Справа № 2-122107
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

02 квітня 2007
року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого - судді
Бондаренко Г.М.,

при секретарі
Муравської О.С.,

адвоката- ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ялти цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ВАТ «Крименерго» про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою й відшкодування моральної шкоди та за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, третя особа - Ялтинська філія «Ялтинські електричні мережі»
ВАТ «Крименерго», про зобов'язання виконати певні дії й стягнення моральної
шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні
майном та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги
мотивувала тим, що вона являється власником земельної ділянки, розташованою
АДРЕСА_1, на території якої відповідач встановив опори електромережі, чим
чинить їй значні перешкоди. Вимагала стягнення моральної шкоди у розмірі 1700
грн., посилаючись на те, що дії відповідача погіршили її можливості реалізації
своїх звичок і бажань, та призвели до негативних наслідків морального
характеру.

Відповідач
позов не визнав, підкресливши надуманість та безпідставність вимог ОСОБА_2.

Під час розгляду
справи було встановлено, що між ОСОБА_3та ВАТ «Крименерго» склалися договірні
правовідносини, передбачені ст. 714 ЦК України та врегульовані постановою
Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. «Про затвердження правил
користування електричною енергією для населення» і постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики України №1137 від 14.12.2005р. «Про
затвердження правил приєднання електроустановок до електричних мереж».

Як вбачається з
матеріалів справи, ВАТ «Крименерго» в якості постачальника зобов'язалося
надавати ОСОБА_3 енергетичні ресурси, а споживач взяв за обов'язок оплачувати
їх вартість та дотримуватись режиму використання й безпечної експлуатації
енергетичного обладнання.

Оскільки
рішення суду, ухвалене за наслідками розгляду справи, може вплинути на права та
обов'язки як споживача так і постачальника, суд з власної ініціативи, керуючись
частиною 1 ст. 33 ЦПК України, залучив ВАТ «Крименерго» до участі у справі як
співвідповідача.

Представник ВАТ
«Крименерго» пояснив, що підприємство несе відповідальність лише за обладнання,
розташоване до розподільчого щита ТП-406. Отже постачальник ніякого відношення
до опор лінії електромережі, які заважають позивачці безперешкодно
використовувати земельну ділянку, не має. Оскільки, на його думку, власником
спірних опор являється ОСОБА_3, вимоги позивачки щодо усунення перешкод повинні
бути спрямовані виключно на його адресу.

ОСОБА_3 в свою
чергу звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2. про поновлення
дерев'яних опор з бетонними пасинками ліній електромереж і стягнення моральної
шкоди.

Зазначив, що
відповідачі, здійснюючі будівельні роботи на своєї земельної ділянці,
демонтували встановлені ним опори електромереж, що може призвести до аварійної
ситуації.

Також вимагав
стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що положення,
яке сталося у зв'язку з діями відповідачів, призвело до істотного погіршення
його душевного стану та відносин з оточуючими людьми.

Відповідачі
позов не визнали, мотивуючи незаконністю та необґрунтованістю вимог ОСОБА_3

Відповідно до
частини 1 ст. 126 ЦПК України за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,
суд постановив ухвалу про об'єднання в одне провадження цивільних справ за
позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_3 та ВАТ «Крименерго» про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою й відшкодування моральної шкоди та за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2., третя особа - Ялтинська філія «Ялтинські
електричні мережі» ВАТ «Крименерго», про зобов'язання виконати певні дії й
стягнення моральної шкоди.

Вислухавши пояснення
осіб, які беруть участь у справі, вивчивши доводи, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно
наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у сукупності, взявши до уваги обставини, що
мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов до наступних
висновків.

Під час
розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 являється власником земельної
ділянки, яка розташована АДРЕСА_1. Цей факт підтверджується долученою до
матеріалів справи копією державного акта серії КМ № 057035.

Право власності,
зміст якого визначений частиною 1 ст. 316 ЦК України, - це право особи на майно,
яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших
осіб. Саме власникові у відповідності до ст. 41 Конституції України, частини 1
ст. 317 та частин 1, 2 ст. 319 ЦК України належить право володіння,
користування та розпоряджання своїм майном.

Ці принципи дістали
розвиток у змісті частини 4 ст. 373 ЦК України, з якої безпосередньо випливає,
що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового призначення.

На підставі рішення
виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради №200 від 29.07.2004р. на
ділянці, яка належить ОСОБА_2., провадяться будівельні роботи. Наявності
будь-яких порушень з боку власника ділянки або осіб, які здійснюють
будівництво, не встановлено. Проте, як вбачається зі змісту акта балансової
приналежності, який міститься в матеріалах справи, через земельну ділянку
ОСОБА_2. дійсно проведена електролінія, яка за висновками спеціаліста вже не
відповідає нормам безпеки. Опори електромережі безумовно заважають безперешкодному
використанню ділянки у повному обсязі.

Приписами ст.
391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним дій щодо користування та розпорядження своїм майном. Зазначена
норма знайшла відображення в частині 2 ст. 152 ЗК України.

Таким чином,
ОСОБА_2, якій належить земельна ділянка, має законні підстави вимагати усунення
перешкод у користуванні нерухомим майном, власником якого вона являється.

Судом встановлено,
що межа відповідальності за електрообладнання встановлена договором про
користування електричною енергією №544258, укладеним ВАТ «Крименерго» та
ОСОБА_3  11.04.2001р. Згідно з його
умовами межею балансової приналежності являються наконечники кабелю 1 кв фідера
№2 споживача на розподільчому щиту 0,4 кв ТП-406 ВАТ «Крименерго». Зазначена
інформація в повному обсязі підтверджується листом директора Ялтинської філії
«Ялтинські електричні мережі» ВАТ «Крименерго» №21/101 від 20.08.2004р. Отже
відповідальність за опори електромереж, які знаходяться на території земельної
ділянки ОСОБА_2., несе не енергопостачальник, а споживач.

ОСОБА_3 факт
установлення ним опор визнав та підтвердив своє право на електрообладнання,
остаточного демонтування якого вимагає ОСОБА_2 Це у повній мірі кореспондується
з матеріалами справи та поясненнями, наданими представником ВАТ «Крименерго».

Проте право
ОСОБА_3 на опори електромереж не можна розглядати як абсолютне та безумовне,
оскільки вони розташовані на земельній ділянці, яка не перебуває ані в його
власності, ані в його користуванні.

Враховуючи той факт,
що згідно зі ст. 13 Конституції України, частиною 5 ст. 319 ЦК України та
частиною 3 ст. 1 ЗК України право власності не може використовуватися на шкоду
правам і свободам громадян та інтересам суспільства, суд дійшов до висновку, що
вимоги ОСОБА_2. в частині усунення перешкод у користуванні є законними.

Проте суд не
знаходить підстав для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди ані з
ОСОБА_3, ані з ОСОБА_2. та ОСОБА_4

Правовідносини,
що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 ЦК
України.

Жодна із сторін не
змогла довести ступень і глибину фізичних та душевних страждань, факт
погіршення своїх здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, настання
негативних явищ, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та існування
причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями та шкодою. Сторони не
надали жодного доказу на користь підтвердження душевного дискомфорту та не
змогли обґрунтувати принцип визначення грошового еквівалента моральних
страждань.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 41, 124 Конституції України, ст. 6
Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованою Верховною
Радою України 17.07.1997, ст.ст. 15, 16, 23, 316, 317, 319, 321, 373, 391, 1167
Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України, п.7 постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», пп. 3, 4
постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 212,
213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2
до ОСОБА_3 та ВАТ «Крименерго» про усунення перешкод у користуванні земельною
ділянкою та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати
ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою, яка
розташована АДРЕСА_1, шляхом демонтування та переносу опор силової електромережі
та іншого електрообладнання, яке знаходиться на території зазначеної земельної
ділянки.

В іншій частині
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ВАТ «Крименерго» відмовити.

В задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, третя особа - Ялтинська філія «Ялтинські
електричні мережі» ВАТ «Крименерго», про зобов'язання виконати певні дії й
стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути
оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення
шляхом подання до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський
міський суд заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги у порядку передбаченому ст.ст. 294, 295, 296
Цивільного процесуального кодексу України.

С у д д я -