У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого                          Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,      Барсукової
В.М.,

Балюка М.І.,             Косенка
В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату
аліментів, визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 лютого
2007 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2007
року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У січні 2007 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що відповідач не забезпечує належну сплату аліментів на
їхню доньку, які були стягнуті з нього за рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 12 серпня 2004 року.

Посилаючись на те, що згідно з розрахунком, складеним державним виконавцем
ДВС у Франківському районі м. Львова, заборгованість відповідача за аліментами
станом на 1 грудня 2006 року становить 3 211 грн. 77 коп., просила стягнути з
нього 20 492 грн. 37 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання по сплаті
аліментів та визначити розмір аліментів на доньку -             1 тис. грн. щомісячно.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від                                     13 лютого
2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від
21 травня 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 20 492 грн. 37 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання по
сплаті аліментів та визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
їхньої доньки в твердій грошовій сумі - 1 тис. грн. щомісячно. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. держмита та                           7 грн. 50 коп.
витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2  просить скасувати рішення Франківського
районного суду м. Львова від
13 лютого 2007 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області
від                   21 травня 2007 року
та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а судові рішення
- скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з
таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Франківського районного суду                   м. Львова від 12 серпня 2004
року з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_3, 1996
року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, однак не менше
одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до повноліття дитини,
починаючи з 9 квітня 2004 року.

Згідно з розрахунком державного виконавця ДВС у
Франківському районі м. Львова станом на 1 грудня 2006 року заборгованість
відповідача за аліментами складала 3 211 грн. 77 коп. (а.с. 8).

Задовольняючи позов про стягнення неустойки за період
з                             1 травня
2004 року до 30 листопада 2006 року у розмірі 20 492 грн. 37 коп., суд першої
інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з вини відповідача у
виникненні заборгованості за аліментами.

Однак, з таким висновком не можна погодитися з таких
підстав.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки
(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на
поважність причин виникнення заборгованості за аліментами: вимушений прогул у
зв'язку з незаконним звільненням з роботи, яке ним оспорено в суді, матеріальний
стан та стан його здоров'я. Відповідач також посилався на те, що виникненню
заборгованості сприяли дії самої позивачки, яка як директор ТОВ “Магнолія-плюс”
не здійснила з ним розрахунку при звільненні, незаконно звільнила його з роботи
та не виконала рішення Франківського районного суду м.
Львова від
28 березня 2006 року про передачу йому автомобіля “Ауді-80”, що
позбавило його можливості мати дохід і сплачувати аліменти.

Усупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60, 137, 212, 213 ЦПК
України суд залишив поза увагою доводи відповідача та не вжив заходів для
з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін.

Між тим, зазначені обставини мають суттєве значення для
правильного вирішення справи з огляду на положення ч. 2 ст. 196 СК України.

Крім того, відповідно до ст. ст. 7, 8 СК України до
правовідносин сторін підлягають застосуванню норми глави 19 ЦК України щодо
позовної давності.

Стаття 258 ЦК України встановлює спеціальну позовну
давність в один рік до вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України суд
повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати
особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджувати про
наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх
прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а під час ухвалення рішення
вирішити, зокрема, питання і щодо позовної давності.

Не можна погодитися і з висновками суду в частині
стягнення з відповідача аліментів на підставі ст. 184 СК України у твердій
грошовій сумі у розмірі 1 тис. грн., оскільки рішення суду не містить мотивів
визначення аліментів саме в такому розмірі.

За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано норми
матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, і ці порушення не були усунені
апеляційним судом, а тому судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2007 року      скасувати,
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Й. Косенко