АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа № 22-ц-352-Ф / 07     Головуючий
суду першої інстанції                        Муратова Ж.А.
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції        Ломанова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м.
Феодосії в складі:

головуючого
- судді              Ломанової Л.О.,

суддів                                     Притуленко О.В.,

Мамасуєвої Л.О.

при
секретарі                         Цендрі
О.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Керченського міського суду АР Крим від 18 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила
право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені
законом строки, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачка близько 29 років, з 1977 року, не
проживає у квартирі АДРЕСА_1, без
поважних на те причин. Маючи статус квартиронаймача зазначеної квартири
позивачка просила її дочку, ОСОБА_2, визнати такою, що втратила право
користування цим жилим приміщенням.

У листопаді 2006
року ОСОБА_2. звернулася до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання права користування жилим приміщенням - кімнатою площею 12,8 м у вищезазначеній квартирі.
Підставою позову є те, що з часу виходу заміж, з 1977 року, вона щоденно
відвідувала квартиру, у якій проживає її матір, допомагала їй з ремонтом та
благоустроєм, має там деякі особисті речі, певні періоди проживала у цій
квартирі, іноді - з чоловіком, вважає цю квартиру своїм домом і лише останні
півроку через сварку з матір'ю не відвідувала її.

Рішенням Керченського міського суду АР Крим від 18 грудня 2006 року
позовОСОБА_1 задоволений повністю - її дочку визнано такою, що втратила право
користування жилим приміщенням у зв'язку з її відсутністю у ньому без поважних
причин більше шести місяців. У задоволенні зустрічного позову відмовлено, у
зв'язку з недоведеністю своїх вимог ОСОБА_2.

На вказане рішення суду ОСОБА_2. подала апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове рішення у справі - про задоволення її позову та
про відмову у первісному позові, поданому ОСОБА_1.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи. ОСОБА_2., зокрема, зазначає, що судом не були
враховані такі обставини -
відповідачка за первісним позовом зареєстрована у спірній квартирі на

2

постійне
місце проживання в якості члена родини квартиронаймача, а після виходу заміж не
перестала бути членом родини квартиронаймача; щоденно спілкуючись, ОСОБА_2.
часто відвідувала матір у спірній квартирі; на її адресу одержувала ділову
кореспонденцію; уОСОБА_1 ближче за неї у м. Керчі нікого немає, а матір
потребує постійного догляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та
представника відповідача, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно вимог частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 72 Житлового
Кодексу Української РСР передбачений судовий порядок визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки. Зазначені у наведеній статті строки містяться у
статті 71 цього
Кодексу і, за відсутності передбачених частиною 3 цієї статті випадків, за
тимчасово відсутніми членів сім'ї наймача зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Відповідно до частини 1 статті 64 Житлового Кодексу Української РСР до
членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частини 2
статті 71 Житлового
Кодексу Української РСР якщо члени сім'ї наймача були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_2. положень наведеної
норми - із
відповідною заявою вона не зверталася ані до наймодавця до виникнення спору із
позивачкою за первісним позовом, ані до суду під час розгляду справи.

Оскаржуване рішення суду мотивоване відсутністю підстав для збереження за
ОСОБА_2. спірного жилого приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлений законом шестимісячний строк.

Такий висновок суду є обгрунтованим, оскільки зібрані у справі докази
беззаперечно свідчать про неодноразову відсутність відповідачки за первісним
позовом понад вказаний вище строк з часу свого заміжжя - 1977 року.

Про обґрунтованість висновку суду, свідчать пояснення ОСОБА_2 під час
апеляційного розгляду справи, згідно яких вона, постійно проживаючи у квартирі,
власником якої є її чоловік та донька (а.с. 27), виявляє до матері родинні почуття, щоденно, з огляду на
вікОСОБА_1, відвідуючи спірну квартиру та допомагаючи у господарстві, зокрема у
проведенні ремонту та благоустрою.

Доводи апеляційної скарги щодо знаходження деяких особистих речей у
квартирі позивачки за основним позовом, надання їй допомоги при косметичному
ремонті та благоустрої квартири, а також щодо поважності причин відсутності
ОСОБА_2 у цій квартирі з 12
вересня 2006 року до 27 жовтня 2006 року не можуть
бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновків суду.
А ділова кореспонденція, на надходження якої на адресу спірної квартири в
апеляційній скарзі посилається відповідачка як на підтвердження її постійного
місця проживання (а.с. 35-50), не може бути належним доказом цьому, оскільки ця
обставина випливає з волевиявлення відповідачки за первісним позовом при
зазначенні нею адреси для надіслання кореспонденції, що в свою чергу не
суперечить законодавству, оскільки підставою для цього є реєстрація ОСОБА_2
АДРЕСА_1.

3

Наведений факт був досліджений судом першої
інстанції, сторонами не оспорюється, але обґрунтовано не взятий судом до уваги.

Не може бути взята до уваги і відсутність житлових прав
ОСОБА_2 у квартирі чоловіка, на що посилається апелянт, оскільки дана обставина
не може зумовлювати відмову у задоволенні позовуОСОБА_1 з підстави відсутності
відповідачки понад встановлений законом шестимісячний строк, а тому
обґрунтовано не досліджувалось судом, оскільки знаходиться поза межами
доказування за первісним позовом.

З обґрунтованості задоволення позовуОСОБА_1 про визнання її дочки такою, що
втратила право користування жилим приміщенням випливає правильний висновок суду
про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про
відсутність у апеляційній скарзі та матеріалах справи підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а
рішення Керченського міського суду АР Крим від 28 вересня 2006
року - залишенню
без змін.

Керуючись статтею 303,
пунктом 1 частини 1 статті 307, частиною 1 статті 308, пунктом 1 частини 1 статті 314 та статтею 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Керченського міського суду АР Крим від 18 грудня 2006 року - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом
подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набраная законної сили.