У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Яреми А.Г.,

Левченка Є.Ф.,

Шабуніна В.М.,

розглянувши  в
попередньому судовому засіданні у м. Києві 17 січня       2007 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку і
земельної ділянки та визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за законом за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького
міського суду від 7 жовтня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської
області від 30 грудня 2003 року,

у с т а н о в и л а:

У жовтні 2001 року ОСОБА_1.
звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві
приватної власності належить ½ частина будинку по
АДРЕСА_1, у м. Прилуки. Друга половина будинку належить відповідачці ОСОБА_2.
Остання не проживає в цьому будинку в зв'язку із забезпеченням  житлом, але займає більшу половину будинку та
не бажає  в добровільному порядку
провести поділ будинку та земельної ділянки.

Враховуючи, що він в цьому будинку
проживає разом із сім'єю в меншій половині будинку, просив  провести поділ будинку та земельної ділянки.

У процесі розгляду справи позивач
доповнив позовні вимоги та просив визнати частково недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, в якому зазначено що спадкове майно відповідачки
складається з половини будинку, поділеної на три кімнати, кухню та передню.

Рішенням Прилуцького міського суду
від 7 жовтня 2003 року позовні вимоги задоволено. Проведено поділ будинку
згідно з варіантом
1, запропонованим будівельно-технічною експертизою від 15 липня             2002 року, також проведено поділ
земельної ділянки. У задоволенні позовних вимог в частині  визнання частково недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом відмовлено. Рішенням вирішено питання про судові
витрати, постановлено стягнути із ОСОБА_2. на користь             ОСОБА_1. 150 грн. за проведення
будівельно-технічної експертизи та 139 грн. 95 коп. витрат по оплаті послуг
адвоката.

Ухвалою  Апеляційного суду Чернігівської області від
30 грудня   2003 року рішення районного
суду змінено в частині розмірів часток, виділених кожній із сторін в
користування. Поділ земельної ділянки проведено за фактичним
землекористуванням, визначеним будівельно-технічною експертизою від   15 липня 2002 року. В решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати ухвалу
апеляційного суду повністю, а рішення районного суду в частині відмови в
задоволенні позову щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для
скасування  судового рішення  відсутні.

Відповідно до ч.
1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду  справи  в
касаційному   порядку   суд перевіряє  в
межах  касаційної  скарги
правильність застосування судом першої
або  апеляційної  інстанції
норм  матеріального  чи процесуального  права
і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міського суду від 7 жовтня 2003
року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30 грудня 2003 року відхилити і залишити вказані судові рішення без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Левченко Є.Ф.

Шабунін В.М.