Справа № 22ц-
Категорія № 21                                                                                   інстанції - Грищенко Н.М.
Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08 лютого 2007 року                                                                                                       м. Кривий Ріг

Колегія   суддів   судової
палати   у   цивільних
справах   Апеляційного   суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді НЕКЛЕСИ В.І.,

суддів - ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є., СОКОЛАН Н.О.,

при секретарі - ЮРОВСЬКІЙ О.Ю.,

за участю - представника ВАТ "КЗРК"
ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого
Рогу від 25 квітня 2006 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі про
стягнення заборгованності за щомісячними виплатами у відшкодування шкоди, компенсації у зв'язку з порушенням термінів виплати
сум у відшкодування шкоди та перерахунок
розміру щомісячних страхових виплат,

ВСТАНОВИЛА:

17 січня 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ВАТ КЗРК) та Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі (далі - Відділення
Фонду) про стягнення заборгованності за
щомісячними виплатами у відшкодування шкоди, компенсації у зв'язку з порушенням термінів виплати сум у відшкодування шкоди та перерахунок розміру щомісячних страхових
виплат, посилаючись на те, що ВАТ
КЗРК неправильно проводив перерахунок сум відшкодування втраченого заробітку починаючи з 01 травня 1992 року, у зв'язку з чим у відповідачів
виникла заборгованість.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого
Рогу від 25 квітня 2006 року позов ОСОБА_1. задоволено частково, на користь
позивача

стягнуто: з ВАТ КЗРК - заборгованість за щомісячними виплатами у відшкодування шкоди за період із 01.01.1996 року по 01.04.2001 року в сумі 3431 грн. 32 коп., а також компенсацію у зв'язку з порушенням термінів виплати сум у відшкодування шкоди за період з 01 січня 1998 року по 01 квітня 2001 року в сумі 2326 грн. 69 коп.; з Відділення Фонду - заборгованість за щомісячними
страховими виплатами за період з 01 квітня 2001 року по 01 березня 2006
року в сумі 8977 грн. 88 коп.,
компенсацію у зв'язку з порушенням термінів
виплати сум у відшкодування шкоди за період з 01 квітня 2001 року по 01 січня 2006 року в сумі 4289 грн. 60 коп., а також щомісячні страхові виплати в сумі 335 грн. 40 коп. починаючи із 01 березня 2006 року до зміни обставин, що є підставою для їх перерахунку або припинення. В іншій частині
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1. ставить питання про скасування рішення суду і
задоволення позовних вимог у повному обсязі через порушення судом норм матеріального права. Зокрема, при розрахунку заборгованності за щомісячними виплатами у відшкодування
шкоди судом безпідставно не враховано, що з 01
липня 1994 року тарифні ставки і посадові оклади на підприємстві збільшилися у 2,0 рази, а отже мав відповідно збільшитися
розмір відшкодування шкоди.

ВАТ КЗРК в своїй апеляційній скарзі
також ставить питання про скасування рішення суду та
направлення справи на новий розгляд через порушення судом норм матеріального права. Зокрема, відповідач вважає, що при ухваленні рішення судом безпідставно не було взято до
уваги Галузеві угоди на 1995 - 2000 рік, судом
невірно застосовані коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів за період з 1994 року по 2000 рік, необгрунтовано задоволено позовні вимоги в частині
стягнення компенсації у зв'язку з порушенням термінів
виплати щомісячних сум у відшкодування шкоди. Крім
того, судом не застосовано трирічний строк позовної давності.

Відділення Фонду в апеляційній
скарзі ставить питання про скасування рішення суду
та відмову позивачеві у задоволенні позовних вимог. Зокрема, Відділення Фонду вважає, що судом безпідставно не було
взято до уваги Галузеві угоди на 1995 - 2000 рік,
судом невірно застосовані коефіцієнти підвищення
тарифних ставок і посадових окладів, необгрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення компенсації у зв'язку
з порушенням термінів виплати щомісячних сум у
відшкодування шкоди.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1., ВАТ КЗРК та
Відділення Фонду слід задовільнити частково з таких підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що
позивач ОСОБА_1. з 1964 року по1991 рік працював машиністом
бурової установки 4-го

розряду на шахті «ІНФОРМАЦІЯ_1» виробничого об'єднання
«Кривбасруда», правонаступником якого є ВАТ КЗРК.

У вересні - жовтні 1992 року йому
було встановлено професійне захворювання, що підтверджується повідомленням про
професійне захворювання (отруєння) від 22.09.1992 року.

Згідно висновку МСЕК від 22.10.1992
року позивачеві було встановлено стійку втрату професійної працездатності 20%,
підтверджену при переогляді 17.11.1993 року і встановлену безстроково з
23.11.1994 року.

Відповідачем ВАТ КЗРК було
призначено щомісячні виплати у відшкодування шкоди позивачеві, виходячи із
середньомісячної заробітної плати відповідного працівника за січень - квітень
1992 року в сумі 9 451 крб. та ступеню втрати професійної працездатності.

Колегія судців вважає, що суд
першої інстанції дав вірну оцінку

обставинам справи і дійшов
правильного висновку про те, що підприємством

ВАТ КЗРК було невірно застосовано
коефіцієнти підвищення тарифних ставок і

посадових окладів при перерахунку
розміру відшкодування шкоди позивачеві,

внаслідок чого утворилася
заборгованість за щомісячними виплатами у

відшкодування шкоди. Разом з тим, з
деякими висновками висновками суду

неможливо погодитись.

На думку колегії суддів, при
розрахунку заборгованності за щомісячними виплатами у відшкодування шкоди судом
безпідставно не враховано, що з 01 липня 1994 року тарифні ставки і посадові
оклади на підприємстві збільшилися у 2,0 рази, а отже мав відповідно
збільшитися розмір відшкодування шкоди.

Разом з тим, судом безпідставно
стягнуто заборгованість за щомісячними виплатами у відшкодування шкоди за
період, що перевищує трирічний строк звернення з позовом, та безпідставно стягнуто
з Відділення Фонду компесацію у зв'язку з порушенням термінів виплати
щомісячних сум у відшкодування шкоди.

Як вбачається із таблиці коефіцієнтів збільшення
тарифних ставок, посадових окладів та регресних виплат у відшкодування шкоди
здоров'ю з 01.07.1992 року по 01.05.2000 року у ВАТ «КЗРК» та доданих до неї
копій Наказів по підприємству і спільних постанов адміністрації підприємства і
профкому, а також із роз'яснювального листа адміністрації в/о «Кривбасруда»,
тарифні ставки і посадові оклади збільшувалися на коефіцієнти підвищення
тарифних ставок (посадових окладів): 2,55 - з 01 листопада 1992 року; 1,33 - з
01 січня 1993 року; 1,5 -з 01 березня 1993 року; 1,97 - з 01 червня 1993 року;
2,94 - з 01 вересня 1993 року; 2,1 - з 01 листопада 1993 року; 3,0 - з 01
грудня 1993 року, 2,0 - з 01 липня 1994 року; 2,0 - з 01 жовтня 1994 року; 3,0
- з 01 лютого 1995 року; 2,5 - з 01 січня 1996 року; 1,25 - з 01 червня 1997
року; 1,3 -з 01 січня 1998 року; 1,265 - з 01 липня 1999 року; 1,226 - з 01
січня 2000 року та 1,217 - з 01 травня 2000 року.

Згідно абзацу 5 пункту 22 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом
шкоди,

заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, із змінами
і доповненнями, (надалі - Правила відшкодування шкоди), які були
чинними на час, коли відшкодування шкоди позивачеві
провадило в/о «Кривбасруда», середньомісячний заробіток підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності з урахуванням
підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників
виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий да моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів
відповідно до чинного законодавства.

Судом помилково не застосовано до
сум відшкодування позивачеві втраченого заробітку коефіцієнт
2,0, на який із 01 липня 1994 року були підвищені
тарифні ставки на підприємстві, оскільки згідно абзацу 5 пункту 28 Правил відшкодування шкоди, підвищення тарифних ставок і
посадових окладів є підставою для
перерахування розміру відшкодування шкоди.

Посилання ВАТ КЗРК на неврахування
судом положень Галузевих угод між Міністерством промисловості та
ЦК профспілок трудящих металургійної та
гірничодобувної промисловості України на
1995 - 2000 роки безпідставні, оскільки
згідно статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів або угод, що погіршують
порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними.

Доводи ВАТ КЗРК та Відділення Фонду
про неправильне застосування судом строків позовної давності при
стягненні сум відшкодування шкоди та необґрунтованість задоволення
позовних вимог в частині стягнення компенсації, є обгрунтованими.

Згідно статті 71 ЦК УРСР 1963 року (з урахуванням пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року) загальний строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого
права (позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки.

Також обгрунтованими є доводи Відділення Фонду про
неправомірність стягнення компенсації у зв'язку з
порушенням термінів виплати щомісячних сум у
відшкодування шкоди, оскільки відповідно до частини 7 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та виробництві на професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності»,
підставою для нарахування такої компенсації є вина Фонду, яка в даному спорі відсутня.

Таким чином, рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати та постановити нове рішення про
часткове задоволення вимог позивача в частині стягення з Відділення Фонду заборгованості за щомісячними сумами у відшкодування шкоди в межах трирічного строку позовної
давності, рахуючи з часу звернення з позовом, тобто за
період з 01 лютого 2003 року по 01 лютого

2006 року та перерахунок розміру щомісячних виплат у відшкодування шкоди згідно
наведеного далі розрахунку.

Середньомісячний заробіток для
визначення розміру відшкодування шкоди позивачеві станом на 01 січня 1998
року (до підвищення тарифних ставок і
посадових окладів) мав складати суму: 9 451 крб. х 2,55 х 1,33 х 1,5 х 1,97 х 2,94 х 2,1 х 3,0 х 2,0 х 3,0 х 2,5 х 1,25 /100 000 (1 гривня = 100 000 крб.) = 657,88 грн.

Надалі розмір відшкодування шкоди
мав бути обмежений, в силу вимог абзацу 6 пункту 28 Правил
відшкодування шкоди, середнім заробітком відповідного
працівника, але не менше раніше визначеного розміру згідно пункту 9
Правил відшкодування шкоди.

Згідно довідки ВАТ КЗРК,
середньомісячна заробітна плата по професії машиніста
бурової установки на момент підвищення тарифних ставок і посадових окладів
складала:

Січень 1998 року-419,35 грн.;

Липень 1999 року - 526,56 грн.;

Січень 2000 року - 677,80 грн.;

Травень 2000 року - 801,23 грн.;

Після підвищення тарифних ставок і
посадових окладів з 01 січня 1998 року у 1,3 рази, середньомісячний заробіток має
бути обмежений, але не менше раніше визначеного -
657,88 грн.

Після підвищення тарифних ставок і
посадових окладів з 01 липня 1999 року у 1,265 рази, середньомісячний заробіток має
бути обмежений, але не менше раніше визначеного - 657,88 грн.

Після підвищення тарифних ставок і
посадових окладів з 01 січня 2000 року у 1,226 рази, середньомісячний заробіток має
бути: 657,88 х 1,226 = 806,56 грн., але обмежений середнім заробітком відповідного
працівника - 677,80 грн.

Після підвищення тарифних ставок і
посадових окладів з 01 травня 2000 року у 1,217 рази, середньомісячний заробіток
має бути: 677,80 х 1,217 = 824,88 грн., але обмежений середнім заробітком відповідного
працівника - 801,23.

Таким чином, на момент передачі особової справи
позивача до відділення Фонду, позивач мав отримувати
щомісячно по: 801,23 грн. х 20% (ступінь стійкої втрати професійної працездатності) = 160,25 грн.

Після коригування розміру щомісячних страхових
виплат з 01 березня 2002 року на коефіцієнт 1,193, позивач мав отримувати щомісячно
по: 160,25
грн. х 1,193 = 191,18
грн.

З 01.02.2003
року по 01.03.2003 року
позивач мав отримувати щомісячно по 191,18
грн., отримував по 40,65
грн., заборгованість за лютий 2003
року -150,53 грн.

Після коригування розміру щомісячних страхових виплат з 01.03.2003 року у 1,182 рази, по 01.03.2004 року позивач мав
отримувати щомісячно по 225,98
грн., отримував по 48,05
грн., недоплата за місяць 177,93
грн., заборгованість за 12
місяців - 2 135,16 грн.

Після коригування розміру щомісячних страхових виплат з 01.03.2004 року у 1,152 рази, по 01.03.2005 року позивач мав
отримувати щомісячно по 260,33
грн., отримував по 55,35
грн., недоплата за місяць 204,98
грн., заборгованість за 12
місяців - 2 459,76 грн.

Після коригування розміру щомісячних страхових виплат з 01.03.2005 року у 1,238 рази, по 01.02.2006 року позивач мав
отримувати щомісячно по 322,29
грн., отримував по 68,52
грн., недоплата за місяць 253,77
грн., заборгованість за 11
місяців - 2 791,47 грн.

Заборгованість за щомісячними страховими виплатами у
відшкодування шкоди за період із 01.02.2003
року по 01.02.2006 року
складає суму 7 536,92 грн.,
яку слід стягнути з відділення Фонду.

Крім того, слід стягнути з відділення Фонду на користь
позивача щомісячні страхові виплати в розмірі 322,29 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2006 року до зміни
обставин, що тягнуть їх перерахунок або припинення відповідно до закону.

Інші доводи апеляційних скарг позивача, ВАТ КЗРК та
відділення Фонду є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що у зв'язку з неправильним застосуванням норм
матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення в
порядку пункту 3 частини 1 статті 309 ЦПК України про
часткове задоволення вимог позивача та стягнення з Відділення Фонду на користь ОСОБА_1. заборгованності за
щомісячними страховими виплатами у відшкодування шкоди за період із 01.02.2003 року по 01.02.2006 року в сумі 7 536,92 грн., та щомісячних страхових
виплат в розмірі 322,29 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2006 року до зміни обставин, що є підставою для їх
перерахунку або припинення.

Керуючись ст.ст. 303,
307, п. З ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1.,
Відкритого акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2006 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі
заборгованність за щомісячними страховими виплатами у відшкодування шкоди за період із 01.02.2003 року по 01.02.2006 року в сумі 7 536,92 грн., та щомісячні страхові виплати в розмірі
322,29
грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2006 року до зміни обставин, що є підставою для їх перерахунку
або припинення.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної

сили.