СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-146/2007р.                             Головуючий у 1-й інстанції: Дуда Т.М.,
2007 р.                                               Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

«22» січня 2007
р.                                                                     м. Запоріжжя

Колегія суддів судової п&тати з цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                       Белки В.Ю.,

Суддів:                                                 Онищенка Е.А.,

Кримської О.М.,

При секретарі:     Винник І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від «25» вересня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі -продажу автомобіля недійсним та визнання
права власності на автомобіль в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_4  до ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль, 3-я особа: ОСОБА_2, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання заповіту дійсним, зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, 3-я особа: Мелітопольська
державна нотаріальна контора, ТБ "Атланта", -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2005 року ОСОБА_1 в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом,
мотивуючи його тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, від якого вони мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 2001 році шлюб було розірвано, а майно добровільно
поділено.ОСОБА_5 залишився автомобіль AUDI - 80, держномер НОМЕР_1, та інше майно. Після розірвання шлюбу з позивачем, ОСОБА_5
перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3  і у зв'язку з хворобою 08.04.2005 року надав
їй доручення на розпорядження вказаним автомобілем.
ІНФОРМАЦІЯ_3  ОСОБА_5 помер, а ОСОБА_3
на-підставі біржової угоди продала вказаний автомобіль ОСОБА_4, яка є її рідною матір'ю, а на даний момент.. власником
оскаржуваного автомобіля.

Позивач просила суд визнати біржову угоду купівлі - продажу автомобіля від 19.04.2005 року недійсною та признати право власності на
спірний автомобіль за ОСОБА_2 в порядку спадкування.

10.10.2005 року до суду з позовом до ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі - продажу автомобіля дійсним та визнати право
власності на оскаржуваний автомобіль.

В позові зазначала, що 08.04.2005 року вона придбала автомобіль AUDI - 80, держномер НОМЕР_1, у своєї доньки ОСОБА_3, яка діяла на підставі доручення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.04.2005 року на розпорядження
автомобілем від імені ОСОБА_5. Вказаний договір було
укладено у письмовій формі, проте не засвідчений
нотаріальну через юридичну необізнаність сторін. 15.04.2005 року ОСОБА_4
звернулась у МРЕВ ДАІ м. Мелітополя із заявою про зняття з обліку вказаного автомобіля з метою його подальшої переєстрацію, де вона
отримала відмову з огляду на те, що договір укладено не за формою.

Позивач звернулась до ОСОБА_3 з вимогами нотаріального посвідчення зазначеного договору, проте ОСОБА_3 відмовляла і лише
19.04.2005 року погодилась, а правочин було оформлено через біржу.

Після оформлення біржової угоди спірний автомобіль було зареєстровано у МРЕВ ДАІ м. Мелітополя, де на ім'я ОСОБА_4 було видано
технічний паспорт серії ІНФОРМАЦІЯ_5  від 19.04.2005 року знятті з обліку,
автомобілю надано державний номер НОМЕР_2.

Коли ОСОБА_4 стало відомо, що після смерті поручителя припиняється дія доручення, вона звернулась до суду з позовом, в якому
просила визнати за нею право власності на спірний автомобіль.

10.10.2005 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_1., в якому просила визнати заповіт
дійсним та визнати за нею право власності на майно.

В позові зазначала, що вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_5, вела з ним сумісне господарство,
мати сумісний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Перед смертю він все
своє майно заповів їй, про що 10.04.2005 року, в присутності
свідків, склав заповіт у лікарні, посвідчений головним лікарем
Мелітопольського противотуберкульозного диспансеру.

Коли вона звернулась до Мелітопольської! державної нотаріальної контори із
заявою про оформлення свідоцтва на спадщину, отримала відмову, оскільки заповіт
посвідчений з порушенням вимог закону.

05.07.2005   року ОСОБА_1 доповнила свої позовні вимоги та
просила суд

визнати договір купівлі - продажу оскаржуваного
автомобіля недійсними і визнати

право власності на автомобіль за її сином ОСОБА_2

Ухвалою від 21.01.200 6 року вказані цивільні справи були об'єднанні в одне
провадження.

