УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2007 року                                                                       м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі суддів:

Лихути Л.М.,
Левченка Є.Ф.,Романюка Я.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на житлове
приміщення за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м. Львова від             8 червня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської  області
від        21 листопада 2005 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а:

У червні 2004 року ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом до    ОСОБА_2. про визнання недійсним договору
довічного утримання та визнання права власності на житлове приміщення,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між відповідачкою та його померлою
родичкою  -ОСОБА_3 було укладено договір
довічного утримання. Проте ОСОБА_3  не
розуміла змісту договору довічного утримання, який з нею укладався, та його
наслідків, а тому такий договір слід вважати недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 8 червня 2005 року,
залишеним без змін ухвалою  апеляційного
суду Львівської  області від 21 листопада
2005 року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 8 червня 2005 року та ухвалу  апеляційного суду Львівської  області від 21 листопада 2005 року,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє
в межах касаційної скарги правильність застосування  судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність
судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
доводи скарги їх висновків не спростовують.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 8 червня 2005 року та
ухвалу  апеляційного суду Львівської  області від
21 листопада 2005 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:                                                                                   Л.М. Лихута

Є.Ф. Левченко

Я.М. Романюк