Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-1005/07                                               Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27
березня 2007
року                                                                                       м. Запоріжжя

Судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого -                       Приймака В.М.,

суддів -                                  Подліянової Г.С,

Осоцького І.І.,

при секретарі
-                        Батарейній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від "16" січня 2007 року
по справі за позовом комунального підприємства "ВРЕЖО №3" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по комунальним послугам та витратам по технічному обслуговуванню будинку
та прибудинкової території,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006р. до суду звернулося КП "ВРЕЖО №3"
зі вказаним вище позовом, у якому вказало, що відповідачі зареєстровані і
мешкають за адресою: АДРЕСА_1 вказана квартира розташована у будинку, який знаходиться
на балансі КП "ВРЕЖО №3". В результаті невиконання відповідачами зобов'язань щодо
оплати комунальних послуг та витрат по
технічному обслуговуванню будинку та прибудинкової території за період з 01.01.1997 р. по 01.10.2006 р. утворилася заборгованість в сумі 3835
грн. 74 коп., яку позивач і просив стягнути солідарно з
відповідачів.

У судовому засіданні відповідачі визнали позов частково.
Просили суд задовольнити позовні
вимоги в межах строку позовної давності, пояснили суду, що заборгованість утворилася у зв'язку з тяжким матеріальним становищем.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від "16"
січня 2007
року позов задоволено частково.

Зобов'язано стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на
користь КП "ВРЕЖО №
3" заборгованість по комунальним
послугам та витратам з технічного обслуговування
будинку і при будинкової території в сумі 2452,49 грн., що утворилася з 01.11.2003
р. по 01.10.2006 р.,
та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. В іншій частині позовних вимог КП "ВРЕЖО №3"
відмовлено.

Зобов'язано стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
судовий збір в дохід держави в розмірі 51 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові,
оскільки рішення суду є незаконним та необгрунтованним,
а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін що з'явилися, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з
наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не
може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду першої інстанції з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі
зареєстровані і мешкають в квартирі за адресою АДРЕСА_1
(а.с.
4).

Вказане житлове приміщення приватизоване відповідачами і
їм видано свідоцтво на право власності на квартиру № 2639 від 02.11.1994
року( а.с. 6).

Згідно до вимог ст.. 10 Закону України „ Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992
року утримання приватизованих
квартир( будинків), незалежно від форм власності на них, здійснюються за
рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених Кабінетом
Міністрів України. Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибутковими територіями,
затвердженими Постановою Кабінету Міністрів
України від 08.10.1992 року
№ 572, які
діяли на час виникнення даних правовідносин,
наймач зобов'язаний щомісячно, не пізніше 10-го числа наступного місяця, оплачувати квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями
житлових будинків в редакції Постанови
Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки, встановлені
договором або законом.

Комунальні послуги відповідачам надавав позивач, який
також ніс і витрати по технічному
обслуговуванню зазначеного будинку та при будинкової території, що не заперечувалося в судовому засіданні суду першої
інстанції відповідачами.

Як видно з розрахунку, наданого позивачем витрати по
технічному обслуговуванню будинку
і при будинкової території та спожиті комунальні послуги відповідачами за
період з 01.01.1997
року по 01.10.2006 року становлять 3835,74 грн.

Судом врахований період заборгованості по оплаті послуг в
межах строку позовної давності, що відповідає вимогам ст.. 257 ЦК України.

Посилання апелянтів, що позивач не надав обгрунтований
розрахунок стягуваної суми, натомість
надав особовий рахунок на ім."я ОСОБА_3, що позбавило їх можливості перевірити обгрунтованість стягуваної суми
безпідставні., оскільки в матеріалах справи (а.с. 21)
міститься розрахунок заборгованості
на ім'я відповідачів, яка за період з 01.11.2003 року по 01.10.2006
року складає 2452.49 гривень.

Суд першої інстанції помилково застосував до даних
правовідносин положення ст..ст.64,67,68
ЖК України. З матеріалів справи вбачається, що вищезазначена квартира
відповідачами приватизоване, тому до даних правовідносин слід застосувати
положення ст.хт. 156, 160, 162 ЖК України. Однак, зазначена помилка суду першої інстанції не може бути підставою для скасування правильного по суті
і справедливого рішення суду.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим отже не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.304, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від "16"
січня 2007
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.