УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого -
Міщія О.Я. суддів - Гірського Б.О., Парандюк Т.С. при секретарі - Гачинській
М.В. з участю апелянта ОСОБА_1, представника ЗАТ комерційний банк
"ПриватБанк" - Гулкевич Н.І. розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в  місті  Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 грудня 2006
року в справі    за   позовом
ОСОБА_1 до   закритого
акціонерного  товариства  комерційний
банк  "ПриватБанк"  про
визнання недійсним договору поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від
25.12.2006 року відмовлено в задоволенні пред'явленого ОСОБА_1 позову до
закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про
визнання недійсним договору поруки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким в повному обсязі задовольнити пред'явлені нею вимоги, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Зокрема, апелянт ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вказала, що укладений
нею з ЗАТ комерційний банк "ПриватБанк" договір поруки від 17.01.2003
року є фіктивним, оскільки сума взятого ТОВ "Виробничо-комерційна фірма
"Рокі" кредиту в банку повністю забезпечувалась заставленим
позичальником майном і не було необхідності в поручительстві нею, як фізичною
особою, перед банком, як кредитором боржника, за виконання товариством свого
обов'язку за кредитним договором.

Крім того, вказала, що договір поруки від 17.01.2003 року
був підписаний нею, як поручителем - фізичною особою та одночасно, як

справа
№22а-228/2007р.                                           головуючий
у 1 інстанції- Мартиць О.І.

категорія - спори, що виникають із договорів (18)     доповідач - Гірський Б.О.

представником
ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Рокі", що на її думку
суперечить ч. З ст. 62 ЦК
України в редакції 1963 року, яка діяла на момент виникнення спірних
правовідносин і, яка передбачала, що представник не може укладати угоди від
імені особи, яку він представляє у відношенні себе особисто.

Також зазначила, що доказів поважності пропуску нею строку звернення з
позовом до суду вона в суд першої інстанції не подавала, оскільки вважає, що
позовну давність слід рахувати не з дати укладення нею договору поруки -
17.01.2003 року, а з 06.09.2004 року - дати винесення Тернопільським
міськрайонним судом рішення про стягнення з неї, як поручителя боргу за
кредитним договором, оскільки цим рішенням порушились її права.

Крім того вказала, що в березні 2003 року в неї народився син, за яким вона
доглядала і не мала можливості звернутися з позовом до суду.

Представник ЗАТ комерційний банк "ПриватБанк" - Гулкевич Н.І.
доводи апеляційної скарги заперечила та вказала, що позивачка без поважних
причин пропустила строк звернення до суду з вимогою про визнання недійсним
договору поруки від 17.01.2003 року, тому суд першої інстанції вірно відмовив в
задоволенні пред'явленого нею позову.

Крім того зазначила і про відсутність самих підстав для визнання недійсним
укладеного з ОСОБА_1 договору поруки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу,
перевіривши за матеріалами справи приведені в скарзі доводи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2002 року
між ЗАТ комерційний банк "ПриватБанк" та ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Рокі" був укладений кредитний
договір про надання товариству кредиту в розмірі 50 000 доларів США до 15.09.2003 року.

17.01.2003 року між зазначеними сторонами була укладена
додаткова угода до кредитного договору від 16.09.2002 року, згідно умов якої
розмір кредиту збільшився до 60 300 доларів СІНА.

Також 17.01.2003 року, ОСОБА_1, як фізична особа, поручилася перед ЗАТ
комерційний банк "ПриватБанк", як кредитором боржника - ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Рокі" за виконання останнім свого
обов'язку за кредитним договором від 16.09.2002 року та додатковою угодою від
17.05.05.2006 року, в повному обсязі, у сумі 60 300 доларів США основного
боргу, а також за користування кредитом та сплаті пені, штрафів та інших
передбачених договором санкцій, про що був укладений договір поруки.

В зв'язку з невиконанням ТОВ "Виробничо-комерційна
фірма "Рокі" взятих на себе зобов'язань за кредитним договором,
рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.09.2004 року було стягнуто
солідарно з поручителів за договорами поруки: ОСОБА_1 та Козака І.О. в

користь
ЗАТ комерційний банк "ПриватБанк" 321 501 грн. 51 коп. неповернутого
кредиту.

Постановляючи рішення і відмовляючи в задоволенні
пред'явленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладений
нею з ЗАТ комерційний банк "ПриватБанк" договір поруки від 17.01.2003
року, відповідає вимогам закону і позивачка, яка вимагає визнання даного
правочину недійсним, не довела відсутність у учасників правочину наміру
створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

Тому, цивільні права ОСОБА_1, в зв'язку з укладенням нею зазначеного
договору порушені не були.

Даний висновок
суду є обґрунтований.

Щодо посилань апелянта на підписання нею, як поручителем -фізичною особою
та одночасно, як представником ТОВ "Виробничо-комерційна фірма
"Рокі" договору поруки від 17.01.2003 року, що на її думку суперечить
ч. З ст. 62 ЦК України
в редакції 1963 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, то
дані посилання судом апеляційної інстанції до уваги братися не можуть, оскільки
в даному випадку вона, як представник товариства не укладала угоди від імені
особи, яку вона представляє у відношенні себе особисто.

Крім того, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України
в редакції 2003 року, ст.ст. 256, 257, 267 даного Кодексу, ОСОБА_1 без поважних
причин пропустила передбачену законом позовну давність для звернення до суду з
такою вимогою, про застосування якої було заявлено ЗАТ комерційний банк
"ПриватБанк".

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для
його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської
області, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від
25.12.2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з
того дня може бути оскаржена протягом двох місяців в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.