Справа №2-1747
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 травня 2007 року Ялтинський міський суд
Автономної республіки Крим у

складі
судді Ганича М.Ф., при секретарі Василенко Ж.І., за участю адвоката

ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Ялта

цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 30000

гривень,
три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2250 гривень,

моральну
шкоду в сумі 5000 гривень і судові витрати по оплаті судового збору та

витрат
з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Позовні
вимоги мотивує тим, що вона 20 липня 2004 року уклала з відповідачем

договір
позики, за умовами якого передала відповідачеві 30000 гривень, а

відповідач
прийняв на себе зобов'язання повернути гроші до 15 серпня 2004 року,

однак
дотепер відповідач своїх зобов'язань по поверненню боргу не виконав,

мотивуючи
це відсутністю грошей. Оскільки відповідач прострочив виконання

грошового
зобов'язання він зобов'язаний виплатити їй три відсотки річних від

простроченої
суми, що складає 2250 гривень. Крім того, з вини відповідача, що

порушує
її права їй заподіяна моральна шкода в сумі 5000 гривень.

Відповідач у судовому засіданні позовні
вимоги в частині стягнення суми

боргу
визнав, а інші позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що моральної

шкоди
позивачці не заподіяв.

Вислухавши сторони, адвоката, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що

позов
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона

(позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові

кошти
або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується

повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж

кількість
речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з

моменту
передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі ст.1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій

формі,
якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом

розмір
неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення

договору
позики  та його умов може бути
представлена розписка позичальника або

інший
документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової

суми.

Згідно ст.1049 ч.1 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути

позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначні

родовими
ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої

якості,
що були передні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені

договором.

Судом
встановлено, що 20 липня 2004 року позивачка та відповідач

уклали
договір позики, за умовами якого позивачка передала відповідачеві гроші

в
сумі 30000 гривень, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути гроші

до
15 серпня 2004 року. Цей договір позики був оформлений у письмовому виді

розпискою,
що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України та що підтверджується

оригіналом
цієї розписки, залученої до матеріалів справи. Факт укладання

договору
позики та одержання грошей за договором позики в сумі 30000 гривень

відповідач
у судовому засіданні не заперечував.

Як встановлено судом, свої зобов'язання
перед позивачкою по поверненню

суми
боргу відповідач дотепер не виконав, що підтверджується поясненнями

відповідача,
а тому позовні вимоги позивачки в частині повернення боргу за

договором
позики в сумі 30000 гривень підлягають задоволенню.

Підлягають задоволенню і вимоги позивачки
про стягнення з відповідача

грошей
у сумі 2250 гривень за прострочення виконання грошового зобов'язання за

два
з половиною роки як просить позивачка з наступних підстав.

На підставі ст.1050 ч.1 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не

повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.

625
цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності

за
неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив

виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити

суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час

прострочення,
а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший

розмір
процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню три

відсотки
річних від простроченої суми в розмірі 2250 гривень.

Разом з тим, вимоги позивачки про
стягнення з відповідача моральної

шкоди
в сумі 5000 гривень не підлягають задоволенню, оскільки умовами договору

позики
не було передбачене відшкодування моральної шкоди за невиконання

зобов'язання.

У такий спосіб з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню

сума
боргу за договором позики в розмірі 30000 гривень та 2250 гривень за

прострочення
виконання грошового зобов'язання, а усього 32250 гривень.

Крім того, з відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню

витрати
по оплаті судового збору в сумі 322,50 гривень і витрати з

інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень, а

усього
352,50 гривень.

Таким чином, усього з відповідача на
користь позивачки підлягає

стягненню
32250 + 352,50= 32602,50 гривень

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, ст.

ст.625,
1046,1047,1049,1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
32602(тридцять дві тисячі шістсот дві) гривні 50 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Автономної Республіки

Крим
через Ялтинський міський суд АРК, у порядку та строки передбачені ст.ст.

294-296
Цивільного процесуального Кодексу України.

Суддя: