СправаНОМЕР_12ц-185/2007р.                      Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна       Доповідач Позігун М.І.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007року                                                                                              м.Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області   у складі:

головуючого Позігуна М.І.,

суддів    Мельниченка Ю.В., Нечасного Л.А.

при
секретарі       Гавриленко Ю.В.

з участю:        ОСОБА_1, представника відповідача

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського

міськрайонного
суду від 15 листопада
2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до     відкритого     акціонерного     товариства     „Завод

„Ніжинсільмаш" про визнання
незаконним розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2006 року, яким їй відмовлено в
задоволенні позову до відповідача про визнання незаконним розпорядження НОМЕР_1 від 20.03.2006 року цеху ВАТ
„Завод „Ніжинсільмаш", повернення кількості підлеглих, посилаючись на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин справи, на безпідставну відмову судом в задоволенні її
клопотання про уточнення позовних вимог. В
обґрунтування незаконності рішення суду апелянт посилалася на неповне викладення
в рішенні заявлених вимог, а саме в частині вимог про повернення кількості
підлеглих, що є підтвердженням втрати нею частини заробітку, які не було їй
доплачено згідно умов колективного договору. Не було ніяких підстав для видачі
розпорядження, яким перезакріпили підлеглих, чим поділили дільницю на дві
частини, оскільки вона не просила допомоги, а робота була налагодженою.

Заслухавши
доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи суд
приходить до слідуючого висновку.

Судом
встановлено, що розпорядженням начальника цеху №2 ВАТ "Завод"Ніжинсільмаш" від 20 березня 20006 року було
проведено    закріплення працівників
дільниці металоконструкцій за ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та

ОСОБА_2, яку було прийнято майстром в зв'язку з введенням
в штатний

розклад додатково посади майстра. Закріплення працюючих
за ІНФОРМАЦІЯ_1 було

зроблено після нещасного випадку на виробництві в лютому
2006 року з метою

більш дієвого контролю за дотриманням техніки безпеки,
але при цьому ні оплата

праці ні умови роботи позивачки не змінилися. Даний
висновок суду ґрунтується

на матеріалах справи. Так, відповідно до запису в
трудовій книжці, позивачку в

березні 2003 року було поновлено на роботі на посаді майстра цеху без
зазначення

групи оплати праці. Відповідно довідок на протязі січня
-серпня 2006 року

позивачці нараховувалася заробітна
плата у відповідності з другою групою оплати

праці і становила 710 грн. на місяць (а.с.18,34), а на
протязі 2004-2006 років

кількість відпрацьованого часу позивачкою становило
дві-третини від загального

фонду робочого часу в конкретному році. Наказ начальником
цеху видано в

межах повноважень, наданих посадовою інструкцією без
зазначення зміни розміру

оплати праці, яка визначається
штатним розкладом і не є компетенцією начальника

цеху. Саме в зв'язку з введенням в штатний розклад
додатково посади майстра

виникла можливість координації роботи майстрів,
необхідність в чому пов'язана

з нещасним випадком на виробництві та відсутністю
позивачки, працюючої

майстром, 1/3 часу на роботі. За таких обставин суд
обґрунтовано прийшов до

висновку щодо відсутності правових підстав для скасування
оспорюваного наказу.

Таким чином, позовні вимоги та доводи апеляційної скарги
щодо негативних

правових наслідків для позивачки оспорюваним наказом
ґрунтується на невірному

тлумаченні правового характеру зазначеного наказу,
оскільки видання

розпорядження пов'язано з введенням в штатний розклад
цеху в березні 2006 року

посади ще одна майстра. Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для

скасування вірного по суті рішення суду, яке судом
ухвалено з дотриманням норм

матеріального
і   процесуального   права.
Судом   обґрунтовано                                   з   підстав

передбачених ч 2
ст. 31 ЦПК
України не було прийнято доповнень до позовних вимог, оскільки позивачкою
заявлялися вимоги про скасування наказу, а доповнення мали не лише інший
предмет, а й підстави позову, що не є доповненням до позову, а самостійними
вимогами, які підлягають оформленню поданням окремої позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.