Справа № 22 ц 344 - 2007 р.                                Головуючий 1 інстанції Костюченко Г.С.
Доповідач апеляційної інстанції Лисенко П.П.
УХВАЛА.

12 березня 2007 року.                                                                                м. Миколаїв.

Колегія судців
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Данилової О.О. та Кутової
Т.З.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С., у відкритому судовому засіданні за апеляційною
скаргою ОСОБА_1переглянула
ухвалу місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2006 року, постановлену на стадії прийняття
його ж позовної заяви до закритого акціонерного товариства
"Росток" про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання, дослідивши обставини і перевіривши їх доказами,-

установила:

23 серпня 2006
року ОСОБА_1пред'явив зазначений позов.

Його обґрунтовував тим ,що з 21 листопада 2005 року і до 28 грудня 2005
року за трудовим договором працював у відповідача торговим
представником, а потім був звільнений з роботи за власним бажанням.

Однак, до
пред'явлення даного позову відповідач повністю з ним не розрахувався, а саме, не сплатив компенсацію за невикористані дні
щорічної відпустки.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на
його користь 2 520 гривень 03 копійки середнього заробітку за весь час затримки
розрахунку та 2 000 гривень компенсації за моральну шкоду.

Ухвалою
місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2006 року у
відкриті провадження відмовлено. Позовну заяву, разом з доданими до неї
документами повернуто позивачеві.

Підставою таких
своїх процесуальних дій місцевий суд назвав п.2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Не згодившись із
такою ухвалою, ОСОБА_1. її оскаржив і просив скасувати, мотивуючи це
невідповідністю її вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства, а
саме, помилкового сприйняття судом нових обставин, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, як такі, що
вже були предметом судового розгляд)7 по іншій справі,
рішення по якій набрало законної сили.

Апеляційну
скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати, а
позовну заяву з доданими матеріалами, повернути до того ж суду для вирішення питання про її прийняття до провадження
та розгляду по суті.

Відмовляючи ОСОБА_1. у відкритті
провадження за його позовною заявою, місцевий суд виходив з того, що є чинне
рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з
тих же самих підстав.

Однак із таким у повній мірі погодитися не можна.

Так, позивач
обґрунтовував свої вимоги тим, що ні при звільненні, ні на час пред'явлення
даного позову, а це 23 серпня 2006 року, йому не була виплачена компенсація за
невикористанні дні щорічної відпустки.

2

На доказ цього,
надав відповідь Територіальної державної інспекції праці у Миколаївської
області від 5 серпня 2006 року № Б-51-02/2.

Названі
позивачем обставини підлягали судовій перевірці й оцінці, оскільки місцевий
суд, ухвалюючи 24 липня 2006 року своє попереднє рішення за позовом ОСОБА_1., через неспівпадання зазначених дій у часі - не міг їх
оцінити.

Більше того,
позивач просить стягнути середній заробіток і за затримку розрахунку, яка мала місце після постановления указаного рішення.

Тому вважати, що
даний і попередній позови ОСОБА_1.
заявлено з тих же самих підстав, - підстав немає.

За такого,
колегія приходить до висновку, що оскарженою ухвалою порушено конституційне
право позивача на судовий захист його інтересів, а тому, її слід скасувати з
застосуванням наведених вище правових наслідків.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1. задовольнити.

Ухвалу місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня
2006 року скасувати.

Позовну заяву
разом із доданими до неї матеріалами повернути до того ж місцевого суду для
вирішення питання про її прийняття та розгляду по суті.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.