У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 червня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф.,   Пшонки М.П.,   Романюка Я.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,
визначення порядку користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом
про припинення права на частку в спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення  Замостянського районного суду
м. Вінниці від 22 листопада 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від  13 лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України
з касаційною скаргою на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від
22.11.2006 р., залишене  без  змін
ухвалою  Апеляційного суду
Вінницької області від 13.02.2007 р., яким у первісному позові відмовлено, а
зустрічний позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію   вартості  1/3
частини  квартири  АДРЕСА_1 в розмірі 66091 грн.; припинено
право власності ОСОБА_1 на зазначену частку квартири, а право власності на цю
частку квартири визнано за ОСОБА_2.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий
розгляд.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави
для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Відмовляючи в первісному позові та
задовольняючи зустрічний позов, місцевий суд виходив з того, що спірне житлове
приміщення є неподільним, частка позивачки в спільному майні не може бути
виділена в натурі, спільне володіння й користування майном є неможливим,
оскільки між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, позивачка має інше
житло, а відповідач вніс на депозитний рахунок необхідну суму грошової
компенсації.

Апеляційний суд погодився з таким висновком
суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів
справи, що рішення судів ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок
судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці
від 22 листопада                 2006
року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :

Є.Ф. Левченко

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк