Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:
Суддів: Левченка Є.Ф.,
Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ДП “Донбасантрацит” в особі відокремленого підрозділу “Шахта імені Ізвестій”, відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Красний Луч про відшкодування шкоди,
в с т а н о в и л а :
У серпня 2004 року ОСОБА_1
звернувся у суд з позовом до ДП “Донбасантрацит” в особі ВП “Шахта імені
Ізвестій”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Красний Луч про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що працював на шахті
імені “Ізвестій” на підземних роботах та отримав професійне захворювання. За висновком
МСЕК з 1 січня 1994 року йому було вперше встановлено 25% втрати
працездатності, а з            1 січня 2005 року - 25% безстроково. Після переогляду у
2002 році позивачу було
встановлено загальний відсоток втрати працездатності з 13 лютого 2002 року -
45%  безстроково, в тому числі 25% по
травмі на шахті “Княгинінська” та 20% у зв'язку із професійним захворюванням,
отриманим в період роботи на шахті імені “Ізвестій”.
імені “Ізвестій” з 01 січня 1994 року позивачу проводились виплати на
відшкодування шкоди, а з 1 квітня 2001 року страхові виплати здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України.
року відповідач нарахував на відшкодування шкоди позивачу, виходячи із його
середнього заробітку гірничого майстра дільниці по видобутку вугілля за 12
місяців перед встановленням втрати працездатності (січень 1994 року).
Наполягаючи на перерахунку виплат і стягнення
заборгованості, ОСОБА_1 посилався на те, що йому було занижено середній заробіток, взятий для обчислення за 12 місяців, а не
за 3 місяці, хоч останній є більшим, а також не застосовано коефіцієнти підвищення тарифних
ставок 3 за листопад 1993 року, коефіцієнт 2 у липні 1994 року. Також вважав, що при обчисленні сум відшкодування шкоди з 1 серпня 1996
року за наказом по шахті № 183 від 26 лютого 1999 року неправомірно застосовано
обмеження середнім заробітком за професією гірничого майстра дільниці по
видобутку вугілля по шахті. Посилався позивач і на те, що відділенням виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.Красний Луч також неправильно взято менший
середній заробіток, ніж належало, для обчислення і виплати відшкодування шкоди.
У зв'язку з цим  позивач просив суд перерахувати відшкодування шкоди та
стягнути з відповідача - ДП “Донбасантрацит” в особі
ВП “Шахта імені Ізвестій” на його користь
заборгованість по відшкодуванню шкоди в сумі         28 156 грн. 82 коп. за період з 1 січня 1994 року по 1
квітня 2001 року, а із співвідповідача - відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування - 21 158
червня 2006 року позивач змінив позовні вимоги: просив стягнути з
відповідача 53 572 грн. 08 коп., із співвідповідача - 27 430 грн.83 коп. та визначити щомісячні страхові
виплати з 1 березня 2006 року по 1 845 грн.
Рішенням Краснолуцького міського суду від 13 листопада
2006 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області від 23 січня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП “Донбасантрацит” в особі ВП “Шахта імені Ізвестій” на
користь ОСОБА_1 заборгованість з відшкодування шкоди в сумі             13 155 грн. 29 коп. В іншій частині позову
відмовлено за безпідставністю.

Поставлено в обов'язок відділенню виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Красний Луч
нарахувати та виплатити        ОСОБА_1 страхові виплати з 1 жовтня 2004 року в розмірі                     614 грн. 57 коп. щомісячно з подальшим  коригуванням згідно діючому законодавству.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у
повному обсязі, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно
зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

Відповідно до п.22 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року “Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” виплати,
призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на
їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад за відсотком втрати
працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або
роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

Проте суд в своєму рішенні всупереч
вимогам ст.215 ЦПК України навіть не зазначив за який період стягується
недоплачена сума, не навів конкретні доводи та розрахунки. Але як вбачається з
розрахунку на  а.с. 58-60 т.2, наданого
відповідачем,  сума заборгованості 13115
грн. 29 коп. визначена за весь період, починаючи з січня 1994 року.

Крім того, відповідно до п.28
Правил перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку
на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від
середнього заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок)
за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на
повний календарний місяць роботи.

Вирішуючи спір, суд проігнорував
це положення і не з'ясував чи не буде перевищувати нарахований позивачу розмір
відшкодування визначені обмеження.

За таких обставин неправильне
застосування судами норм матеріального права призвело до неправильного
вирішення спору, у зв'язку з чим ухвалені судові рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.336, 338, 343, 344
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Краснолуцького міського суду від 13 листопада
2006 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 23 січня 2007 року у скасувати,
а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                                               Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін Ю.Л.