Апеляційний суд
Справа № 22-853   2007 рік                                              Головуючий
Г.Є. Доповідач: Белка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

1 березня 2007 року                                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

Головуючого:
Бєлки В.Ю.

Суддів:             Полякова О.З.

Онищенко Е.А. При секретарі: Винник 1С.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справі за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Запорізького електротехнічного коледжу про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього
заробітку за час затримки видачі трудової книжки, та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з зазначеним позовом.

У позові зазначав, що з 1984
року він працював заступником директора Запорізького електротехнічного
коледжу з АГЧ.

У лютому 2006
року на адресу Запорізького електротехнічного коледжу надійшло подання
слідчого управління УМВС України в Запорізькій області про усунення причин та
умов, що сприяли скоєнню злочину, згідно якого керівництво коледжу було
зобов'язано застосувати необхідні заходи реагування для їх усунення та притягнення
до дисциплінарної відповідальності осіб, що винні в створенні цих причин та
умов. Так, у поданні слідчого міститься, що органами внутрішніх справ
розслідується кримінальна справа по факту викрадення автотранспортних засобів.
Також поданням встановлено, що обвинувачені в скоєнні розслідуємого злочину
використовували гаражні бокси Запорізького електротехнічного коледжу для
зберігання викрадених авто. З поданням це стало можливим завдяки використанню
ним свого службового становища.

Службове розслідування, яке було проведене, встановило цей факт, проте він
не був запрошеним до процесу його проведення, не давав ніяких пояснень, не був
ознайомлений з його висновками.

Директор Запорізького електротехнічного коледжу Кормишов
ЮС. запропонував йому написати заяву про звільнення за власним бажанням до 15 березня 2006 року і попередив
його, що у іншому випадку його буде звільнено.

До 1.04.2006 року він
знаходився на лікарняному, але 13
березня 2006 року
було видно наказ про його звільнення з роботи на підстав п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Вважає його звільнення незаконним і просив суд поновити
його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного
прогулу та затримку видачі трудової книжки, моральну шкоду у сумі 1500 гр. та судові
витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від21 грудня 2006 року у
задоволенні позову відмовлено.

2

У апеляційній скарзі ОСОБА_1. зазначає, що рішення суду
постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить
рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким його позов
задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши
апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з слідуючих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. працював заступником директора
Запорізького електротехнічного коледжу з АГЧ.

У лютому 2006 року на
адресу Запорізького електротехнічного коледжу надійшло подання слідчого
управління УМВС України в Запорізькій області про усунення причин та умов, що
сприяли скоєнню злочину.

У поданні було зазначено, що ОСОБА_2.- син позивача по справі організував
злочинну групу, дії якої були направлені на незаконне заволодіння транспортними
засобами. Слідчими діями було встановлено, що для тимчасового зберігання
викрадених автомобілів використовувалися гаражні бокси Запорізького
електротехнічного коледжу.

22.02.2006 року
наказом № 28/9 директора
Запорізького електротехнічного коледжу була призначена комісія для проведення
службового розслідування, за результатами якої 10.03.2006 року було складено акт та запропоновано позивачу прийти
на засідання комісії, але з'явитися він відмовився, про що у матеріалах справи
є акт від 10.03.2006 року.

13.03.2006 року на
проведеній нараді за виявленими фактами комісією було прийнято рішення
підтримати адміністрацію коледжу про звільнення ОСОБА_1. з займаної
посади.

Наказом №
25-к від 13.03.2006 року
ОСОБА_1. було звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 41
КЗпП України.

З 14.03.2006 року по 30.03.2006 року ОСОБА_1.
знаходився на лікарняному, тому 27.03.2006
року за місцем його проживання було направлено повідомлення про
необхідність отримання ним трудової книжки.

№ квітня 2006 року до відділу
кадрів ОСОБА_1. було надано листок непрацездатності і у цей час йому було
запропоновано ознайомитися з наказом про звільнення і отримати трудову книжку,
однак позивач від цих дій відмовився, про що складено акт.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. було звільнено з займаної
посади за результатами встановленими у ході перевірки комісії, проведеної на
підставі вищевказаного подання слідчого, а саме перевіркою встановлено грубе
порушення позивачем виконання його обов'язків, в частині його вимоги надавати
ключі від гаражних боксів  для
користування боксами його синові, а також іншим особам, неналежне виконання
своїх службових обов'язків, які зазначені у акті та не спростовані позивачем, а
також його відношення до інших членів колективу.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що
позивача звільнили з займаної посади за конкретні грубі порушення, які були
встановлені у ході перевірки його роботи комісією на підставі трудового
законодавства, тому підстав для задоволення його позову не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що вироком суду не встановлено, що саме у
боксах коледжу зберігались викрадені автомобілі не може бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки хоча комісію було утворено для реагування на
подання слідчого, однак у її проведенні були встановлені і інші факти порушень
трудового законодавства з боку позивача, які і були підставою для його
звільнення з посади.

Інші доводи, які наведені у апеляційній скарзі грунтуються на припущеннях і
не підтверджені доказами, та не спростовують висновки комісії за результатами
якої і було звільнено позивача з займаної посади, тому не можуть бути підставою
для скасування рішення районного суду.

3

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України,
колегія судців,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя
від 21 грудня 2006 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.