Справа № 22-620/2007 рік                             Головуючий першої інстанції Дубовик Р.Є.
21                                                   Доповідач:
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

„11" січня 2007 року                Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Висоцької B.C.

Суддів: Осипчук О.В., Біляєвої О.М.

При секретарі: Таранець В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції
Фонду

соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально - Міському районі м. Горлівки про відшкодування

моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 2 листопада 2006 року частково
задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до
відділення виконавчої   дирекції   Фонду
соціального   страхування   від
нещасних   випадків   на

виробництві і професійних
захворювань України в Центрально -
Міському районі м. Горлівки про стягнення моральної шкоди, стягнуто з
відповідача на користь позивача 18000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду
і

ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на
порушення

судом норм матеріального та процесуального права, оскільки відсутній
висновок МСЕК

про спричинення позивачу моральної шкоди, а шкода, завдана здоров"ю
позивача

компенсована чітким виконанням держави щодо сплати тих виплат, які
передбачені ст.ст. -

21,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від

нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що
спричинили втрату

працездатності". Крім того, відповідно до п.27 ст. 77 Закону України
„Про державний

бюджет України на 2006
рік" зупинено на 2006
рік дію статті 1 ( в
частині відшкодування

моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей),
підпункту „Є" п. 1
ч. 1 ст. 21, ч.З ст. 34

Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного

випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату

працездатності".

В апеляційному
суді представник відповідача підтримала доводи скарги в повному обсязі.

Позивач заперечував проти скарги,
просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали

справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не

підлягає з наступних підстав.

Суд першої
інстанції встановив, що позивач  продовж
тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості на підземних
роботах в несприятливих умовах

праці.
Відповідно до висновку МСЕК від 11.07.2003
року позивачу первинно

встановлено 25% втрати
професійної працездатності у зв'язку з професійним

захворюванням - вібраційна
хвороба. Відповідно до висновку МСЕК від 22.11.2004
року

позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності
по сукупності професійних

захворювань: 25% - первинно по
хронічному бронхіту та 25%
- повторно по вібраційній

хворобі.

Задовольняючи
частково позовні вимоги позивача, і стягуючи на його користь 18000 грн., у
відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що умовами виробництва ОСОБА_1 спричинена
моральна шкода, компенсація якої в грошовому виразі належить стягненню з
відповідача, однак сума в 50000
грн., яку просить стягнути позивач є завеликою.

Розглядаючи
справу по суті, суд обгрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли
між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров"я позивача, регулюються Законом України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року ( з наступними
змінами).

Згідно частини 1 ст. 9 Закону України „Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року ( з наступними змінами) відшкодування шкоди, 'заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно з п/п
„е" п.1 частини 1 ст. 21 та частини 3 ст. 28 вищевказаного
Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у
встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову
суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені
норми не містять будь яких Інших додаткових
умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд обґрунтовано дійшов висновку
про те, що позивачу умовами виробництва заподіяна  моральна
шкода,   яка  полягає
у   моральних   переживаннях
у. зв'язку   з ушкодженням
здоров"я, що порушило його звичні нормальні зв'язки, які потребують
від   нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Даний висновок
суду відповідає роз'ясненням, які дав Пленум Верховного Суду України в
постанові від 31  березня 1995 року „Про судову практику в справах про

відшкодування моральної шкоди", де зазначено, що під
моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок
моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній
або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю Інших осіб. Відповідно
до чинного законодавства моральна шкода може
-полягати,
зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров"я.

Частиною 3 ст. 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які

спричинили
втрату працездатності", передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами

' виробництва,
яка   не   спричинила
втрати   потерпілим   професійної
працездатності,

відшкодовується
Фондом соціального страхування за заявою потерпілого з викладом

характеру заподіяної
моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів.
Зазначена норма стосується лише випадків, коли в потерпілого не встановлено
втрати професійної працездатності.

Як зазначив
Конституційний Суд України в рішенні від 27
січня 2004 року по
справі № 1-9/2004 за
конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини
третьої статті 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" треба розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі
відсутності втрати потерпшим професійної працездатності.

З обставин
справи вбачається, що позивачу встановлено втрату працездатності, у зв'язку з
чим суд обгрунтовано, виходячи з положень ст..ст.
21 та 28 Закону,
дійшов висновку про наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди у
зв"язку з пошкодженням здоров"я внаслідок професійного захворювання,
і, врахувавши конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних
страждань позивача, втрату ним душевної рівноваги, відчуття невпевненості в
майбутньому, перебування останнього на лікуванні в зв'язку з погіршенням стану
здоров"я , порушенням
норм укладу звичного укладу життя, обмеження у працевлаштуванні за наявною
професією, стягнув на її відшкодування з відповідача грошову компенсацію у
розмірі 18000 грн.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої
інстанції всебічно і повно з"ясував обставини справи, що мають значення
для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, перевірені доводи сторін і постановлено
обгрунтоване рішення  з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування
немає.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм
матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.
307,308,313-315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування

від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально

- Міському районі м. Горлівки Донецької області відхилити.

Рішення
Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 2 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала    набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена

безпосередньо до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців з дня набрання законної

сили,