У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12 грудня 2007 року                                                              м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Барсукової В.М.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши  в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Сезенківської сільської ради
Баришівського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання недійсною заяви про вилучення земельної ділянки, визнання недійсними рішень Сезенківської
сільської ради,  визнання незаконним державного акта на право
приватної власності на землю,  визнання незаконним будівництва ОСОБА_3. по
АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відновлення Сезенківською сільською радою садиби по АДРЕСА_1, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Баришівського районного суду від
26 жовтня 2006 року, додаткове рішення цього ж суду від 4 квітня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 23 липня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У
вересні 2005 року ОСОБА_1. звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2року померла її мати - ОСОБА_4. Після смерті матері
відкрилась спадщина, яка складалась з Ѕ частини житлового будинку, розташованого
по АДРЕСА_1. За життя мати склала заповіт, яким заповіла все своє майно, що
належитиме їй на день смерті, у рівних частках дочкам: ОСОБА_1. та ОСОБА_5. До
нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вони не зверталися.
ОСОБА_1. постійно проживала разом із матір'ю до дня її смерті, фактично
прийняла спадщину, вступивши в управління спадковим майном, зареєструвалася в
спадковому будинку через півтора місяця після смерті матері. Сестра,  ОСОБА_5., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1року,
спадщину не оформляла. Позивачка в 1997 році отримала в АДРЕСА_1 земельну
ділянку, на якій побудувала житловий будинок. За домовленістю з головою
сільської ради 30 квітня 2004 року позивачка написала заяву в сільську раду про
вилучення біля спадкового будинку земельної ділянки разом із будівлею замість
надання їй рівноцінної земельної ділянки. Проте земельна ділянка їй надана не
була, а рішенням сільської ради від 28 грудня 2004 року на підставі заяви      ОСОБА_1. закрито погосподарський номер,
що значився за померлою ОСОБА_4., і на цій земельній ділянці площею 0,08 га
погоджено  розташування будівництва
житлового будинку ОСОБА_3., який земельну ділянку  приватизував і розпочав будівництво житлового
будинку.

Рішенням Баришівського
районного суду від 26 жовтня 2006 року та додатковим рішенням цього ж суду від
4 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області від 23 липня 2007 року, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1.
просить скасувати зазначені судові рішення та задовольнити її вимоги,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у
скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд виходив із того, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2року ОСОБА_4. її дочки:
ОСОБА_1. та ОСОБА_5., яка померла 25 грудня 1995 року, у шестимісячний строк
спадщину не прийняли. Заяву про продовження строку на прийняття спадщини
позивачка до суду не подавала. Рішенням Сезенківської сільської ради від 24
червня 2004 року в ОСОБА_1. вилучено земельну ділянку в розмірі 0,08 га в запас
сільської ради та надано дозвіл
ОСОБА_3. на підготовку матеріалів погодження розташування земельної
ділянки для забудови житлового будинку. У подальшому земельна ділянка була
передана ОСОБА_3. у приватну власність і на якій ним проводиться будівництво
житлового будинку. Правові підстави для задоволення позову відсутні.

З
такими висновками суду не можна погодитися, оскільки суд дійшов їх без
всебічного, повного, об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, прав та
обов'язків сторін у спірних відносинах, з неправильним застосуванням норм
матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Відповідно
до правил ст. ст. 548, 549, 553 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення спірних
відносин) не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим майном, або якщо подав державній
нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини. Спадкоємець вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Вирішуючи спір, суд зазначених вимог закону не врахував,
не дав правової оцінки зібраним доказам із відображенням у рішенні мотивів їх
прийняття чи відмови в прийнятті.

У порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України не
з'ясував: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення
сторін; якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин; чи дотримано сільською радою правила щодо відумерлості спадщини, хоча з'ясування цих обставин має істотне значення для
правильного вирішення спору по суті. Суд необгрунтовано зазначив, що позивачка не
зверталась до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини, у
той час як вимоги зводилися до встановлення факту прийняття спадщини.

Суд
апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені
недоліки й не перевірив належно доводи апеляційної скарги, у рішенні не зазначив
конкретні обставини та факти, що спростовують
такі доводи.

За таких обставин
ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Баришівського районного суду від 26 жовтня 2006 року, додаткове рішення цього
ж суду від 4 квітня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області від 23 липня 2007 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Л.І. Григор'єва

Судді:

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко