Справа
№ 2 - 160/2007року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про
відмову в задоволені позову про стягнення заборгованості

28 лютого   2007 р.                                                           АРМЯНСЬКИЙ   МІСЬКИЙ
СУД

АВТОНОМНОЇ
РЕСПУБЛІКИ КРИМ

у складі:    головуючого                         -             Шестаковської
Л.П.

за участю:
секретаря                              -             Шевченко
С.В.

представника
позивача   -               Сулейманової
Е.І.

відповідача                          -             ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Армянського міського суду АР Крим
цивільну справу за позовом міського виробничого управління житлово-комунального
господарства м. Армянська до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті
витрат на утримання будинку та прилеглої території, вартості спожитих
комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

6.12.2006 р.
міське виробниче управління житлово-комунального господарства м. Армянська
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті
витрат на утримання будинку та прилеглої території, вартості спожитих
комунальних послуг, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником
квартири АДРЕСА_1, з 2002 р. вона не
виконує зобов'язання по оплаті витрат на технічне обслуговування будинку, його
підсобних приміщень і прилеглої території, оплаті вартості комунальних послуг,
як це передбачено договором про участь у витратах по утриманню будинку і
прилеглої території, заборгованість, що накопичилася, за станом на 01.09. 2006 р. складає 504 грн. 28 коп, яку позивач
просить стягнути з відповідача.

Представник позивача Сулейманові Е.І. в судовому засіданні позов
підтримала, але суму позову зменшила, та просить стягнути з відповідача 501,26 гривні.

Відповідач пред'явлений до неї позов не визнала повністю, посилаючись на
відсутність між нею та позивачем будь-яких договірних відносин та відсутності
багатьох послуг і робіт по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідач
стверджує, що борг, пред'явлений їй позивачем до стягнення, утворився ще в 1999 році, коли
повністю було відсутнє опалення у всьому будинку, а нарахування плати за нього
при цьому не припинялося. Вона цей борг не визнавала раніше і не визнає зараз, тому
просить в позові відмовити.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши
надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, оцінивши
належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про
те, що позов не обґрунтований, не оснований на законі та не може підлягати
задоволенню, виходячи із наступного.

У суді встановлено, що відповідач дійсно є власником
АДРЕСА_1, але договір про участь у витратах по утриманню будинку та прилеглої
території між ним та позивачем було укладено 06.09.1996 року строком на один рік до 06.09.1997 року. Будь-яких
додаткових угод до цього договору або іншого нового договору між сторонами не
укладалось, пролонгація договору, розрахунки щомісячних платежів по
обслуговуванню будинку, прилеглої території, по сплаті комунальних послуг, чи
інші істотні умови договору ні письмово, ні усно не обговорювалися, не
узгоджувалися та не передбачалися. Доказів того, що відповідач після

спливу 06.09.1997 p. терміну
вищенаведеного договору будь -
коли відмовлявся від укладення необхідних договорів з позивачем - останнім суду не
надано. Представник позивача не вказав суду правових підстав для задоволення
позову за таких обставин та не надав доказів на підтвердження фактичного
отримання відповідачем конкретних послуг з конкретними їх якісними та
кількісними показникам у конкретний час, за які стягується борг. При цьому
представник позивача не заперечує, що стягуваний борг утворився за межами
строку позовної давності і ніяких первинних бухгалтерських документів вже не
збереглося, оскільки вони знищені через сплив терміну їх зберігання. Саме тому
представник позивача не може пояснити суду ні структури боргу, ні конкретного
часу його утворення.

Але Сулейманові Е.І. наполягає на тому, що між сторонами склалися усні
договірні відносини, хоча при цьому вона не може назвати жодної істотної умови
такого усного договору. Відповідач проти цього заперечує і, в свою чергу, не
визнає існування усних договірних відносин по наданню житлово-комунальних
послуг з позивачем.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону
України „Про житлово- комунальні послуги" від 24.06.2004 року порядок
надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Ст. 19
цього ж Закону передбачає, що відносини учасників у сфері
житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Представник позивача не надав суду навіть підготовленого на основі типового
договору проекту , який
будь-коли міг обговорюватися з відповідачем, як потенціальним споживачем
послуг, на виконання тим же споживачем покладених на нього обов'язків, передбачених
п.п.1, 5 ч.3 ст. 20 Закону.

Суд дійшов висновку ,
що з 1996 року
позивач жодного разу не ініціював обговорення з відповідачем, як споживачем
послуг, будь-яких істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг,
передбачених ст.. 26 Закону.

Пункт 6 ч 1 ст. 20 Закону надає
право споживачу не сплачувати вартості комунальних послуг за період фактичної
їх відсутності. Наявність же їх у невизначений в позові період представник
позивача в суді не довів.

Прикінцеві положення Закону України „Про житлово-комунальні послуги"
передбачають, що договори про надання таких послуг, укладені до набрання
чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори,
що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають
чинність.

Ст. 5 ЦК України
передбачає зворотну силу актів цивільного законодавства у випадках, коли вони
пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

З огляду на викладене суд не вбачає ні фактичних, ні правових підстав для
задоволення позову, а Закон України „Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. суд вважає
тим актом цивільного законодавства, який при викладених вище обставинах
скасовує цивільну відповідальність ОСОБА_1 у спірних правовідносинах.

Понесені по
справі судові витрати належить залишити на позивачеві.

Керуючись ст. ст. 10-11,
57-60, 62-64, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст 16,
19-20, 26, розділом VIII. Закону України «
Про житлово-комунальні послуги, ст..
5 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Міського виробничого управління житлово - комунального
господарства м. Армянська до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті
витрат на утримання будинку та прилеглої території, вартості спожитих
комунальних послуг -залишити
без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду АРК

через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний
термін з дня проголошення

рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів

апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295

ЦПК України.