У Х ВАЛА

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

8 серпня 2007 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,                 Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,
-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю “РЕСТ”, приватного підприємства “Іверія”, ОСОБА_2,
виконавчого комітету Макіївської міської ради про поновлення у складі
засновників, визнання недійсним протоколу загальних зборів, відшкодування
моральної шкоди, скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и л а:

У березні 2000 року ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “РЕСТ”
(далі - ТОВ “РЕСТ”), приватного підприємства “Іверія” (далі - ПП “Іверія”),
ОСОБА_2, виконавчого комітету Макіївської міської ради про поновлення у складі
засновників ТОВ “РЕСТ”, визнання недійсним протоколу загальних зборів ТОВ
“РЕСТ”, відшкодування моральної шкоди, скасування державної реєстрації ПП
“Іверія”.

Зазначав, що він та ОСОБА_2 є
співзасновниками ТОВ “РЕСТ” і їх частки, згідно з установчими документами, є
рівними.

Рішенням загальних зборів учасників
товариства від 26 жовтня 1999 року він був виключений з числа учасників
товариства.

Посилаючись на те, що рішення про
його виключення з числа учасників товариства прийнято з порушенням Закону
України “Про господарські товариства”, просив визнати його незаконним, поновити
його у складі засновників товариства.

У вересні 2000 року ОСОБА_1 доповнив заявлені ним позовні вимоги і просив скасувати
державну реєстрацію ПП “Іверія”, посилаючись на те, що ОСОБА_2, з метою обмеження його прав, на підставі даних, які не
відповідають дійсності, перереєструвала ТОВ “РЕСТ” в ПП “Іверія”, чим порушила
його права.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької
області від 26 травня 2003 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 13 листопада 2003 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в
задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з того, що збори учасників товариства
проведені у відповідності зі ст.ст. 59-61, 64 Закону України “Про господарські
товариства”, реорганізація зазначеного товариства також не суперечить ст.ст.
19, 59 цього Закону та крім того, позивачем пропущений двохмісячний термін,
передбачений ст. 2485 ЦПК України (1963 року) для оскарження рішення
загальних зборів товариства та рішення виконавчого комітету Макіївської міської
ради про державну реєстрацію ПП “Іверія”.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Судом встановлено, що 1 квітня 1998 року створено ТОВ
“РЕСТ”.

Засновниками зазначеного товариства є ОСОБА_1 та              ОСОБА_2, які мають рівні частки у статутному фонді цього
товариства.

Рішенням загальних зборів учасників товариства від 26
жовтня 1999 року ОСОБА_1 виключений з числа учасників товариства за систематичне
невиконання покладених на нього обов'язків.

Згідно зі ст.ст. 59, 64 Закону
України “Про господарські товариства” при вирішенні питання про виключення
учасника з товариства необхідна одностайність у вищому органі.

При цьому цей учасник (його
представник) у голосуванні участі не бере.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
зазначених вимог закону не врахував, не дав належної правової оцінки тій
обставині, що розмір частки позивача у статутному фонді товариства становить 50
відсотків, що позивач участі у головуванні не приймав і в порушення вимог
ст.ст. 2021, 203 ЦПК України (1963 року) належним чином не перевірив
доводів позивача про те, що при прийнятті рішення про виключення його з
учасників товариства не було одностайності у вищому органі.

Аналізуючи питання про дотримання
позивачем строку позовної давності при зверненні до суду, суди прийшли до
обґрунтованого висновку, що між сторонами виник цивільно-правовий спір, але при
цьому помилково вважали, що заявлені вимоги про визнання незаконними рішень
загальних зборів учасників товариства можуть бути оскаржені в порядку глави
31-А ЦПК України (1963 року) і така скарга, відповідно до вимог ст. 2485
ЦПК України може бути подана до суду у двомісячний строк, обчислюваний з дня,
коли громадянин дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав і
свобод.

Оскільки, між сторонами виник
цивільно-правовий спір, то відповідно до ст. 71 ЦК України (1963 року)
загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено
(позовна давність) встановлюється в три роки.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України (1963
року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

З огляду на зміст статей 71, 80 ЦК
України (1963 року) їх положення про правові наслідки спливу строку позовної
давності можуть застосовуватися лише у випадках, коли буде доведено існування
самого суб'єктивного цивільного права і факт
його порушення.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що у позивача не має суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно
не порушувалося чи не оспорювалося, суд повинен відмовити у позові не через
пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Вирішуючи спір, суди зазначених
вимог закону не врахували і відмовили у задоволенні позову як за безпідставністю
так і за спливом строку для звернення до суду.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, на порушення вимог статей 301, 313 ЦПК України (1963 року) належним
чином не перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої
інстанції без зміни.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
господарського суду, оскільки між сторонами виник спір з корпоративних відносин
і відповідно до Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів” від 15 грудня 2006 року № 483-V справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства
вирішуються господарським судом у порядку, встановленому ГПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, Прикінцевими положеннями Закону України “Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів”, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької
області від 26 травня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області
від                 13 листопада 2003
року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до господарського суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук