Справа N 22ц
94 - 2007 р.                                               Головуючий
1 інстанції Ямкова О.О.
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

29 січня
2007 року.                                                                          м.
Миколаїв.

Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової Т.З. та Данилової
О.О.,

із секретарем
судового засідання Фірсовою Т.В.,

3 участю:

представника
Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"
Заливчого Я.В.,

представника
Дочірнього підприємства "Компанія "Міжріччя" акціонерного
товариства "Інверсьйонес Дорки С.А." Апісарєва CO., у відкритому
судовому засіданні за апеляційною скаргою представника Закритого акціонерного
товариства комерційний банк "ПриватБанк" переглянула ухвалу місцевого
Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2006 року, постановлену
за його ж скаргою на дії державного виконавця Державної виконавчої служби у
Оболонському районі м. Києва у процесі примусового виконання зведеного
виконавчого провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть
участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши у межах оскарження
обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

установила:

4 жовтня 2006 року
представник Закритого акціонерного товариства комерційний

банк "ПриватБанк" оскаржив постанову державного
виконавця Державної виконавчої

служби у Оболонському районі м. Києва від 21 серпня 2006
року про закінчення

виконавчого провадження з примусового виконання
виконавчого листа від 22 квітня 2005

року, виданого місцевим Центральним районним судом м.
Миколаєва про стягнення

солідарно з Дочірнього підприємства
"Міжріччя-Південь", товариства з обмеженою

відповідальністю "Міжріччя" та ОСОБА_1 на
користь Закритого

акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"
896 678 гривень 48 копійок.

її обґрунтовував тим, що відповідачі борг повністю не
покрили, а тому виконавче провадження не могло бути закрито.

Оскільки державний виконавець його все ж таки закрив,
просив про задоволення скарги.

Представник ОСОБА_1. скаргу не визнав, вважає, що
провадження закрито у відповідності із чинним виконавчим провадженням.

Ухвалою місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня
2006 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не згодившись з таким, представник Закритого акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" ухвалу оскаржив й просив скасувати з
тих мотивів, що суд повністю проігнорував надані ним докази про наявність у
відповідачів боргу.

Апеляційну скаргу слід відхилити, названу ухвалу суду залишити без зміни,
оскільки суд постановив її з дотримання положень чинного законодавства.

Відмовляючи у скарзі місцевий суд виходив з того, що державний виконавець
державної виконавчої служби у Оболонському районі м. Києва обгрунтовано закрив
виконавче провадження, оскільки один із боржників повністю перерахував
кредиторові стягувану за судовим рішенням грошову суму.

Колегія судів
погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх
обгрунтованими й законними.

Так, відповідно
до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного повного виконання
рішення суду згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з
рішенням місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2004
року ( а.с- 38 ); постанови про відкриття провадження від 12 липня 2006 року
(а.с- 75); ксерокопій платіжних доручень від ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с-114, 121 );
витягу із реєстру електронної пошти ( а.с- 120 ); інформаційної довідки
Кредитного центу Миколаївського РУ ЗАТ "ПриватБанка" ( а.с- 143 );
постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 серпня 2006 року (а.с-
84 ) з Дочірнього підприємства "Міжріччя-Південь", товариства з
обмеженою відповідальністю "Міжріччя" та ОСОБА_1 на користь Закритого
акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" стягнуто
солідарно 896 678 гривень 48 копійок суми неповернутого кредиту, відсотків за
користування ним і пені за прострочку виконання зобов'язання.

Крім того, з
кожного із боржників на користь кредитора стягнуто по 567 гривень 00 копійок
судових витрат.

На виконання
цього рішення, 22 квітня 2005 року місцевий Центральний районний суд м.
Миколаєва видав виконавчий лист НОМЕР_1, за яким старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби у
Миколаївської області та державним виконавцем державної виконавчої служби у
Оболонському районі м. Києва Департаменту державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України було відкрито виконавчі провадження.

4 травня 2005
року ДП "Міжріччя-південь" 4-тирма платіжними дорученнями
перерахувало до Миколаївської філії місцевого ЗАТ "ПриватБанк" на
погашення кредиту, відсотків за користування ним, пені за прострочку виконання
зобов'язання та судових витрат 1 352 408 гривень 94 копійки ( 530 215 гривень
50 копійок + 800 000 гривень + 9 293 гривні 44 копійок + 12 900 гривень = 1 352
408 гривень 94 копійка).

Маючи такі дані,
органи, які проводили примусове виконання зазначеного вище судового рішення,
повинні були закрити виконавче провадження, що і вчинив державний виконавець
державної виконавчої служби у Оболонському районі м. Києва.

За такого підстав для задоволення апеляційної скарги
немає.

Що ж до
наявності грошових вимог банку до відповідачів, то вони не грунтуються на
рішенні місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2004
року, а тому не можуть впливати на процесуальну долю оспореного виконавчого
провадження.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника Закритого акціонерного товариства комерційний банк
"ПриватБанк" відхилити.

Ухвалу місцевого
Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2006 року про відмову у
задоволені скарги на дії державного виконавця державної виконавчої служби у
Оболонському районі м. Києва залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом 2-х
місяців може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України.