-841  2007
року                              Головуючий
Категорія: 5                                                               Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007 року
березня місяця 29 дня
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:                        Прокопчук Л.П.

Суддів:                                   Вадзінського
П.О.,

Ворощової Л.П.

при секретарі:  Булях Є.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 січня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання квартири, вкладів в
банку спільним майном подружжя, визнання права власності на майно та
відшкодування витрат і зустрічною позовною заявою ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання
права власності на 1/2 частину спадкового майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 січня 2007 року визнано за
ОСОБА_1право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_2право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1в порядку
спадкування після померлого ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_1право власності на набір меблів для
спальні №265 відповідно
до паспорту, виданого на ім'я ОСОБА_1.

Визнано за ОСОБА_2право власності на 1/2 частину грошових заощаджень, що
знаходяться у філії №8084/056
Комсомольського   Ощадбанку   м.Херсона
на   рахунках   НОМЕР_1,   НОМЕР_2,

2

НОМЕР_4,  НОМЕР_5в
порядку спадкування після померлого ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_1право на 1/2 частину грошових
заощаджень, що знаходяться у філії №8084/056
Комсомольського Ощадбанку м.Херсона на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 в
порядку спадкування після померлого ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 2198
грн. - витрати
на поховання.

В задоволенні
іншої частини позову ОСОБА_1-
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1подала апеляційну скаргу, в якій
просила його скасувати, постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, нормам
матеріального права.

Письмові
заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1наполягає на задоволенні
апеляційної скарги з підстав, зазначених у ній.

Представник ОСОБА_2. апеляційну скаргу не визнала,
просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає її не підлягаючою задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, в травні 2003 року помер
ОСОБА_3, з яким позивачка -
ОСОБА_1з 1977 року
перебувала у фактичних шлюбних стосунках, а з 28.02.2003 року у зареєстрованому шлюбі (а.с.6,102).

Після смерті ОСОБА_3. відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, грошові
заощадження у банку та меблі у квартирі, яку у встановлений законом строк
прийняла ОСОБА_1та на 1/2 частину якої претендує ОСОБА_2. - донька померлого
від першого шлюбу і якій, рішенням суду від 15.03.2006 року поновлено строк на прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_3. та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за
законом від 20.11.2003 року,
реєстраційний номер №1-1983
Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_1на майно
померлого ОСОБА_3. (а.с.15, 19,
20, 21, 83, 90, 98,105).

ОСОБА_1понесла витрати на поховання ОСОБА_3. в сумі 4395 грн., половину
від яких - 2198 грн.
просить стягнути зі ОСОБА_2., як спадкоємиці (а.с.10).

Відмовляючи ОСОБА_1у задоволенні позовних вимог про визнання квартири та
грошових заощаджень в банківській установі спільним майном подружжя, - спільною
сумісною власністю її та ОСОБА_3., суд першої інстанції виходив з того, що
право власності на спірну квартиру було

3

визнано
за ОСОБА_3. до реєстрації шлюбу з ОСОБА_6. - в 1994
році, тому вона не може бути спільною сумісною власністю ОСОБА_3. та
ОСОБА_1., які у зареєстрованому шлюбі не перебували і не є членами сім'ї, такі
спори вирішуються згідно з Законом України «Про власність» та роз'ясненнями
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18.09.1987 року, де
вказано, що після повного внесення паю кооперативна квартира є спільною сумісною
власністю лише членів сім'ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між
ними.

Інші особи права власності на пай та квартиру не
набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу
коштів, наданих йому для внесення паю.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1. і ОСОБА_3. не можна вважати членами
однієї сім'ї, поскільки вони хоча і проживали однією сім'єю, але не перебували
у зареєстрованому шлюбі, тому спірна квартира не являється сумісною власністю
ОСОБА_1та ОСОБА_3..

І такий висновок суду, на думку колегії суддів є правильним та
обґрунтованим, оскільки відповідає обставинам справи та нормам матеріального
права, оскільки спірні правовідносини нормами ст.ст.22, 28, 29 КпЖС України,
який діяв на момент їх виникнення, передбачав право сумісної власності на майно
подружжя. ОСОБА_1. та ОСОБА_3. перебували у фактичних шлюбних стосунках, тому
вище зазначені норми на них не розповсюджуються.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, ОСОБА_1. членом сім'ї наймача не
являється, (ОСОБА_3.), такі позовні вимоги в суді не зазначала.

Право власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_3. зареєстровано ще у 1994 році, у період
їх спільного проживання, та про яке позивачка знала, однак не оспорила в
установленому законом порядку та у визначений законом строк.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду про те, що інші особи,
до яких відноситься ОСОБА_1. права власності на пай та квартиру не набувають, і
можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих
йому для внесення паю (ч.2 п.6г постанови ПВСУ №9 від 18.09.1987
року зі змінами), однак таких вимог ОСОБА_1. не пред'являє.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно не взяв до уваги
покази ОСОБА_1, свідка ОСОБА_7. про те, що між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. була домовленість
про створення спільної сумісної власності -квартири,
оскільки розписка ОСОБА_7. про отримання ним грошей від ОСОБА_1. в сумі 1733 карбованці за
борг ОСОБА_3. за кооперативну квартиру, такою не являється, оскільки не містить
у собі зазначення про створення спільної сумісної або часткової власності, а
окрім того є сумнівною, оскільки гроші за квартиру вносилися 23.05.1969 року, а розписка
датована 17.08.1977 року
(а.с.10, 107).

4

Суд обґрунтовано критично віднісся до довідок ДБК «Зеніт»
про спільну оплату паю за спірну квартиру ОСОБА_1. та ОСОБА_3., оскільки вони
складені на прохання ОСОБА_1та зі слів останньої, а не на підставі
бухгалтерських відомостей.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що грошові
заощадження у банківській установі на ім'я ОСОБА_3. також не є спільним майном
подружжя ОСОБА_1та ОСОБА_3., оскільки зроблені до реєстрації шлюбу між
останніми (а.с.90, 105), та ОСОБА_1не надала суду доказів, відповідно до ст.10
ЦПК України, про створення їх після реєстрації шлюбу 28.02.2003 року.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку, що квартира та грошові внески в банку ОСОБА_1. та ОСОБА_2. мають
право спадкувати у рівних частках, оскільки їх частки у спадщині є рівними, як
у спадкоємців за законом -
ст.1267 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що
ОСОБА_1не надала доказів того, що меблі, окрім набору для спальні, є її
особистою власністю.

Суд також обґрунтовано, у відповідності до ст.1232 ЦК України та
наданих ОСОБА_1довідок про понесені затрати на поховання ОСОБА_3. стягнув зі
ОСОБА_2. 1/2 частину зазначених витрат (а.с.10).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та підлягають
відхиленню. Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального
права, постановлено на підставі повно та всебічно досліджених обставин справи,
тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст.ст.303, 307,308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 23 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж
часу можу бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.