Справа №
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2007
року                                                               м.
Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі: головуючої -
судді Карапута Л.В., при секретарях - Хавило О.А., Товстенко Н.М., з участю позивача, представника відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування,

встановив:

У вересні 2003
року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів
про визнання договору дарування НОМЕР_1 від 27.05.2002
року, укладеного ОСОБА_4 недійсним.

В обгрунтування позову зазначив, що 14 лютого 2002 року ним було подано позов до суду до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
завданої результаті ДТП. Після отримання копії позовної заяви він переоформив
право власності на свій будинок на дочку та сина - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. При цьому ОСОБА_4 фактично продовжує проживати в цьому
будинку та користуватися комунальними послугами, а обдаровані мають власне
житло, де й проживають фактично.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов не визнав і просив
відмовити в його задоволенні та пояснив суду, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однак позивач не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою
про те, що він є кредитором, тому втратив право на отримання коштів від
спадкоємців.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної
справи №
2-95/03 суд дійшов наступного висновку.

27.05.2002 року ОСОБА_4 уклав договір дарування, яким було подаровано в рівних частках
будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1
ст. 58 ЦК України, в редакції 1963 року, мнимою (
фіктивною ) угодою є угода,
яка укладена лише про людське око, без наміру створити правові наслідки для
сторін.

В свою чергу позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП 20.02.2002
року, який було призначено до розгляду ухвалою від 29.04.2002 року.

Як свідчить із матеріалів справи № 2-95/03 ОСОБА_4 отримав повістку про виклик до суду 01.06.2002 року. В зв»язку з тим, що спірний будинок на час укладення договору
дарування не знаходився під забороною, що свідчить про відсутність перешкод
ОСОБА_4 на укладення такого договору.

Відповідно до вимог ст. 243 ЦК України в редакції, 1963 року за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні
майно у власність.

Відповідно до вимог ст. 244, 227 ЦК України, в редакції 1963 року, договір дарування жилого будинку повинен бути нотаріально
посвідчений. По справі встановлено, що ОСОБА_4 передав безоплатно належний йому
будинок у власність іншим особам, що породжує юридичні наслідки як для
дарувателя, так і для обдарованого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 89
), про смерть останнього позивач дізнався 21.02.2006 року, про що не заперечував в судовому засіданні. Будь-яких заяв у
встановлений законом строк до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 позивач
не подавав, що підтвердив в судовому засіданні. При цьому позивач пояснив, що отримав
889 грн. 79
коп. коштів по виконавчому листу № 2-95/03 за час роботи ОСОБА_4 в ЗАТ «Силікат», що свідчить про те що відчуженням
будинку відповідачем ОСОБА_4 не порушено прав позивача ОСОБА_1 на відшкодування
шкоди.

Також встановлено, що за договором дарування відповідачам фактично був
переданий у власність будинок, в якому вони проживають, утримують, іншого житла
для проживання вони не мають, що підтверджується довідкою (а.с. 129).

Таким чином, позивачем не було надано суду доказів, що оспорюваний ним
договір дарування не породжує прав та обов»язків для сторін за договором є
безпідставними та необгрунтованими.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,
11, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 58, 243, 244, 247 ЦК України, в редакції 1963 року , суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити. Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду
Чернігівської області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції
може бути подана протягом 10
днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: