Справа № 2-12/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2007 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.

при секретарі Недавній Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської районної державної адміністрації, виконавчого комітету Щербанівської сільської ради, Полтавського районного відділу Полтавської регіональної філії Державного земельного кадастру, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку та визнання заповіту частково недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 в березні 2005 року звернулась до суду з позовом до Полтавської районної державної адміністрації, виконавчого комітету Щербанівської сільської ради, Полтавського районного відділу Полтавської регіональної філії Державного земельного кадастру про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Згодом позивач змінила та доповнила позовні вимоги, зазначивши як співвідповідача ОСОБА_2. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 25.11.1947 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_3. Під час шлюбу за спільні кошти ними був збудований житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер. Після смерті дізналась про те, що за життя він оформив заповіт, згідно якого все належне майно заповів ОСОБА_2 Позивач є непрацездатною, тому вважає, що має право на обов'язкову частку у спадщині. З врахуванням 1/2 частини всього майна, на яке має права як дружина, та 2/3 частин від спадкової половини будинку(обов'язкова частка), має право на 5/6 частин спірного домоволодіння. Оскільки частка відповідача є незначною і її неможливо виділити в натурі, просила визнати заповіт ОСОБА_3, складений 12.08.03 на ім'я ОСОБА_2, частково недійсним, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, зобов'язавши позивача сплатити відповідачу компенсацію за 1/6 частину будинку та земельної ділянки.

Представник позивача позов підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши, що заповіт складався ОСОБА_3 на її ім'я цілком добровільно, позивачу було про це відомо і вона не заперечувала проти цього; в разі задоволення позову просила суд зобов'язати позивача попередньо внести на депозит суду необхідну суму як компенсацію вартості належної їй частки; просила виділити їй в натурі частину земельної ділянки, без поділу житлового будинку та господарських будівель.

Представники Полтавської районної державної адміністрації, Щербанівської сільської ради, Полтавського районного відділу Полтавської регіональної філії Державного земельного кадастру в судове засідання не з'явилися, попередньо надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 25.11.1947 року(а.с.15, 117). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, на ім'я ОСОБА_3 зареєстрований житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1(а.с.44). ОСОБА_3

2

помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року(а.с. 14). Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори 20 серпня 2003 року, ОСОБА_3 все належне йому майно заповів ОСОБА_2 (а.с.118).

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №12 від 23.02.07, ринкова вартість будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 з урахуванням ПДВ, складає 88 300 грн.; об'ємно-планувальне рішення житлового будинку таке, що виділити співвласникам на 1/6 частину домоволодіння ізольовані житлові та інші приміщення із самостійним виходом, яку можливо використовувати як окрему квартиру або яку можливо переобладнати в таку квартиру неможливо; враховуючи норми ДБН В.2.2-1502005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання» розділити будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 неможливо(а.с.91-95).

Згідно пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України(2003 p.), Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності; правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно статтей 525, 548 ЦК Української РСР(1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР(1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається з матеріалів справи, днем відкриття спадщини є ІНФОРМАЦІЯ_1 року; ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюються норми ЦК Української РСР(1963 p.).

Відповідно до статтей 22, 23 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Згідно статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 збудований в 1957 році, тобто під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тому він є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР(1963 р.) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

ОСОБА_1 як дружина є єдиним спадкоємцем за законом, є непрацездатною за віком, тому вона має право на 2/3 від 1/2 частини житлового будинку, тобто 1/3 частину від всього будинку.

3

Таким чином, з врахуванням 1/2 частини будинку як частки у спільній сумісній власності подружжя та обов'язкової частки у спадщині, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1:

1/2 + 2/3 = 5/6

За таких обставин заповіт в цій частині слід визнати недійсним на підставі статтей 48, 535 ЦК Української РСР(1963 p.).

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 за заповітом має право на 1/6 частину спадкового майна.

Відповідно до статті 115 ЦК Української РСР(1963 p.), п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). В разі якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з висновку будівельно-технічної експертизи №12 від 23.02.07, виділити співвласникам на 1/6 частину домоволодіння ізольовані житлові та інші приміщення із самостійним виходом, яку можливо використовувати як окрему квартиру або яку можливо переобладнати в таку квартиру неможливо; враховуючи норми ДБН В.2.2-1502005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання» розділити будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 неможливо.

Враховуючи ті обставини, що частка відповідача у спірному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, сумісне користування житловим будинком неможливе внаслідок неприязних відносин, ОСОБА_2 в зазначеному житловому будинку не проживає, суд вважає за доцільне зобов'язати позивача сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну частку їй частку в сумі 14 717 грн.

Прохання ОСОБА_2 про виділення їй частини земельної ділянки не може бути враховане, оскільки згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 16.04.04 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Оскільки виділити в натурі частину будинку неможливо, тому відсутні правові підстави для виділення частини земельної ділянки, яка призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 48, 115, 524, 529, 535 ЦК Української

4

РСР(1963р.), п.п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України(2003 р.), ст.ст. 22, 23, 28,29 КпШС України, ст.ст. 10,11,60,61, 85,88,209,212,214-215,218 ЦПК України,

вирішив:

Визнати заповіт ОСОБА_3, складений 12.08.03 на ім'я ОСОБА_2, частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,16 га.

Зобов'язати ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/6 частину будинку та земельної ділянки в розмірі 14 717 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного суду або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.