Справа 22ц-384/2007р.                                                 Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна                        Доповідач: ГУБАР B.C.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого   2006
року                                                                                      місто Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - судді:
Позігуна М.І.

суддів:                        Губар B.C.,
Литвиненко І.В.

при секретарі:
ГАВРИЛЕНКО Ю.В..

З участю:                   ОСОБА_1., ОСОБА_2,  ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на

рішення      Носівського   районного суду Чернігівської області                             від   28

грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 про
усунення перешкод в коистуванні земельною ділянкою встановлення порядку
користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В
апеляційній   скарзі   ОСОБА_2
просить   скасувати   рішення Носівського районного суду
Чернігівської області від 28 грудня 2006 року, яким  частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1.,
та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_1. у задоволенні позову відмовити.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення не є обгрунтованим
на матеріалах справи та винесене з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, порушення судом
процесуального права відбувалось ще зі стадії вирішення питання про прийняття
позовної заяви ОСОБА_1. до розгляду.

В запереченні на
апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу відповідача,
оскільки оскаржуване рішення вважає законним і обгрунтованим та вважає, що його
слід залишити без змін, посилаючись на те, що апелянтом не надано
об"єктивних доказів по викладеним у скарзі питанням і доводи апелянта є
суб"єктивними та не підтверджені документально.

В судовому
засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, та зазначив, що рішення його не
влаштувує в частині стягнених з нього на користь позивача судових витрат, а
його представник повторила аргументи, викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 в
судовому засіданні просив рішення Носівського районного суду від 28 грудня 2006
року залишити без змін.

2

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду,

дослідивши  матеріали  цивільної
справи,                         та  обговоривши
доводи

апеляційної скарги,  суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі договору дарування з 1994 року є
власником АДРЕСА_1 з присадибною ділянкою площею 0,15 га. Відповідачу на
підставі договору купівлі - продажу від ІНФОРМАЦІЯ_1. та договору дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_2. належить АДРЕСА_2 з
присадибною ділянкою 0,15 га, яка межує з земельною ділянкою позивача.
Як встановлено судом, між колишніми власниками будинків тривалий час був
визначений та існував порядок розмежування суміжних земельних ділянкою, який
ніхто з них у встановленому порядку не оспорював і не заперечував, і їх
наступники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжили користування земельними ділянками в
тому ж порядку.

Доказів про
відсутність розмежування земельних ділянок відповідачем апеляційному суду не
надано, як і не надано доказів того, що ОСОБА_1, будуючи огорожу по визначеній
межі, порушив існуючий порядок користування землею і в матеріалах справи такі
докази відсутні. Висновок суду першої інстанції про доцільність встановлення
межі по лінії, яка фактично склалась, є правильним і обгрунтованим, відповідає
вимогам ст.ст. 103, 106, 107 ЗК України
із ним погоджується апеляційний суд.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не містять
передбачених законом підстав для скасування рішення суду у повному обсязі. Перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про порушення його права
землекористування, як необгрунтовані. Разом з тим, поза увагою суду першої
інстанції залишилось те, що згідно з п.2 ст.124 Конституції України юрисдикція
судів поширюється на всі правовідносини, які виникають в державі, у тому числі
і на вирішення земельних спорів. Вирішивши
даний спір по суті і встановивши межу між земельними ділянками ОСОБА_1.
та ОСОБА_2, суд зайво поклав на ОСОБА_2. обов"язок підписати акт
погодження меж між його та земельною ділянкою позивача, оскільки на підставі
рішення суду, яким встановлені межі, та яке матиме законну силу, погодження меж
земельної ділянки з відповідачем не потрібне і саме рішення суду служитиме підставою
для видачі позивачеві державного акту про право приватної власності на землю.
Тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Зважаючи, що
позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково, розмір понесених позивачем судових
витрат слід визначити відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог і рішення суду першої інстанції в частині розміру
стягнутих з відповідача на користь позивача судових витрат підлягає зміні із
зменшенням визначеного судом розміру відшкодування судових витрат.

3

В іншій частині
рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального
права і доводи апеляційної скарги його не спростовують і не можуть бути
підставою для скасування вірного по суті рішення, ухваленого на основі повно і
всебічно з"ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні. Апелянтом не наведено достатніх доказів щодо
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
які б давали передбачені законом підстави для його скасування.

Керуючись
статтями: 303, 304 , 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України , апеляційний
суд ,-

ВИРІШИВ
:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовільнити частково.

Рішення
Носівського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2006 року в
частині покладення на ОСОБА_2 обов"язку підписати акт погодження меж між
його та земельною ділянкою ОСОБА_1. скасувати, відмовивши ОСОБА_1. в
задоволений цієї вимоги.

Рішення в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат змінити та
зменшити суми відшкодування витрат: на оплату державного мита - з 25,50 грн. до
12 грн.50 коп.; на оплату правової допомоги - з 300 грн. до 150 грн.; на
інформаційно-технічне забезпечення - з 7 грн.50 коп. до 3 грн.75 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили негайно після проголошення, але може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.