У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого
будівельно-монтажного тресту по підземному будівництву та реконструкції шахт,
кар'єрів “Кривбасшахтопроходка”, відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення
заборгованості по щомісячним страховим виплатам, відшкодування втраченого
заробітку, в зв'язку з втратою професійної працездатності, за касаційною скаргою відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в  м.
Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської області від 3 березня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2005 р.
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного спеціалізованого
будівельно-монтажного тресту по підземному будівництву та реконструкції шахт,
кар'єрів “Кривбасшахтопроходка” (далі - Трест), відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ВВД
ФСС) про стягнення заборгованості по щомісячним страховим виплатам та
відшкодування втраченого заробітку, в зв'язку з втратою професійної
працездатності.

Зазначав, що працював прохідником
у ШСУ № 2 Тресту, під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний
випадок, про що 20.01.1984 р. складено акт за формою Н-1. Висновком МСЕК від
3.05.1984 р. йому вперше встановлено 80 % втрати професійної працездатності та
ІІ групу інвалідності. При наступних переоглядах ступінь його втрати
працездатності підтверджувався, а з 1.06.1986 р. встановлено 80 % безстроково.

Вважаючи, що страхові
виплати, які він отримував у зв'язку з ушкодженням здоров'я, від Тресту та від
ВВД ФСС проводились з порушенням вимог законодавства, а саме: не
застосовувалися коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів на
підприємстві, просив суд стягнути з Тресту
на його користь заборгованість по щомісячним виплатам за період з
1.07.1994 р. по 1.04.2001 р. в сумі 32071,46 грн., а з ВВД ФСС - за період з
1.04.2001 р. по 1.12.2005 р. у сумі 40487,59 грн., та зобов'язати ВВД ФСС
виплачувати щомісячно по 1656,3 грн., починаючи з 1.12.2005 р. до зміни
обставин, що тягнуть їх перерахунок, або припинення виплат.

Рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 3.03.2006 р.,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від
23.11.2006 р., позов задоволено частково: стягнуто з Тресту на користь позивача
одноразово заборгованість по щомісячних виплатах у відшкодування втраченого
заробітку в сумі 32071 грн. 46 коп.; стягнуто з ВВД ФСС на  користь позивача одноразово 40487 грн. 59
коп. заборгованості по щомісячних виплатах по 1.12.2005 р.; зобов'язано  ВВД ФСС виплачувати ОСОБА_1 щомісячно по 1656
грн. 30 коп.  страхової виплати до зміни
обставин, що тягнуть її перерахування, починаючи з 1.12.2005 р.

В обґрунтування
касаційної скарги ВВД
ФСС посилається на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та передачу справи
на новий розгляд до місцевого суду.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи справу, суди керувалися Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від
23.06.1993 р. № 472 (далі - Правила), які діяли на момент встановлення позивачу
ступеню втрати працездатності і призначення
відповідних виплат.

Разом з тим судами не враховано, що Правила є спеціальним
нормативним актом, який регулював відносини по відшкодуванню власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків.

Згідно п. 41 Правил, якщо заяву на відшкодування шкоди
потерпілий або заінтересовані особи подали через три роки з дня визначення МСЕК
стійкої втрати професійної працездатності, відшкодування шкоди провадиться з
дня подання заяви.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховний Суд
України № 6 від 27.03.1992 р. “Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди” виплати, призначені, але своєчасно не
одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги
про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних
платежів, призначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що
не перевищує трьох років.

При вирішенні справи судами не були враховані зазначені
положення Правил і роз'яснень Верховного Суду України та стягнуто недоплачені
виплати за весь період, тобто з  липня
1994 р.

Крім того, відповідно до п. 28 Правил перерахований або
нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати
професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи
протягом повного календарного місяця роботи.

Проігнорувавши зазначене положення, суди не з'ясували
середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних
ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у
перерахунку на календарний місяць роботи, та чи не буде перевищувати
нарахований позивачу розмір відшкодування встановлені обмеження.

Таким чином, помилкове застосування місцевим та
апеляційним судами норм матеріального права призвело до неправильного вирішення
справи, в зв'язку з чим ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в  м. Кривому Розі
Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 3 березня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 листопада 2006 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін