Справа№22-ц-1099/2007р.                                                 Головуючий
1-ї інст: Гримайло А.М.
стягнення заборгованості
послуги                                                                             Доповідач:
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007
року.                                                                                             м.
Харків.

Судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської
області у складі:

·
головуючого - судді: Луспеника Д.Д.,

·
суддів Яцини В.Б., Даниленко В.М., при секретарі Шевченко
ОБ.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення
Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2006 року

по
цивільній  справі за позовом  комунального
підприємства «Виробничо-технологічне

підприємство «Вода»» (КП «ВТП
«Вода»») до ОСОБА_1,

ОСОБА_2,    ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за

послуги водопостачання, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006 року КП «ВТП» Вода»» звернулося до суду з позовом, в якому
просило стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги
водопостачання у розмірі 1960,15 грн. При цьому позивач послався нате, що
відповідачі є споживачами послуг з водопостачання, але не сплачували за ці
послуги за період з 01.11.2001р. по 01.08.2006р., що призвело до утворення
заборгованості в розмірі суми позову.

В судовому
засіданні позивачі та їх представник позов підтримали.

Відповідачі заперечили проти позову з тих підстав, що
оскільки вони отримують послуги водопостачання не за договором, позивач немає
права вимагати їх оплати. Крім того, вони послалися на те, що з червня 2000
року вони встановили у себе в квартирі лічильник кількості отриманої води, який
відповідач з посиланням на наявність заборгованості по оплаті за
водопостачання, відмовився зареєструвати. З 1 серпня 2002 року відповідачі
сплачують позивачу за отримані послуги водопостачання за показаннями
відповідного лічильника, про що повідомили позивача відповідним листом.
Відповідач ОСОБА_1. також заперечив проти заборгованості, оскільки вона
перевищує зафіксований лічильником розмір наданих позивачем послуг з
водопостачання і тому носить вірогідний характер, він також вказав на пропуск позивачем
строку позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2006 року
позов задоволений частково.

В межах строку позовної давності стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно 1112 грн. 94 коп.

Стягнуто з відповідачів солідарно 51 грн. судового збору
на користь держави та 30 грн. на користь ТУ ДСА в Харківській області витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати зазначене
рішення районного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Вважає, що суд не дав оцінки наявним в справі доказам
незаконності дій і бездіяльності позивача щодо відмови в реєстрації лічильника
води в квартирі відповідачів, не дослідив належним чином заперечень
відповідачів проти позову, порушив та неправильно застосував норми
матеріального права, згідно яким вони мали право на оплату послуг позивача з
часу встановлення лічильника води, про що було доведено до відома позивача.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу представник
позивача КП «ВТП «Вода»» просить відмовити у її задоволенні, оскільки рішення
районного суду є законним і обґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справи, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі
доказів встановлено, що КП «ВТП «Вода»» надає послуги по системі
централізованого питного водопостачання м. Харкова. Відповідачі, які мешкають в
квартирі № 12 по вул. Кашуби, 5 у м. Харкові, є споживачами КП «ВТП «Вода»,
отримують і користуються послугами водопостачання, на них відкритий особистий
рахунок № 5070.

Судовим розглядом встановлено, що згідно
довідки-розрахунку сума заборгованості за послуги водопостачання, наданих
позивачем споживачам за адресою: кв. 12 по вулиці Кашуби, 5 у м. Харкові в
межах трирічного строку позовної давності станом на липень 2006 року складає
1112, 94 грн. (а. с. 5). Довідкою КВЖРЕП № 47 підтверджується, що за цією
адресою мешкають відповідачі (а.с. 4). При цьому позивач нараховував
заборгованість відповідачам згідно з показаннями будинкового засобу обліку на
підставі діючих на той час тарифів. З наданих копій квитанцій по сплаті за
холодну воду і пояснень позивача у судовому засіданні, чинного рішення
Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2006 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до КП «ВТП «Вода»» про захист прав споживачів і
відшкодування моральної шкоди (а.с. 22-26) вбачається, що оплата за спожиту
холодну воду провадилися відповідачем ОСОБА_1 згідно можливих показань
встановленого ним лічильника, тобто на його рохсуд. З 01 листопада 2005 року,
після видачі 27 жовтня 2005 року ДП «Харківстандартметрологія» відповідачу
ОСОБА_1. свідоцтва про повірку прибору обліку води, складення 31 жовтня 2005 року
акту на монтаж вузла обліку холодної води, яким ЖЕД-47 підтвердило його
встановлення в квартирі, де мешкають відповідачі, квартирного вузла обліку
води, опломбування 01 листопада 2005 року підприємством «ХарківспецАСУ» позивач
з 1 листопада 2005 року почав проводити нарахування вартості своїх послуг для
сплати відповідачами на підставі показань вказаного квартирного прибору обліку.

