У Х В А Л А

іменем  україни

30 травня 2007
року                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого               Гуменюка
В.І.,

суддів:                          Барсукової
В.М.,        Балюка М.І.,

Берднік
І.С.,                Косенка В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до Краснокутської селищної ради, третя особа ОСОБА_2,
про поновлення порушеного права,

в с т а н о в и л а:

У
січні 2004 року позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначав, що
згідно з договором дарування від 22 лютого 1992 року він отримав у дар від
своєї матері АДРЕСА_1Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (у
редакції 1992 року) до нього перейшло право на користування земельною ділянкою
площею 0,42 га, якою став користуватись і сплачувати земельний податок.
Рішенням Краснокутської селищної ради              НОМЕР_1 його брату, ОСОБА_2.,
було надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 0,15 га в
АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва житлового будинку. Вважає, що вказаним
рішенням фактично був порушений порядок припинення користування земельною
ділянкою, оскільки він заяви про відмову від землекористування до селищної ради
не подавав, а цим рішенням його позбавлено права користування земельною ділянкою
0,15 га. Тому просив скасувати зазначене рішення селищної ради та визнати за
ним право користування земельною ділянкою в розмірі 0,42 га.

Рішенням
Краснокутського районного суду Харківської області від               12 березня 2004 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 червня 2004 року,
позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету
Краснокутської селищної ради НОМЕР_1 «Про надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві
особистої власності ОСОБА_2.». Поновлено порушене право ОСОБА_1 та зобов'язано
Краснокутську селищну раду виділити ОСОБА_1. у користування земельну ділянку в
розмірі 0,42 га.

У
поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначені судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, і
постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суди як першої, так і апеляційної інстанцій виходили з
того, що після отримання в дар будинку
№ 10 від своєї матері по АДРЕСА_1 останній відповідно до ст. 30
Земельного кодексу України (у редакції 1992 року) став користуватись земельною
ділянкою без змін її цільового призначення в тому розмірі - 0,42 га, в якому
раніше користувалась його мати.

Проте
судами як першої, так й апеляційної інстанцій не було враховано, що дарування
будинку та користування земельною ділянкою відбувалося під час дії Земельного
кодексу України в редакції 1990 року, тому посилання судів на Земельний кодекс
України в редакції 1992 року є неправильним.

Згідно
зі ст. 28 Земельного Кодексу України (у редакції 1990 року) при переході права
власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право
володіння або користування земельною ділянкою без зміни її цільового
призначення.

Право
володіння або користування земельною ділянкою посвідчується відповідними Радами
народних депутатів на загальних підставах відповідно до вимог статті 23 цього
Кодексу.

Відповідно
до вимог ст. 23 Земельного кодексу України (у редакції 1990 року) право володіння
або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами
народних депутатів.

Вирішуючи
спір, суди в порушення вимог ст. 213 ЦПК України не перевірили: якою земельною
ділянкою користувалася матір позивача до укладення договору дарування будинку;
чи виділялася їй земельна ділянка в установленому законом порядку та якого
розміру; чи виконував вимоги    ст.ст.
28, 23, 22 Земельного кодексу України позивач після прийняття в порядку
дарування будинку, оскільки право користування наданою земельною ділянкою
виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

У
матеріалах справи всі ці відомості відсутні.

Оскільки
порушення процесуального та матеріального права призвели до неправильного
вирішення справи, постановлені судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення
Краснокутського районного суду від 12 березня 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 1 червня 2004 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     В.І.
Гуменюк

Судді:                                                                 М.І.
Балюк

В.М. Барсукова

І.С. Берднік

В.Й. Косенко