31.08.2006   року до суду із зустрічним позовом звернувся
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, мотивуючи його тим, що він
є єдиним

законним спадкоємцем. Після смерті його батька, ОСОБА_5.
відкрилась

спадщина на майно , а саме, житловий будинок,
розташований у АДРЕСА_1 та автомобіль AUDI - 80. Під час оформлення документів
та подачі

заяви йому стало відомо про наявність заповіту
свого батька, де він все своє майно

заповідає ОСОБА_3, тому просив суд визнати
вказаний заповіт недійсним.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2006 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано біржовий

3

договір купівлі - продажу від 19.04.2005 року укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 недійсним.

Позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано договір купівлі - продажу автомобіля від 08.04.2005 року укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 дійсним.

Визнано право власності на
автомобіль AUDI - 80 за ОСОБА_4

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано заповіт від 10.04.2005 року дійсним.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку майна, яке належало на момент смертіОСОБА_5 визнано за ОСОБА_2 право
на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 1/2 частки, яка б належала
йому у разі спадкування за законом.

Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено
без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування
норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши в
засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи апелянта в межах апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що районний суд неправильно
вирішив справу, в частині відмови в задоволенні
позову про визнання договору купівлі продажу
спірного автомобіля та заповіту від 10.04.2005 року не дійсними.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2  про визнання договору

купівлі-продажу спірного автомобілю від 08.04.2005
року недійсними, районний суд

виходив з того, що сторони за договором , а саме
ОСОБА_3, як продавець, що діяла

на підставі довіреності власника автомобілю
ОСОБА_5. та покупець ОСОБА_4

уклав письмовий договір, домовились щодо усіх істотних умов договору,
виконали

договір повністю, що дало підставу для суду , зважаючи на ухилення однієї з
сторони

від нотаріального посвідчення, визнати у відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України

спірний договір дійсним.

Відмовляючи в
задоволенні  позову ОСОБА_2  в частині визнання заповіту від 10.04.2005
року районний суд, посилаючись на ст. ,1247 ЦК України виходив з
того, що 10 квітня 2005 року ОСОБА_5 перебуваючи в лікарні, та скориставшись
своїм правом, склав заповіт на ім'я ОСОБА_3 Вказаний заповіт повністю відповідає волі спадкодавця та
посвідчений у відповідності зі ст. 1252 ЦК України головним
лікарем мелітопольського противотуберкульозного диспансеру ОСОБА_6

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом
встановлено і підтверджено матеріалами справи, що після розірвання шлюбу спадкодавець ОСОБА_5 перебував у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_3, які мали сумісне господарство , бюджет, взаємні
права та обов'язки.

08 квітня 2005
року ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого доручення уповноважив ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися належним йому автомобілем «Ауді-80», 1989 року випуску,
продавати та одержувати гроші у будь якій сумі.

4

08 квітня 205 року ОСОБА_3 на підставі зазначеного доручення, за договором купівлі продажу продала ОСОБА_4 за 10 000 грн.
вказаний автомобіль. Договір укладено в письмовій формі, без нотаріального
посвідчення, від якого подалі стала ухилятися продавець, посилаючись на сімейні
обставини.

10 квітня 2005 року ОСОБА_5 перебуваючи в Мелітопольському
противотуберкульозному диспансері, в присутності свідків та головного лікаря
склав заповіт на ім'я ОСОБА_3

З огляду наведеного судова колегія вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку про відмову в визнанні договору
купівлі продажу спірного автомобіля та заповіту від 10.04.2005 року не
дійсними. Спірні договір та заповіт відповідають
діючому законодавству, яке застосував суд при розгляді справи, та наданим
сторонам доказам і встановленим судом фактам

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено
з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам
справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити. Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької області від «25» вересня 2006
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом  подачі  касаційної скарги безпосередньо до
Верховного  Суду України протягом
двох місяців.