Справа №2-141-2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Селидове                                                                                         20 квітня 2007р.

Селидівськоий
міський суд Донецької області в складі

·
головуючого судді                        Владимирської
І.М.

·
при секретарі                                 Холстінкіній
В.Н.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Селидове, цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Селидівської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулась з позовом до суду про визнання частково недійсним свідоцтва про
право власності на житло. В попередньому судовому засіданні позивач уточнила
позовні вимоги, просила суд визнати свідоцтво про право власності на житло
недійсним.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що в теперішній час позивачеві стало відомо, що в лютому 1997 року її батьки:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, на себе та на
позивача, без її дозвілу та без її відома. Службою приватизації державного
житлового фонду ПО „Селидіввугілля" 7.02.1997
року було видано Свідоцтво НОМЕР_1
про право власності на житло, згідно якого власниками вищевказаного житла є
ОСОБА_3 та члени його родини -
дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_4. Однак позивач з 1993 року не мешкала
у м. Гірник, оскільки спочатку навчалась в ПТУ №58 м. Донецька, а потім працювала в м. Донецьку і постійно
мешкала в м. Донецьк. В місті Донецьку їй була надана квартира. Оскільки вона
письмової згоди на приватизацію квартири АДРЕСА_1 не
давала і не була зареєстрована на момент приватизації за цією адресою, просить
суд визнати Свідоцтво НОМЕР_1
про право власності на житло, видане 7.02.1997
року Службою приватизації державного житлового фонду ПО
„Селидіввугілля" , недійсним.

В судовому
засіданні позивач підтвердила свої позовні вимоги і просила її позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник
відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти
задоволення позову ОСОБА_1 не заперечував.

Третя особа
ОСОБА_2 проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала, в судовому засіданні
пояснила, що дійсно у 1997
році вони з

2

ОСОБА_3 без дозвілу
та без відома своє доньки зробили приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 і на неї.
Письмову згоду дочь не давала
на приватизацію квартири, на той час вона вже постійно мешкала у місті Донецьк,
де і продовжує мешкати до теперішнього часу, працювала у м.Донецьку.

Трет'я особа
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився належним чином повідомлений про дату та
місце слухання справи.

Свідок ОСОБА_5 в
судовому засіданні показав, що йому достовірно відомо, що позивач з 1996 року по 1998 рік мешкала
постійно з його бабусею ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2, працювала в
магазині м.Донецьк.

Суд, заслухавши
пояснення позивача, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи,
законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає
задоволенню.

В судовому
засіданні встановлено, що Службою приватизації державного житлового фонду ПО
„Селидіввугілля" 7.02.1997
року було видано Свідоцтво НОМЕР_1
про право власності на житло( а.с. 13),
згідно якого квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить
на праві власності ОСОБА_3 та членам його родини- дружині ОСОБА_2та дочці
ОСОБА_4. Свідоцтво було видано згідно розпорядження органу приватизації НОМЕР_1 від 7.02.1997 року (а.с.37).

Згідно ст.5 Закону України
„Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію
квартир державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно
проживають в цих квартирах. В судовому засіданні встановлено, що на час
приватизації позивач не мешкала за вищевказаною адресою, а постійно проживала в
м.Донецьк. Згідно трудової книжки ОСОБА_4 вона з 1996 року постійно працювала на підприємствах м.Донецька,
згідно акту №1/8 від 12.02.2007 року, складеного
представниками КП „Смолянка", позивач з 1996 по 1998
рік мешкала за адресою АДРЕСА_2. Ці обставини в судовому засіданні
підтвердив свідок ОСОБА_5.

Згідно ст.8 Свідоцтво НОМЕР_1 про право
власності на житло передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають в даній квартирі.

Судом
встановлено, що позивач письмової згоди на приватизацію житла не давала та
відповідна заява про це складена не була, що не заперечувала в судовому
засіданні ОСОБА_2

Згідно п.11 ст.8
Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що
виникають при приватизації квартир державного житлового фонду , вирішуються
судом.

На підставі
викладеного суд вважає, що Свідоцтво НОМЕР_1
про право власності на житло було видане з порушенням вимог Закону України
„Про приватизацію державного житлового фонду" і тому позовні вимоги

2

обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Керуючись   Законом
України   „Про   приватизацію   державного житлового
фонду",ст.ст.213-214 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати
Свідоцтво НОМЕР_1 про
право власності на житло, видане Службою приватизації державного житлового
фонду ПО „Селидіввугілля" 7.02.1997
року на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - недійсним.

Заяву про
апеляційне оскарження на рішення суду до Апеляційного суду Донецької області
може бути подано через Селидівський міський суд протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.