У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11 липня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного

Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Пшонки М.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних  випадків
на   виробництві  та
професійних   захворювань   України
в м. Селидове Донецької області про відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних  випадків   на
виробництві  та   професійних
захворювань  України   в м. Селидове Донецької області на рішення
Селидівського міського суду Донецької області від 19 грудня 2006 року та
рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області
про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що перебував в трудових відносинах з вугільним підприємством: ДВАТ
“Шахта ”Україна”.

7.07.2002 р. під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний
випадок, внаслідок якого він отримав гостре отруєння чадним газом та продуктами
горіння конвеєрної стрічки. Висновком МСЕК йому було встановлено 25 % стійкої
втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом.

Посилаючись на те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я йому спричинено й
моральні страждання, позивач просив суд стягнути з відповідача на його
користь      25000 грн.  моральної шкоди.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19.12.2006 р.
позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 12000 грн.
моральної школи.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.02.2007 р. рішення
місцевого суду змінено: суму моральної шкоди зменшено до 9000 грн.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до  вимог ст. 214 цього
Кодексу - під час ухвалення рішення суд, зокрема,  вирішує питання чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються; а також яка саме правова норма
підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що  позивачу стійку втрату професійної
працездатності встановлено вперше висновком МСЕК від 28.09.2006 р.

Змінюючи рішення місцевого суду та зменшуючи розмір відшкодування моральної
шкоди, апеляційний суд вважав встановленим, що на час складання висновку МСЕК
28.09.2006 р. стан здоров'я позивача покращився, оскільки ступінь втрати
професійної працездатності в порівнянні з попереднім висновком МСЕК зменшився з
30 % до 25 %.

Однак висновки судів щодо обставин справи зроблені з порушенням норм
процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі - Закону) право на
отримання потерпілим страхових виплат внаслідок виробничої травми настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

При вирішенні справи суди виходили з того, що позивачу стійку втрату
професійної працездатності встановлено висновком МСЕК від 28.02.2006 р.

Проте згідно п. 27 ст. 77 Закону України “Про Державний бюджет України на
2006 рік” дію абзацу четвертого статті 1, підпункту “е” пункту 1 частини першої
статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону в
частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено
на  2006 рік.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору
помилково застосовано норми Закону, що не підлягали застосуванню.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що нещасний випадок на
виробництві трапився з ОСОБА_1 7.07.2002 р., а стійка втрата професійної
працездатності позивача вперше встановлена висновком МСЕК від 24.04.2003 р. у
розмірі 30 % з визнанням його інвалідом ІІІ групи (а.с. 5). При наступному
медичному переогляді 15.06.2004 р. ступінь встати працездатності не змінився
(а.с. 6). Висновком МСЕК від 28.09.2006 р. (а.с. 7) позивачу встановлено 25 %
втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності.

На ці обставини місцевий суд уваги не звернув та не вирішив питання про
можливість відшкодування позивачеві моральної шкоди за період, коли дію норм
Закону у частині відшкодування потерпілим моральної шкоди ще не було зупинено з
урахуванням правил застосування строку позовної давності.

Апеляційний суд цю помилку місцевого суду не виправив.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна
визнати законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до місцевого суду з підстав ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 336, 336 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в  м. Селидове Донецької області
задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької
області від 19 грудня 2006 року і рішення Апеляційного суду Донецької області
від 15 лютого 2007 року скасувати та передати праву на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк