Справа № 22-ц-1562/2007 року
1 інстанції -Болибок Є.А
Доповідач - Ларенок В.І
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
березня 2007 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого-судді                          -Міненкової
Н.О.

- суддів:                                                      -Ларенка
В.І.

- Гальянової І.Г.,

при секретарі:                                             -
Набока О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської
області від 24 січня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі
його філії Дергачівського відділення № 5903, третя особа Головне управління
Державного казначейства України в Харківської області - про повер­нення
грошових заощаджень та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

7.02.2005
року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії посадових осіб ВАТ «Ощад­банк»,
просила визнати дії посадових осіб його філії Дергачівського відділення № 5903
неправо­мірними та зобов'язати видати грошові заощадження із рахунків НОМЕР_1
та НОМЕР_2 відкритих на ії ім'я.

Під час
розгляду справи у суді ОСОБА_1 змінила позовні вимоги, просила стягнути з відпо­відача
75 000 грн. грошових заощаджень , які є еквівалентом ії вкладів з урахуванням
дивідендів реформи грошової одиниці та інфляції, та 75 000 грн. моральної
шкоди, яка нанесена їй внаслідок протиправного утримання ії грошових коштів.
При цьому посилається на те, що відповідач не повертає грошові заощадження, чим
порушує ії конституційне право власності.

Представник
відповідача  позов не визнав, пояснивши,
що 21 листопада 1996 року був прийнятий Закон України «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян України», відносно до якого на всі заощадження
громадян, поміщених до 1992 року в установах Ощадбан­ку колишнього СРСР,
нарахована компенсація у відповідності 1 руб.-1,05
грн. і відкриті позаба­лансові компенсаційні рахунки. Вкладникам за бажанням
видаються компенсаційні книжки, на підставі яких виникає право на одержання
компенсаційних сум у майбутньому за рахунок Дер­жавного бюджету. Суми коштів,
зафіксовані в Ощадбанках, що виписані ВАТ «Ощадбанк» , гро­мадянам, вкладниками
не вносились на зберігання в ВАТ «Ощадбанк». Ці суми держава планує поступово
виплатити у якості компенсації втрат від знецінювання заощаджень. Відносно ст.6
вищевказаного Закону України відновлення заощаджень громадян України
здійснюється шляхом переводу їх у цільові боргові зобов'язання    держави в порядку, що визначається
Кабінетом Мі­ністрів України  і Національним
банком України. Компенсація провадиться починаючи з 1997 року виключно у
грошовій формі за рахунок Державного бюджету України в порядку, встанов­леному
Кабінетом Міністрів України. Кошти для компенсації визначаються в Державному бю­джеті
України окремою статтею. У статті 5 Закону України «Про банки і банківську
діяльність» зазначено, що держава не відповідає по зобов'язаннях банків, а
банки не відповідають по зо­бов'язаннях держави, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Згідно
до Закону України»Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян Украї­ни»
від 21.11.1996 року, позивачці була нарахована компенсація на залишок по
рахункам.

В 2003 році згідно до Постанови Кабінету Міністрів
України «Про виплату в 2003 році гро­мадянам України грошових заощаджень...»
ОСОБА_1 отримала компенсацію у сумі 50 грн.

В 2004 році згідно до Постанови Кабінету Міністрів
України «Про виплату в 2004 році гро­мадянам України грошових заощаджень...»
ОСОБА_1 також отримала компенсацію у сумі 50

2

грн.

Постановами
Кабінету Міністрів України, прийнятими на виконання Закону України «Про
державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року
на теперішній час - не передбачено повернення в повному обсязі грошових
заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 року.

