Справа № 2-386/2007 p.
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем    України

29 березня 2007
року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого                                            судді            Линника В.Я,

при
секретарі                                                               Бойчук
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду із позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка 02.05.2004 року позичила в
нього 400 доларів США, що в українській
національній валюті становить 2000,00
грн., про що надала розписку. При цьому остання зобов'язалась повернути ці
кошти до 22.01.2005 року,
однак до дня подання позову їх не повернула.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 2000,00 грн. та три
процента річних від простроченої суми за період з 22.05.04 по 31.12.2006 року в сумі 150,00 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтвердили обставини,
наведені в позовній, підтримали позовні вимоги, просили їх задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вказувала не те, що нею
повернуті всі кошти позивачу, про що є відмітка на розписці та в неї є відповідні
розписки.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові
докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2. 02.05.2004 року взяла у
позивача ОСОБА_1 в борг гроші в розмірі 400,00
доларів США під 5% за кожен місяць,
які зобов'язалась повернути 22.01.2005
року еквівалентно в гривнях, про що була складена розписка від 02.05.2004 року (а.с. 4).

Відповідач 22.01.2005
року частково повернула позивачу борг в розмірі 100,00 доларів США, про що свідчить
відповідний напис на розписці. Решту суму боргу відповідач позивачу не
повернула.

Посилання відповідача на те що вона повернула позивачу всі кошти за
розпискою від 02.05.2004 року не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки в
розписках (а.с. 22-25), на які посилається остання на підтвердження даної
обставини, не вказано, що передача грошей відбувалася в погашення боргу по
розписці від 02.05.2004 року, а сторони визнали, що між ними укладалися інші
договори позики, про що є відповідні розписки.

Суд також не бере до уваги заперечення позивача та його представника, що 100,00 доларів США, про які зроблено
напис на розписці від 02.05.2004
року, повернуті відповідачем в погашення іншого боргу, оскільки на
підтвердження цього ні позивач, ні його представник не змогли надати доказів.

Тому суд, враховуючи, що запис про повернення 100,00 доларів США зроблений на
розписці від 02.05.2004 року,
дійшов висновку, що дана сума повернута на виконання цієї розписки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно зч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від
суми.

2

На підтвердження укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості
речей.

Тому суд дійшов висновку, що між сторонами 02.05.2004 року було укладено договір позики, по істотним умовам
якого сторони дійшли згоди.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, суд на підставі встановлених обставин дійшов висновку, що
відповідач заборгував позивачу по розписці від 02.05.2004 року 300,00
доларів США.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший
порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 22.03.07 № 417/109 «Про
офіційний курс гривні до іноземних валют» офіційний курс гривні до долару США становить 505,00 грн. за 100,00 доларів США.

Тому суд вважає, що оскільки іншого не вказано в договорі відповідач
повинен повернути позивачу борг за офіційним курсом гривні на день винесення
рішення, тобто в розмірі 1515,00
грн. (Одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень 00 коп.).

Крім того, відповідно до ч. 1
ст. 1048 ЦК України
за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір
процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного законодавства. В той же час, вказаній нормі
кореспондує ч. 1 ст. 1048 ЦК України, де
зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів встановлюються договором.

Розпискою від 02.05.2004
року встановлено, що відповідачка взяла в борг кошти під 5% за кожен місяць.
Враховуючи наведене, відповідач повинна була сплачувати позивачу щомісячно 20,00 доларів США за користування
позиковими коштами, починаючи з дня їх отримання.

Отже, виходячи з принципу диспозитивності, та враховуючи, що суд не може виходити
за межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з
відповідача 3% річних
від простроченої суми за період з 22.05.2004
р. по 31.12.2006 року в
розмірі 150,00 грн.
підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1046-1048 ЦК України,
керуючись ст. 15, 30,
60, 62,209, 215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 1515,00 грн. (Одна
тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень 00
коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за договором позики в
розмірі 150,00 грн.
(Сто п'ятдесят гривень 00
коп.).

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн. та державне
мито в розмірі 51,00 грн.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовити.

Рішення в
повному обсязі буде виготовлено до 04.04.2007
року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження на протязі 10
днів з дня проголошення рішення з подальшим поданням скарги протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.