Справа №2-40407
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня
2007 року.              Тячівський
районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого
судді Розман М.М.

при секретарі
Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4
про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. В позовній заяві зазначив ,
що на підставі державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки , що розташована в урочищі Бобово с. В.Лази . Ще на початку
2000 року відповідачі самовільно зайняли земельну ділянку і на протязі 5 років
її незаконно використовували, а саме: ОСОБА_3 - 0.34 га. землі, чим заподіяв
шкоду на суму 2412 гривень і ОСОБА_4 - 0.28 га. землі , чим заподіяв шкоду на
суму 1986 гривень , яку в добровільному порядку відшкодувати відмовляються.
Розмір заподіяної шкоди стверджується актом компетентної комісії Тячівської
райдержадміністрації.

Рішенням Тячівського районного суду від 01.02.2006 року зобов'язано
відповідачів повернути ОСОБА_2 самовільно зайняті земельні ділянки. Однак
питання про відшкодування заподіяної шкоди не розглянуто.

Крім цього , протиправними діями відповідачів заподіяно позивачу також
моральну шкоду , яка виразилася в тому , що внаслідок банкрутства СФГ»Широке» ,
ОСОБА_2 залишилася без роботи.

Просить стягнути з відповідачів на користь позивача заподіяну матеріальну
шкоду , а саме : з ОСОБА_3  2412 , з
ОСОБА_4  1986 гривень , а також по 100
гривень в відшкодування моральної шкоди з кожного.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав посилаючись на викладені в
письмовій позовній заяві обставини. Просить позов задовольнити. Просить позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив , що він
користував спірну земельну ділянку на підставі договору оренди від 13 липня
1993 року. Про розірвання даного договору його ніхто не повідомляв. Про спір
він дізнався в 2000 році, коли отримав першу судову повістку. Земельна ділянка
була ним з одного боку огорожена
і після рішення суду в 2006 році він зняв огорожу. Сінокіс він робив тільки
в 2004 році, а до того там випасалася худоба. Вважає , що він має право на цю
земельну ділянку в якості майнового паю, а позивачка незаконно отримала право
власності на цю земельну ділянку.Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4  ОСОБА_5
в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що спірну земельну ділянку
використовував при житті до 1996 року батько її чоловіка на підставі договору
оренди. Після його смерті земельна ділянка залишилася у користуванні її сім'ї.
Чоловік в 1992 році переніс операцію і є фактично непрацездатним , косити не
може. Земля пустувала. В 2000 році вони огородили земельну ділянку , потім
зняли огорожу , а в 2004 році знову встановили огорожу. В 2004 року вона
особисто скосила дану земельну ділянку , але сіно до цього часу не забрала.
Вважає , що позивачка незаконно

отримала право на земельну ділянку , її сім'я
ніякої шкоди не заподіяла і просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши всі обставини
справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено , що ОСОБА_2 на підставі
державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної
ділянки площею 1.65 га., що розташована в урочищі Бобово с В.Лази . Відповідачі
самовільно зайняли земельну ділянку і на протязі понад 5 років її
використовували, а саме: ОСОБА_3 - 0.34 га. землі і ОСОБА_4 - 0.28 га. землі ,
що стверджується актом про самовільне зайняття земельної ділянки від 21.03.2001
року та висновком землевпорядної експертизи від 10 квітня 2001 року.

Рішенням Тячівського районного суду від 01.02.2006 року зобов'язано
відповідачів повернути ОСОБА_2 самовільно зайняті земельні ділянки. Вимога про
відшкодування заподіяної шкоди не розглянута.

Згідно до акту комісії , утвореної розпорядженням голови Тячівської
райдержадміністрації від 9 березня 2006 року за №149 , констатовано факт
самовільного зайняття земельної ділянки відповідачами і визначено розмір
недоодержаного доходу за 5 років із одного гектара землі , в тому числі по
роках: 2000 рік-1375 гривень , 2001 рік-900 гривень , 2002 рік-810 гривень ,
2003 рік-785 гривень , 2004 рік-1944 гривні , 2005 рік- 1284 гривні.

Відповідно розмір заподіяних збитків кожним із відповідачів за останні 5
років становить.

