Справа № 22Ц - 3760/2006                                Головуючий у І інстанції Єременко В.М.
Категорія 41                                                               Доповідач у II інстанції Олійник В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області у складі:

головуючого: Воробйової Н.С.,

суддів : Олійника В.І., Оношко Г.М.,

при секретарі: Велицькому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства по
забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і
зони безумовного (обов'язкового) відселення „Чорнобильсервіс" на
рішення Баришівського районного суду Київської
області від 16 жовтня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства по забезпеченню життєдіяльності
зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового) відселення „Чорнобильсервіс" про стягнення
невиплаченої частини заробітної плати, -

встановила:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до Державного
підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного
(обов'язкового) відселення "Чорнобильсервіс"
Київської області про стягнення невиплаченої частини заробітної плати, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги наступним.

Вона працює провідним бухгалтером у зоні відчуження Чорнобильської АЕС від
1995 року.

За весь час роботи в зоні відчуження їй повинна була виплачуватись в якості складової частини заробітної плати щомісячна
доплата відповідно до ст.39 Закону України від 28 лютого
1991 року №796-Х11 "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Розмір цієї доплати у період від 1 січня 2003 року до 1 січня 2006 року визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 29
січня 2003 року №137 "Про доплати і компенсації
особам, які працюють у зоні відчуження і зоні
безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів"
і дорівнює 9 кратному розміру доплати, встановленої для громадян, які працюють у зоні безумовного (обов'язкового) відселення,
плюс премія в розмірі 50 відсотків від цієї суми.

Відповідно до ст. 39 зазначеного Закону та Постанови KM України від 29 січня 2003 року №137 розмір щомісячної доплати за роботу в зоні відчуження дорівнює 27 мінімальним заробітним платам плюс
50 відсотків

премії від цієї суми.

Ця доплата згідно ст.100 Кодексу Законів про працю України кваліфікується,
як підвищена оплата праці на роботах зі шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я.

Однак за період роботи від 1 січня 2003 року відповідач проводив їй доплати не у кратному відношенні до мінімальної
заробітної плати, а до розміру, встановленої постановою KM України №836 від 26 липня 1996 року
та на розпорядження Державного Департаменту
адміністрації зони відчуження, що призвело до
порушення її права на отримання заробітної плати, встановленої законом. Такі посилання вважає неправомірними, так як відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Позивачка вважала, що адміністрацією ДП "Чорнобильсервіс" порушувались її права на заробітну плату і сума невиплаченої
доплати (та преміі) за роботу на території
зони відчуження у період від 1 січня 2003 року до 31 грудня 2005 року становить 335903 грн. 55 коп., яку просила стягнути
з відповідача на ії користь.

Рішенням Баришівського районного суду від 16 жовтня 2006 року позов задоволено і вирішено стягнути з Державного
підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони
відчуження і зони безумовного відселення "Чорнобильсервіс" на користь ОСОБА_1
335903 грн. 55 коп.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування
рішення і ухвалення нового про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи
з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наступних доводів.

Так, відповідно
до п.1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на
території радіоактивного забруднення провадиться доплата.

Закон регулює доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення і цією статтею Закону
встановлено для нарахування доплат застосування
кратності від мінімальної заробітної плати.

Постанова KM України від 26 липня 1996 року №836 в п.2 встановлює конкретну суму доплати, яка суперечить вищезазначеному Закону.

Відповідно до п.п.1 п.1 Постанови КМУ від 29 січня 2003 року №137 "Про доплати і компенсації особам, які працюють у
зоні відчуження і зоні

безумовного
(обов'язкового) відселення після повного відселеиня жителів" встановлено,
що в період від 1 січня 2003 року до 1 січня 2006 року: особам, які постійно
працюють у зоні відчуження, проводиться доплата у 9 кратному розмірі,
встановленому для громадян, які працюють у зоні безумовного (обов'язкового)
відселення.

У пункт 2 цієї
Постанови зазначено, що особам, які постійно працюють у зоні відчуження, премія
за основні результати господарської діяльності нараховуються у розмірі до 50%
тарифної ставки (посадового окладу) з урахуванням доплат і надбавок,
передбачених законодавством і підпунктом 1 цього пункту.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена
Постанова КМУ №836 суперечить Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в
статті 39-й якого вказано, "що доплата у зоні безумовного (обов'язкового)
відселення провадиться з розрахунку трьох мінімальних заробітних плат", а
тому застосування зазначеної постанови неможливе.

Вирішуючи даний
спір по суті, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача і вважав,
що розмір доплати позивачці ОСОБА_1 слід розраховувати за вказаний період,
виходячи з розміру мінімальної заробітної плати: від 1.01.2003 року - 185 грн.,
від 1.12.2003 року - 205 грн., від 1.09.2004
року - 237 грн., від 1.01.2005 року -262 грн., від 1.04.2005 року - 290
грн., від 1.07.2005 року - 310 грн., від 1.09.2005 року -332 грн. процентного
співвідношення фактичної виплати до номінальної доплати за Постановою КМУ №137
та розміру доплати, що належить до виплати пропорційно відпрацьованому часу і
прийшов до висновку про необхідність стягнення за весь період 335903 грн. 75
коп.

Колегія суддів з
такими висновками суду першої інстанції не може погодитись.

Судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працює в зоні відчуження Чорнобильської АЕС
від 1995 року провідним бухгалтером.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №137 особам, які постійно
працюють в зоні відчуження, проводиться доплата у 9-тикратному розмірі доплати,
встановленої для громадян, які працюють у зоні безумовного (обов'язкового)
відселення.

Доплата
громадянам, які працюють у зоні безумовного (обов'язкового) відселення
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 1996 року №836 „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
встановлена у розмірі 13 грн. 20 коп., яку позивачка отримала у 9-тикратному
розмірі від зазначеної суми (118 грн. 80 коп.), отже у встановленому
законодавством розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що Постанова Кабінету Міністрів про розмір доплати суперечить Закону,
колегія суддів не може прийняти до уваги.

За правилами ч.З ст.39 Закону України „Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які працюють в зоні відчуження, а також у
зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони
відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вищенаведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного
(обов'язкового) відселення „Чорнобильсервіс" задовольнити.

Рішення
Баришівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2006 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до Державного
підприємства по забезпеченню
життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового) відселення „Чорнобильсервіс"
про стягнення невиплаченої частини заробітної плати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.