Справа  № 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇІНИ

05
вересня 2007 року                                       Ялтинський  міський
суд АР Крим

в складі:                      головуючого
судді - Кайро І.А.

при  секретарі -
Авакян А.М.

розглянувши  у відкритому
судовому  засіданні  в залі
суду  в  м.
Ялті  цивільну справу

за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, 3-ї особи КП ремонтно - експлуатаційна
организація №1, ОСОБА_4зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної
шкоди,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, 3-ї особи КП
ремонтно - експлуатаційна организація №1, ОСОБА_4 зобовязання вчинити певні дії
та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований  тим, що вони є власниками АДРЕСА_1

Відповідач є власником АДРЕСА_2

У 2003 році, відповідач зніс туалет загального користування, при цьому
завіривши їх, що  у нього є відповідні
дозволи на це. Після чого він звів новий туалет на другому поверсі зазначеного
будинку, який протікає на вхід до їх квартир. Лише на початку 2006 року вони
дізналис, що туалет був знесений позивачем самовільно, як і самовільно був ним
возведений новий туалет.

Таким чином, на їх думку неправомірними діями відповідача їм було заподіяно
моральну шкоду, у звязку з чим вони та змешені звернутися до суду з даною
позовною заявою.

Відповідач  в судовому
засіданні  позов  не визнав.
Заперечення  проти  позову
мотивував  тим, що він придбав
квартиру у спірному будинку у 1996 році та оскільки старий туалет був доенної
побудови та його було не можливо реконструювати, він зі згоди сусідів зібрав
себе загальний туалет та виконав його
реконструкцію. Крім того за знесення старого туалету, він вже був
оштрафований. Крім того він також пояснив, що КП РЄО  не заперечувало проти реконструкції туалету
та у позивачів є окремий туалет.

3-я особа ОСОБА_4 у судовому
засіданні проти задоволення позову заперечувала, при цьому вона пояснила, що
вони давали свою згоду на будову нового туалету у 1996 році, позивачі мають
окремий туалет, та новий туалет ні яких незручностей не приносить.

Представник 3-ї особи КП РЄО №1 у
судовому засіданні просив суд винести рішення на розсуд суду.

Дослідивши  докази, вислухавши представника позивачів,
відповідача, 3-їх осіб, суд  вважає,  що
позов  є  обґрунтованим   і підлягає частковому задоволенню  за
наступних  підстав.

Відповідно  до ч. 1
ст. 376  Цивільного кодексу  України
житловий  будинок,  будівля, інше
нерухоме  майно  вважаються
самочинним  будівництвом,  якщо
вони  збудовані  або
будуються  на  земельній
ділянці, що  не  була
відведена  для  цієї
мети, або  без належного  дозволу,
чи належно затвердженого проекту, або
з  істотним  порушенням будівельних  норм  і
правил.

Відповідно  до
ч.  2  ст. 386
Цивільного  кодексу  України
власник ,  який  має
підстави передбачати  можливість
порушення  свого  право
на  власність  іншого
особою,  може  звернутись
до суду  з  вимогою
про  заборону  вчинення
нею дій, які  можуть  порушити
його  право, або  з
вимогою  вчинення  певних
дій  для  запобігання такого порушення.

Згідно ст. 31 Закону України “Про
місцеве самоврядування в Україні”  до
відання виконавчих органів міських рад (за винятком міст районного значення)
належить видача забудовникам архітектурно-планувальних завдань та технічних
умов на проектування, будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій
територій та надання дозволу на проведення цих робіт.

У відповідності із ст. 29 Закону
України “Про планування і забудову територій”
для виконання будь-яких будівельних робіт необхідний дозвіл на виконання
будівельних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі:
проектної документації; документа, що засвідчує право власності чи користування
(в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою;  угоди про право забудови земельної
ділянки;  рішення виконавчого органу
відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво
об'єкта містобудування; комплексного висновку державної інвестиційної
експертизи; документа про призначення відповідальних виконавців робіт.