ОСОБА_3 - 2005 рік ( 1284x34:100= 436.56 грн.), 2004 рік ( 1944x34:100=
660.96 грн.), 2003 рік( 785x34:100= 266.90 грн.), 2002 рік ( 810x34:100=
275.40грн.), 2001 рік (900x34:100 = 306 грн.), всього 1945.82 грн..

ОСОБА_4 - 2005 рік ( 1284x28:100 = 359.52 грн.) , 2004 рік ( 1944 х 28:100
= 544.32 грн.), 2003 рік ( 785x28:100 = 219.80 грн.) , 2002 рік ( 810x28:100 =
226.80 грн.) , 2001 рік ( 900x28:100 = 252 грн.), всього 1602.24 грн..

Доводи відповідачів спростовуються протоколом зборів уповноважених членів
КСП ім.. Шевченка від 28 грудня 1996 року , актом про самовільне зайняття
земельної ділянки від 21.03.2001 року , висновком землевпорядної експертизи від
10 квітня 2001 року , рішенням Тячівського районного суду від 01.02.2006 року ,
яке набуло законної сили і яким зобов'язано відповідачів , в тому числі ОСОБА_3
та ОСОБА_4, повернути ОСОБА_2 самовільно зайняті земельні ділянки.

Згідно до ст.. 116 ЗК
України , в редакції 1992 року , який діяв на момент виникнення правовідносин
сторін , підприємства , установи , організації та громадяни зобов'язані
відшкодувати збитки , заподіяні ними в результаті порушення земельного
законодавства.

Аналогічні правила передбачені і ст..ст. 156 , 157 ЗК України , який набув
чинності з 1 січня 2002 року.

Таким чином , суд вважає , що вимоги про відшкодування збитків є
підставними і в судовому засіданні доведеними.

Згідно до ст.71 ЦК
України , 1963 року , який діяв на момент виникнення правовідносин сторін ,
загальний строк для захисту права за позовом особи , право якої порушено (
позовна давність ) встановлюється у три роки. А згідно до ст. 75 цього Кодексу
, позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Ст.267 ЦК України
, 2003 року , який набув чинності з 1 січня 2004 року , позовна давність
застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення
ним рішення.

Разом з цим , згідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень до цього
Кодексу , правила ЦК України
про позовну давність застосовуються до позовів , строк пред'явлення яких ,
встановлений законодавством , що діяло раніше , не сплив до набрання чинності
цим Кодексом.

Враховуючи наведене , суд вважає , що позов слід
задовольнити частково , на суму стягнення з ОСОБА_3 1945.82 грн. та на суму
1602.24 з ОСОБА_4

В задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 467.50 грн.(1375x34:100)
заподіяних збитків за 2000 рік та з ОСОБА_4
385 грн. (1375x28:100).
заподіяних збитків за 2000 рік слід відмовити у зв'язку із закінченням строку
позовної давності, оскільки станом на 1 січня 2004 року строк позовної давності
по цих вимогах закінчився.

Вимоги позивача про відшкодування заподіяної моральної шкоди до задоволення
не підлягають , оскільки ці вимоги в судовому засіданні жодними належними і
допустимими доказами не доведено.

Судові витрати в частині сплати судового збору і витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду слід покласти на
відповідачів.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 60 , 209 , 213-215 ЦПК України
, ст.. 116 ЗК
України , в редакції 1992 року, ст..ст. 156 , 157 ЗК України , ст.ст. 71 , 75 ,
80 ЦК України
, 1963 року , ст. ст.. 23 , 267
, 1167 та п. 6
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України , 2003 року , суд ,

РІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1945 гривень 82 копійки в
відшкодування заподіяних матеріальних збитків , 19 гривень сплаченого судового
збору та 15 гривень сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду цивільної справи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1602 гривні 24
копійки в відшкодування заподіяних матеріальних збитків , 16 гривень сплаченого
судового збору та 15 гривень сплачених витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового розгляду цивільної справи.

В решті позову про відшкодування заподіяних матеріальних збитків відмовити
у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Закарпатської області через Тячівський районний суд шляхом подання заяви про
його апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення з наступним
поданням апеляційної скарги протягом 20 днів.