Справа № 2-65/07
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

30 листопада 2007
року                                                                                                          смт.Шацьк

Шацький районний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді -                       Храновської Н.В.,

при секретарі -                                  Ковальчук
С.П.,

з участю позивача -                         ОСОБА_1,

відповідача -                                     ОСОБА_2,

представника відповідача -             ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання заповіту недійсним, вчиненого особою, яка не усвідомлювала значення
своїх дій,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2007 року позивач
звернулася до суду з позовом  до ОСОБА_2
про визнання заповіту недійсним, вчиненого особою, яка не усвідомлювала
значення своїх дій. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, ОСОБА_4, який був її дідом, за життя постійно обіцяв, що
житловий будинок на випадок своєї смерті заповість їй. Проте, після його смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1, їй стало відомо, про існування
заповіту складеного
останнім на ім"я своєї співмешканки, відповідача у справі, яким він заповів їй усе своє майно. Таке волевиявлення
заповідача вона вважає сумнівним та таким, що не відповідало його волі та
дійсним намірам, оскільки він, був особою похилого віку, перед смертю хворів,
постійно скаржився на головокружіння, мав погану пам"ять, не пізнавав
близьких та родичів, погано орієнтувався в просторі та часі, що дає підстави
вважати неусвідомлення ним своїх дій та нерозуміння їх значення під час підписання
заповіту. В зв"язку з чим, просила в справі призначити посмертну судово-психіатричну
експертизу.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в
заяві та будучи допитаною за її клопотанням як свідок, суду показала, що була єдиною
внучкою заповідача і за відсутності заповіту, являлась би єдиною
спадкоємицею  за законом після його
смерті. За життя, дід постійно їй говорив, що будинок в якому проживає перепише
на неї, так як у неї більше нікого немає з рідних. Коли вона довідалась про
існування заповіту, який був посвідчений
за три тижні до смерті діда, у неї відразу виник сумнів з приводу доброї
волі заповідача на його посвідчення, так як дід перед смертю мав погану
пам"ять, не пізнавав людей, не розумів що говорив, скаржився на постійні
головні болі, безсоння, тому, вважає, що заповіт, який був підписаний за три
тижні до смерті, був підписаний ним, не розуміючи його змісту. Просила позовні
вимоги задовольнити, визнати заповіт недійсним.

Відповідач
ОСОБА_2, будучи допитаною як свідок, суду показала,  що проживала разом із ОСОБА_4 протягом
чотирьох років. ОСОБА_4 до самої смерті був при пам"яті та здоровому
глузді, мав добрий апетит, пізнавав її та її онуків, які до них приходили, лише
за декілька днів перед смертю обмовлювався. В задоволенні позову просить
відмовити.

Представник
відповідача ОСОБА_3 суду пояснив, що являється сином відповідача, часто
приїзжав  до своєї матері. Приїхавши
одного разу до них, дід попросив щоб він привіз до нього секретаря сільської
ради для того щоб заповісти майно, що він і зробив. Яким був зміст заповіту він
довідався пізніше. Наміри діда з приводу розпорядження майном до складання та
посвідчення заповіту йому відомі не були. Бачив діда навіть в останній день
перед смертю і він був при здоровому глузді та пам»яті. В задоволенні позову
просив відмовити.

В
судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки: ОСОБА_5 -
рідна сестра померлого, ОСОБА_6 - односельчанка та далека родичка позивача, яка
відвідувала ОСОБА_4 в лікарні, ОСОБА_7 - чоловік позивача, який відвозив діда в
лікарню в м. Луцьк. За клопотанням відповідача та представника відповідача були
допитані свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9 - особа, яка приносила пенсію, ОСОБА_10 -
секретар Світязької с/р, ОСОБА_11 - сусідка померлого, ОСОБА_12 -
лікар-терапевт Шацької ЦРЛ.

Заслухавши
пояснення позивача, відповідача, представника
відповідача, показання
свідків ,дослідивши представлені по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає  до  задоволення
з наступних підстав.

Статтею
10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом
встановлено: з копії заповіту, посвідченого на підставі
ст..1251 ЦК України секретарем Світязької сільської ради - ОСОБА_10  07.11.2005 року, вбачається, що ОСОБА_4 на
випадок своєї смерті, заповів усе належне йому майно на день смерті ОСОБА_2
/ар.сп. 6, 52/. З копії довідки Світязької сільської ради, виданої 03.03.2006
року за № 727 /ар.сп. 58/ вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті проживав із
співмешканкою ОСОБА_2 та посвідчив 07.11.2005 року в Світязькій сільській раді
заповіт на її ім.»я.

Статтею
1247 ЦК України, встановлені загальні вимоги до форми заповіту, а більш
детальні вимоги до форми заповіту передбачені п. 33 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських рад /далі Інструкції/ .

Пунктом  33 даної
Інструкції передбачено, що заповіт має бути складений із зазначенням дати
та місця народження заповідача, однак, як вбачається зі змісту заповіту, цієї
вимоги не дотримано, що свідчить про недотримання вимог форми заповіту.