Зазначеним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2006
року встановлено, що вказана реєстрація засобу обліку в квартирі № 12 по вул..
Кашуби, 5 у м. Харкові, де мешкає ОСОБА_1., відбулася завдяки сприянню
працівників КП «ВТП «Вода»», неправомірних дій зазначеної організації не
встановлено.

Наведені
обставини в силу положень ч. З ст. 61 ЦПК України щодо тривалої реєстрації  засобу обліку води повторно не доказуються
при розгляді цієї справи.

Відповідно
до статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі
питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно   до
встановлених  тарифів   на
послуги   централізованого   водопостачання   і водовідведення.

Згідно п.п. 13, 14 Правил про надання населенню послуг
про водо-, теплопостачання і водовідведенню, затверджених постановою КМ України
від 30.12.1997р. № 1497, які діяли під час виникнення спірних правовідносин, у
разі відсутності обліку води у квартирі, споживач сплачує за холодну воду за
встановленими нормами, із урахуванням показань засобів будинкового обліку води.

З урахуванням вищеприведених доводів облік води в квартирі повинні бути
офіційно зареєстрований.

Відповідно до чинних п.п. 9, 10, 11, 17, 21 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 року №
630, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку
води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться
спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за
рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на
абонентський облік.

Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат
холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або
показаннями засобів обліку води.

Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у
разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у
квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний
будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності
квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за
винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець
і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У разі встановлення будинкових засобів обліку води у
багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами
обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно
з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця,
юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями
приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх
квартирних засобів обліку.

Виходячи з наведених обставин та положень законодавства,
оскільки до 1 листопада 2005 року засіб обліку холодної води в квартирі
відповідачів, за відсутності вини позивача, не був належним чином прийнятий до
експлуатації, відповідачі не мали права враховувати його показання при оплаті за
послуги позивача і повинні були оплачувати за встановленими тарифами, тому їх
заперечення проти суми заборгованості з цих підстав є необгрунтованими.

Наведене свідчить, що висновки районного суду про те, що заборгованість за
послуги водопостачання відповідачам нараховувалися згідно з діючим
законодавством, з урахуванням строків позовної давності необхідно частково
задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів солідарно 1112 грн. 94
коп., - є законними та обґрунтованими, а рішення районного суду в цій частині
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання ОСОБА_1. на відсутність обов'язку по сплаті за послуги позивача з
водопостачання внаслідок не укладення між ними відповідного договору не
спростовує висновку суду, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України у даному
випадку цивільні права та обов'язки сторін виникли із їх дій, що передбачені
вказаними актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, а саме: щодо надання послуг позивачем і часткової сплати за них
відповідачами.

Що стосується стягнення з відповідачів солідарно 51 грн.
судового збору на користь держави, та ЗО грн. на користь ТУ ДСА в Харківській
області витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, то в цій
частині рішення суду суперечить ст. 88 ЦПК України та роз'ясненням, які
містяться у п. 15 Постанови Пленуму ВС
України від 21 грудня 1990 року № 9 (з наступними змінами), згідно яким,
якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з кожного відповідача в дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини вимог, тобто у дольовому, а не у солідарному
порядку.

Оскільки рішення районного суду в частині порядку
розподілу судових витрат порушує вказану норми права, то відповідно до п. 4 ч.
1 ст. 309 ЦПК України в цій частині рішення районного суду підлягає зміні, а
апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст.
314, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18
грудня 2006 року змінити в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по
10,20 грн. з кожного судового збору на користь Держави, та - по 6 грн. з
кожного з них - на користь ТУ ДСА України в Харківській області, в рахунок
відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині
рішення районного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної
сили безпосередньо до Верховнрго cyдy України.