Справа
№22-ц-3919/06                                                    Головуючий у 1 інстанції Усатов Д.Д.
Категорія 44                                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

29 січня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного   суду Київської області в складі: головуючого
Воробйової Н.С., суддів Олійника B.І, Оношко
Г.М., при секретарі  Велицькому О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду від 22 червня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
„Агрофірма „Білогородка" про стягнення вартості частини майна та частки в
прибутку.

Заслухавши     доповідь судді     Апеляційного     суду
,     перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів , -

встановила:

У лютому 2006 року позивач звернувся до суду з
названим позовом. У позові     зазначав,     що він
був  одним     з
шести     засновників зареєстрованого 28 вересня 2001
рокусільськогосподарського товариства з обмеженою        відповідальністю        „Агрофірма        „Білогородка" правонаступником якого є відповідач, його частка
в статутному фонді 9,7% , в грошовому виразі 1150грн.

У січні 2004 року позивач звільнився з роботи з ТОВ „Агрофірма „Білогородка"
у зв"язку з виходом на пенсію, а 09 січня 2004 року вийшов з товариства згідно з поданою ним заявою,
йому була виплачена його частка в статутному  фонді.

Згідно з
правилами ч.2 ст. 148 ЦК
України він має право одержати вартість
частини майна , пропорційної його частці в статутному фонді, порядок, спосіб визначення вартості такої частки і
строки її виплати встановлені законом
та Статутом, пунктом 3,7 якого передбачено, що засновнику , який виходить з товариства, сплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці в статутному фонді про цьому виплата
проводиться після затвердження звіту за рік , в строк до 12 місяців з дня
виходу; а також частку прибутку, одержаного товариством в даному році до
моменту його виходу згідно зі ст. 54 Закону України „Про господарські
товариства".

Його заяву від 11 січня 2005 року про виплату зазначених коштів відповідач відхилив, посилаючись на те, що на час виходу
позивача з товариства  останнє     було власником  лише
статутного   фонду, а    інше

майно становить майновий пайовий фонд і знаходиться в
користуванні

товариства на
правах   оренди;    що за
рішенням   загальних зборів прибуток
, одержаний за 2003 рік не підлягав розподілу ,був використаний на погашення
кредиторської заборгованості

Відмову позивач вважає незаконною з тих підстав , що у жовтні-грудні2001 року товариством на підставах, не заборонених
законом, було придбане  майно на загальну суму   1 202 854 грн./ з урахуванням ПДВ/.

У зв"язку з
наведеним позивач вважає, що вартість належної йому частини майна становить 116 677 грн. У 2003 році товариством було одержано
прибутку в сумі 287 000 грн. Посилання відповідача на використання прибутку для погашення кредиторської заборгованості суперечить п. 3.1 Статуту , тому йому має бути
виплачено 27 839 грн. прибутку. Всього, на думку позивача, відповідач
повинен виплатити йому 144516 грн.

Просив стягнути з відповідача
вказані суми та  витрати по справі.

У квітні 2004 року позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути також
частку майна в оборотних активах підприємства 1523 грн. та витрати по сплаті
держмита 152,3 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від22 червня 2006 року   в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з
підстав неповного з"ясування судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм матеріального права та передачу справи на новий
розгляд.

Перевіривши
матеріали справи в порядку ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга піддягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в позові, суд виходив з того, що позивач
був одним з співзасновників товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Білогородка". Його частка в статутному
фонді товариства становила 9,7%/ в грошовому виразі 1150 грн./У січні 2004
року позивач вийшов зі складу учасників товариства, одержавши при цьому належну
йому частку в статутному фонді, а в серпні 2004 року продав свій майновий пай
відповідачу на підставі договору НОМЕР_1 від 13 серпня 2004 року.

На підставі
наведеного суд дійшов висновку, що позивач втратив право на отримання майна ,
яке відчужив самостійно та не довів , що саме в розмірі, вказаному в позовній
заяві , відповідач має сплатити йому
кошти.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна , оскільки суд дійшов його без повного з"ясування всіх обставин, що
мають значення для справи
та  всупереч вимогам закону.

За правилами с т. 148 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю
має право вийти з товариства, повідомивши товариство
про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк
не встановлений статутом. Учасник, який виходить з товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна ,
пропорційну  його частці в
статутному  фонді.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був одним з шести

засновників зареєстрованого                                        28
вересня       2001    року сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Білогородка" / СТОВ АФ „Білогородка'7.

Зазначене товариство було створене шляхом об"єднання майна

засновників та їх підприємницької діяльності з метою одержання

прибутку та    було                      засноване шляхом    перетворення сільськогосподарського кооперативу Білогородка", є правонаступником
його майнових прав та обов'язків у розмірі , пропорційному частині майна
набутого товариством в результаті правонаступництва від кооперативу.

Згідно з
розділом 4 Статуту СТОВ майно товариства становлять основні фонди та обігові кошти, земля та інші цінності , вартість який відображена   на самостійному балансі товариства

і.т. д а.с. II Товариство є власником майна , землі та коштів , переданих йому засновниками у власність, продукції, виробленої
товариством в результаті господарської діяльності,
одержаних доходів та іншого майна, набутого на підставах,   не заборонених законом.

З розділу 5Статуту вбачається, що товариство здійснює свою діяльність на землях, якій йому перейшли в результаті
правонаступництва від кооперативу, а також тих, що
належать товариству на праві власності / або за договором оренди/.

П. 6.7 Статуту СТОВ АФ „Білогородка" встановлено, що засновнику , який
виходить з товариства, оплачується вартість частини майна , пропорційна його частці в статутному фонді та
належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до
моменту його виходу.

Зазначених вимог закону суд не врахував та не з"ясував вартості

майна товариства, яке належало останньому на час виходу з

товариства    позивача / з    урахуванням майна,     що перейшло    від кооперативу/
та відображено на самостійному балансі товариства, та вартості частки
майна , пропорційної частці позивача в статутному фонді.

З висновком
суду щодо відчуження належної йому частки в майні товариства погодитися не
можна , оскільки такий висновок суду не підтверджується матеріалами справи.

Так само
не з"ясоване судом питання про розмір одержаного

товариством прибутку від господарської діяльності
товариства , з числа

засновників якого позивач вийшов та не з"ясовано, на
яких правових

підставах   одержаний   прибуток був   направлений    на
погашення кредиторської заборгованості  минулих років.

Крім того,
наявних в матеріалах справи заяв позивача від 09 січня 2004 року та 08 грудня
2004 року / а. с.35, 36 / вбачається що на час виходу позивача з товариства останнє мало назву ТОВ „Агрофірма „Білогородка".

Проте коли та
яким чином було реформоване СГ ТОВ „АФ „Білогородка",
співзасновником якого був позивач, коли було створене ТОВ"Агрофірма „Білогородка" , чи є
відповідач правонаступником СГ ТОВ „Білогородка" та належним
відповідачем суд не з"ясував , не витребував
статуту відповідача, /або змін до статуту зв"язку зі зміною назви
або  складу    засновників , чи їх часток в статутному
фонді. /

За наведених обставин рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим
, воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий  розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, з"ясувати , чи є ТОВ
„ Агрофірма „Білогородка" належним відповідачем, витребувати статут товариства, встановити склад та вартість майна товариства на час виходу з нього позивача та
розмір частини майна пропорційної частці позивача у статутному капіталі
товариства , з"ясувати інші обставини ,
що мають значення для вирішення справи та вирішити спір у відповідності
з вимогами закону.

Керуючись ст. ст. 311, 315 ЦПК
України, колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду від   22 червня 2006 року скасувати, справу передати на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.