Крім
того, як було встановлено з показань свідка ОСОБА_10, пояснень ОСОБА_3, даний
заповіт був посвідчений на дому за місцем проживання ОСОБА_4

Відповідно
до вимог ч. 2 ст. 41 Закону України «Про нотаріат», п. 8 Інструкції
передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної
контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем
приватного нотаріуса, чи приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної,
міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може
з»явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної
угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.  Частина 2 п. 8 Інструкції передбачає, якщо
нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в
посвідчувальному написі на документі і реєстрі нотаріальних дій записується
місце вчинення нотаріальної дії ( на дому, в лікарні) із зазначенням адреси, а
також причини цього ( наприклад: « у зв»язку з хворобою заповідача заповіт
посвідчено…).Однак в порушення зазначених вимог, в  заповіті такі відомості відсутні.

Статтею
56 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси та інші посадові
особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян,
складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними
нотаріусу чи іншій посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії.

Проте,
як вбачається із показань свідка ОСОБА_10, секретаря сільської ради, яка в
судовому засіданні показала, що до неї приїхав ОСОБА_3, представник
відповідача, та попросив щоб вона посвідчила заповіт ОСОБА_4 на ім.»я ОСОБА_2.
Після чого, вона виготовила на комп»ютері текст заповіту згідно якого, ОСОБА_4
заповідає усе своє майно ОСОБА_2 і поїхала посвідчувати даний заповіт до
ОСОБА_4 Після встановлення його особи та перевірки його дієздатності, а також,
з»ясування його думки приводу розпорядження майном, зачитала йому зміст
заповіту, після чого, останній його власноручно підписав. Проте, в поясненнях
представника відповідача і показаннях свідка ОСОБА_10 є розбіжності з приводу
порядку посвідчення заповіту, так,
ОСОБА_3 пояснив, що йому не було відомо на чиє ім.»я ОСОБА_4 буде
посвідчувати заповіт та що він секретарю сільської ради про це не повідомляв.
Отже, суд приймає до уваги правдивість показань свідка ОСОБА_10 і вбачає
порушення останньою вимог закону при складанні та посвідченні заповіту. Адже, з
метою забезпечення таємниці вчинюваної нотаріальної дії та недопущення впливу
заінтересованих осіб при складанні заповіту, секретар сільської ради лише після
з»ясування думки особи, яка бажає скласти заповіт та розпорядитися своїм
майном, складає текст  заповіту, а тоді
його дає прочитати чи оголошує, про що також робиться відмітка.         Проте, в тексті заповіту відсутня
відмітка, що заповіт прочитано заповідачу, як того вимагає ч. 4 п. 13
Інструкції.

З копії
Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1, вид. повторно 11.01.2006 року, вбачається,
що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 роки, про що зроблено в Книзі
реєстрації смертей актовий запис   за  № 40. /ар.сп. 5/.

На
підтвердження тієї обставини, що позивач являлась за правом представлення, в
разі відсутності заповіту, єдиною спадкоємицем після смерті ОСОБА_4 є  копія довідки відділу РАЦС Шацького районного
управління юстиції, вид. 14.12.2005 року за № 96/3.44 якою доводиться той факт,
що матір позивачки - ОСОБА_13 являлася єдиною донькою ОСОБА_4. Також, копія
Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 /ар.сп. 53/ з якого вбачається, що
матір»ю  позивача / дівоче прізвище якої
ОСОБА_14/ записана - ОСОБА_14. З копії Свідоцтва про укладення шлюбу, серії
НОМЕР_3 /ар.сп. 54/  вбачається, що
позивач прізвище  - ОСОБА_14 змінила на
прізвище - ОСОБА_15 в наслідок укладення
шлюбу. Також, той факт, що за відсутності заповіту, позивач була б
єдиною спадкоємицею за правом представлення після смерті ОСОБА_4, визнала сама
відповідач.