При цьому судом встановлено, що є власниками АДРЕСА_1

Відповідач є власником АДРЕСА_2

04 травня 2006 року від жителів АДРЕСА_1у тому числі і позивачів на адресу
головного санітарного лікоря м. Ялта була надіслана заява, згідно якої
відповідач ОСОБА_3. переніс санвузел загального користування на інше місце, без
згоди мешканців будинку, та він постійно протикає на першій поверх, та воняє.

09 травня 2006 року відповідачу від КП РЄО №1 було направлено припис,
згідно якого йому було запропановано знести самовільно побудований санвузел на
деревянном балконі АДРЕСА_1та відмовився від відновлення туалету загального
користування на прибудинковой території.
Від отримання даного припису відповідач ОСОБА_3. відмовився.

10 травня 2006 року у відношенні відповідача ОСОБА_3 був складений протокол
про адмінстративне правопорушення, згідно якого останній  самовільно, з порушеннями норм СНІПа  встановив санвузел на деревянном балконі
АДРЕСА_1та відмовився від відновлення туалету загального користування на
прибудинковой території (а.с.10).

На підставі зазначеного протоколу була винесена постанова адміністративної
комісії при виконавчому комітеті Ялтинської міської ради від 09 червня 2006
року, якою  відповідач ОСОБА_3. був
підвергнутий адміністративному штрафу у сумі 51 гривня (а.с. 8).

При цьому суд не бередо уваги
пояснення відповідача, стосовно того, що він зніс старий туалет та побував
новий зі згоди власників квартир, АДРЕСА_1, оскільки відповідачем у суперечь
ст. 60 ЦПК України не було надано доказів цього.

У зв′язку з зазначеним, суд
приходить до висновку, що позивач, самовільно, без будь яких дозвольних
документів та погодження власників квартир многоквартирного будинку - знес
туалет загального користування, та самовільно з порушеннями норм СНІПа  побудував санвузел на своєму балконі.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її
прав.

Позивачі пред'явили позов згідно
п.2, ч.2 ст.23 ЦК України.

Виходячи з  п.2, ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода
складається з душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що протиправною поведінкою відповідача, були порушені права позивачів в
наслідок чого  вонии повинні були душевно
страждати, у звязку з чим вимоги позивачів стосовно стягнення з відповідача на
їх користь моральної шкоди також підлягають задоволенню.

З погляду на викладене  суд
вважає, що  моральна  шкода
позивачам  повинна  бути
стягнена в суммі  500 гривень
кожному.  Саме  така
сума  на  думку суду
є  рівнозначною  компенсацією
позивачам за  завдану  їм моральну
шкоду.

Оскільки позовні вимоги задоволені,
то у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів
підлягають стягненю судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних
вимог.

На
підставі  викладеного  та
керуючись  ст. ст. 8, 10, 60, 209,
212, 214, 215  Цивільного  процесуального  кодексу
України;  ст.ст. 376, 386
Цивільного кодексу  України, ст. 31
Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, ст. 29 Закону України “
Про планування і забудову територій”, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Зобов'язати  ОСОБА_3 відновити
знесенний їм туалет „П” на другому поверсі АДРЕСА_1

Зобов'язати  ОСОБА_3 знести
самовільно зведений туалет на дерев'яному АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2моральну шкоду в сумі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі у сумі 51 (п′ятдесят
одна) гривня та витрати по сплаті інформаційного-технічного забезпечення
розгляду цивільної справи в сумі 30 (трицять)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2судовий збір у сумі у сумі 51 (п′ятдесят
одна) гривня та витрати по сплаті інформаційного-технічного забезпечення
розгляду цивільної справи в сумі 30 (трицять)
гривень.

На судове  рішення  може
бути  подана  апеляційна
скарга  до Апеляційного суду  Автономної
республіки  Крим   у строки
та  порядку   передбаченим
ст. ст.  294, 296  Цивільного процесуального  кодексу
України.

Суддя: