Справа № 22-128807 р.                                    Головуючий
Категорія - 36                                                                Доповідач  -  Шамрило Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

6 березня 2007 р. Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого:                                Курило В.П.

суддів:                                                         Санікової
О.С.

Шамрило Л.Г.

при секретарі:     Степаненко В.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1на ухвалу судді
Будьоннівського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2006
року по справі за заявою ОСОБА_1про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді
Будьоннівського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2006
року відмовлено ОСОБА_1. у прийнятті заяви про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_2неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів та роз'яснено заявниці її право на
звернення до суду з такими вимогами у позовному провадженні.

Не погодившись з
ухвалою судді, ОСОБА_1. принесла
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу як незаконну та видати
судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів, починаючи з 20.11.2001 р. і по
теперішній час.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1., яка підтримала доводи
апеляційної скарги і просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга заявниці
задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.І
ст.100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу,
якщо: 1) заявлено
вимогу, не передбачену ст.96 цього Кодексу; 2) із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до
вимог ст.96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 1)заявлено
вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі; 2)заявлено
вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми
заробітної плати; 3)заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення
розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника.

Відмовляючи
ОСОБА_1. у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суддя виходив з того, що
вимога заявниці не передбачена ст.96 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що в процесі виконання постанови суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2на користь
заявниці на утримання неповнолітньої дитини

2

склалася заборгованість по
аліментам, яка свідчить на наявність між сторонами спору, що розглядається в
позовному провадженні.

Із заяви
ОСОБА_1. про видачу судового наказу та доданих до неї матеріалів, зокрема з
листа Державної виконавчої служби Донецької області від 13.11.2006 р., видно, що
заборгованість в сумі 7284,60
грн. станом на 01.10.2006
р. була нарахована, виходячи з середньої заробітної плати для даної
місцевості, а не з довідки про фактичну заробітну плату, яку отримує боржник за
місцем роботи, працюючи на посаді директора ВАТ „Промтехбуд" (а.с.1-5).

За таких
обставин суддя дійшов правильного висновку про те, що між ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
є спір про право (суму заборгованості по аліментам), який вирішується у
позовному провадженні, а тому вимога, заявлена ОСОБА_1. не може бути вирішена у
наказному провадженні.

Ухвала суду
постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,307,
312-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Ухвалу судді
Будьоннівського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може

бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня

набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.