Третя особа згідна з запереченнями
відповідача.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської
області від 24 січня 2007 року у задо­воленні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким за­довольнити позов.
Наводить ти ж доводи, що і в судовому засіданні суду першої інстанції.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.303 ЦГОС
України в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1   задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про повернення грошових заоща­джень та відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є вкладником грошових
заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 року в установі колишнього Оща­дного
банку СРСР, що діяли на території України.
Згідно до Закону України «Про державні га­рантії відновлення заощаджень
громадян України» від 21.11.1996 року ,- заощадження поверта­ються поетапно у
межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на по­точний
рік. Встановлено механізм виплати громадянам компенсації грошових заощаджень,
згід­но з яким Ощадний банк України провадить виплати проіндексованих
заощаджень у межах кош­тів, передбачених для цього законом про Державний бюджет
на відповідний рік, і в порядку, ви­значеному Кабінетом Міністрів України.
Держава з власної волі взяла на себе зобов'язання від­шкодувати  громадянам ці витрати і тому мала право на
те. щоб передбачати порядок виплати цієї компенсації. Позивачка не може
претендувати на негайну виплату коштів з компенсаційних рахунків в обсязі її
необхідному, оскільки це не передбачено законодавством України.

Стосовно вимоги стягнення з
відповідача 75 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, районний суд
відмовив позивачці у задоволенні, оскільки позивачкою не доведено та не надано
доказів наявності такої шкоди, протиправності діяння ВАТ «Ощадбанк», і як
наслідок на­явності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та
вини в її заподіянні.

З такими висновками судова колегія
погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справі та Закону України
«Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996
року, ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Згідно до Закону України «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року, - заощадження
повертаються поетапно у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом
України на поточний рік. Встановлено механізм виплати громадя­нам компенсації
грошових заощаджень, згідно з яким Ощадний банк України провадить виплати
проіндексованих заощаджень у межах коштів, передбачених для цього законом про
Державний бюджет на відповідний рік, і в порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Позивачці була нарахована
компенсація на залишок по рахункам.

В 2003 році згідно до Постанови
Кабінету Міністрів України «Про виплату в 2003 році гро­мадянам України
грошових заощаджень...» ОСОБА_1 отримала компенсацію у сумі 50 грн.

В 2004 році згідно до Постанови
Кабінету Міністрів України «Про виплату в 2004 році гро­мадянам України
грошових заощаджень...» ОСОБА_1 також отримала компенсацію у сумі 50 грн.

Постановами Кабінету Міністрів
України, прийнятими на виконання Закону України «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року на теперішній час
- не передбачено повернення в повному обсязі грошових заощаджень, вкладених до
2 січня 1992 року.. Позивачка не може претендувати на негайну виплату коштів з
компенсаційних раху­нків в обсязі її необхідному, оскільки на цій час це не
передбачено законодавством України.

Посилання позивачці в апеляційній скарзі на те, що
відповідач порушив її конституційне право на власність, є безпідставним, тому,
що грошові заощадження були вкладені до 2 січня 1992 року в установи Ощадного
банку СРСР. Держава Україна з власної волі взяла на себе зо­бов'язання
відшкодувати громадянам ці витрати і тому мала право на те, щоб передбачити поря-

3

док виплати цієї компенсації. Позивачка не може
претендувати на негайну виплату коштів з ком­пенсаційних рахунків в обсязі їй
необхідному, оскільки це не передбачено законодавством Укра­їни.

Районний
суд відмовив в позові про стягнення моральної шкоди пославшись на те, що по­зивачкою
не доведено та не надано доказів наявності такої шкоди, протиправності діянням
та ви­ни відповідача в її заподіянні. Судова колегія погоджується з такими
висновками суду, тому, що вони також відповідають обставинам справи та ст. 1167
ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі неправомір­ними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В
даному випадку немає неправомірних дії відповідача, немає і вини відповідача.
Позива­чкою не доказано, що їй була завдана і сама моральна шкода.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом
розгляду суду першої інстанції, та їм дана належна оцінка.

Висновків
суду першої інстанції вони не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 303, 304, 308,313-315,317,319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2007 року за­лишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з
моменту проголошення і може бу­ти оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.