У Х В А Л А

І М Е Н Е
М    У К Р А Ї Н И

14    грудня  2007  року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Охрімчук
Л.І., Левченка Є.Ф., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, третя особа - Київське міське
управління юстиції, про визнання права власності на частину будинку та
виключення частини будинку із спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Дніпровського районного суду м. Києва від          8 лютого 2007 року та  ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2007 року,

в
с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3. про визнання права власності на частину
будинку та виключення частини будинку із спадкового майна. Свої позовні вимоги обґрунтовували
тим, що батьки позивачки у 1962
році побудували одноповерховий будинок № АДРЕСА_1. У
1994 році позивачі, перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі, за згодою батьків ОСОБА_1, за рахунок власних коштів
спорудили прибудову до першого поверху будинку і надбудували другий поверх, де
постійно проживають до цього часу. На підставі наведеного просили задовольнити
їх позов.

Справа судами
розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від                    8
лютого 2007 року,  залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду            м. Києва від 5 липня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2. задоволено. Визнано за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. право спільної сумісної власності на добудову до першого
поверху площею   14, 4 кв.м і надбудову
другого поверху площею 79, 1 кв.м до будинку
№ АДРЕСА_1.

Виключено із загальної
маси спадкового майна ОСОБА_4, померлої 15 жовтня 2000 року, добудову до
першого поверху площею 14, 4 кв.м і надбудову другого поверху площею            79, 1 кв.м до будинку № АДРЕСА_1,
що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на праві спільної сумісної власності.

У касаційній скарзі
ОСОБА_3. просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324
ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це
вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відсутні й передбачені
ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене,
колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332,
336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 8 лютого            2007
року та  ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Охрімчук

Є.Ф. Левченко

Ю.Л. Сенін