На
підтвердження того факту, що заповідач на момент складання та підписання
заповіту не усвідомлював значення своїх дій, були допитані в судовому засіданні
свідки та досліджена медична документація, а саме: амбулаторна картка № 6370
Шацької ЦРЛ з якої вбачається, що в період з 01.01.1994 по 14.01.1994 року
ОСОБА_4 лікувався в хірургічному відділенні з приводу струсу головного мозку
(л.с. 112) і йому був встановлений діагноз: забій лівої вушної раковини,
залишкові явища перенесеного ішемічного інсульта.  Після чого, він скаржився на головні болі,
головокружіння. В період з 16.05. по 28.05.2002 року знаходився на
стаціонарному лікуванні в Швацькій ЦРЛ  з
діагнозом «Облітеруючий атеросклероз обох нижніх кінцівок ІІ- ІІІ ст.» (л.с.
113-114). 18.01.2005 року оглядався терапевтом: скарзи на головні болі,
головокружіння, сітку і мішки перед очима, нудоту, погану пам»ять, безсоння,
слабо орієнтується в часі, просторі, дратівливість не пізнає родичів і
близьких, внаслідок чого встановлено діагноз - Церебральний атеросклероз. Було
прийнято рішення, що хворий потребує обов»язкового, постійного стороннього
догляду родичів, а також призначалась консультація психіатра. При огляді
терапевтом, записи від 25.03.2005 року - встановлено діагноз - «ГПМК. Ішемічний
інсульт з моторною афазією та лівобічною верхньою геміплегією. ІХС.
Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.. Записи в медичній книзі лікаря
терапевта 02.08.2005 року - скарги а втрату пам»яті, неадекватність у поведінці
(зі слів родичів) . Хворий скаржився на поганий апетит, провали в пам»яті, не
пам»ятає родичів і сусідів. При об»ємному обстеженні хворий не орієнтується в
часі і просторі. Записи в медичній картці - огляд лікаря терапевта в Госпіталі
ІВВВ, де проходив лікування  в
період  з 15.09 по 30.09.2005 року де
внаслідок обстеження встановлено діагноз: Дифузний кардіосклероз, Залишкові
явища перенесеного ішемічного інсульту. Згідно записів медичної картки № 560
ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в Шацькій ЦРЛ в період з 25.03. по
08.04.2005 року, - скарги на порушення мови, слабкість в лівих кінцівках,
головокружіння, головні болі.

Крім
того, в даній справі було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу,
акт № 451 від 14.11.2007 року, висновком якої, було встановлено, що у ОСОБА_4
при житті з 1994 року було діагностовано ураження головного мозку травматичного
та судинного  ґенезу. З часом почали
наростати явища загального атеросклерозу, з»явились ознаки гіпертонічної
хвороби, які на початку 2005 року призвели до змін зі сторони психіки. В березні
2005 року, після перенесеного ОСОБА_4 ішемічного інсульту, який спричинив
розлади мови, появи лівобічного геміпарезу, відбулось подальше прогресування
психічних розладів. Особливо погіршився його стан після отриманого ним у
вересні 2005 року перелому стегна з появою больового синдрому та цілковитої
залежності від оточуючих. На час підписання заповіту - 07.11.2005 року у
ОСОБА_4 виявлялись ознаки інтелектуально-мнестичного розладу (амнестичної
дезорієнтації, зниження пам»яті, уваги) та зміни емоційно-волової сфери, що
позбавляло його можливості усвідомлювати вчинені право чини, керувати своїми
діями. І на основі викладеного, комісія прийшла до висновку, що у ОСОБА_4
виявлялись в період що відноситься до часу складання і підписання заповіту  (7 листопада 2005 року) ознаки психічного
розладу у вигляді органічного розладу головного мозку складного ґенезу з
вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та емоційно-вольовою нестійкістю,
які позбавляли його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати
ними.

Даний
висновок суд приймає до уваги, як доказ не усвідомлення заповідачем значення
своїх дій, а також, на підтвердження даного висновку, як докази в основу його
обґрунтування, суд покладає показання допитаних свідків ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та лікаря терапевта ОСОБА_12, який здійснював за нагляд за
станом здоров»я ОСОБА_4, які в судовому засіданні показали, що восени 2005 року
стан здоров»я ОСОБА_4 погіршився та був таким, що він не пізнавав людей, мав
погану пам»ять, не орієнтувався в часі, відслідковувалось порушення мови,
пам»яті.

В свою чергу, суд вважає такими, що спростовують
показання свідків: ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9 в тій частині,
що ОСОБА_4 до останніх днів свого життя був при здоровому глузді та добрій пам»яті,
пізнав людей, спілкувався, підтримував розмову, наступні докази: показання
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, медичну документацію хворого
ОСОБА_4, та висновок експертизи.

Отже, за наявної та достатньої сукупності доказів,
підтверджених висновком експертизи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4,  в період, що відноситься до часу складання та
посвідчення заповіту - 7 листопада 2007 року, за станом свого здоров»я, був
позбавлений можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Оскільки, ч. 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що  в разі недотримання цієї вимоги, правочин
визнається недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1,2
ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права,
а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо
буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало
його волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі
недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи наявні квитанції
№ 118 та 47 про сплату позивачем
судового збору та витрат за ІТЗ розгляду справи. На підтвердження оплати
за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи позивач надала рахунок
№ 30 від 2 серпня 2007 року та квитанцію про оплату  від 30.11.2007 року на суму 781,93 грн..

На підставі  вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11,
58, 59, 60, 88, 137, 159, 209, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений  секретарем Світязької сільської ради,
Шацького району 7 листопада 2005 року та зареєстрований в реєстрі за 2005 рік
під № 43.

Стягнути
з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 16,00 (шістнадцять) гривень за повернення судових
витрат та 781 (сімсот вісімдесят одну) гривню
93 копійки за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Згідно ст.294 ЦПК України на рішення суду може бути подано
заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана
в  строк, встановлений ст..294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - суддя                                                                                      Н.В.Храновська