РІШЕННЯ іменем України

Справа №2-22/2007 (№2-347/2006)

9 лютого 2007 року
Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С, при
секретарі Петуховій С.В., з участю:

позивачки
ОСОБА_1, її представника ОСОБА_16, відповідачки ОСОБА_2, її представників
ОСОБА_17 та ОСОБА_18, розглянувши у судовому засіданні в м. Славутичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3, про
встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання права власності
на майно та усунення перешкод у його здійсненні і зустрічним позовом про визнання права власності на спірне майно за
ОСОБА_4, -

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2006
року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання права власності на майно та
усунення перешкод у його здійсненні.

ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1про
визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_4.

У суді
позивачка та її представник проти зустрічного позову заперечували і просили
встановити факт проживання позивачки однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_4, визнати
за нею право власності на автомобіль ЗАЗ-110217,
2004 року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 та зобов'язати відповідачку повернути автомобіль, ключі та
документи на нього. Позивачка та її представники посилались на те, що вони з ОСОБА_4 з 1994 року і до його смерті спільно проживали і мали спільний бюджет. В 2004 році позивачка
за рахунок своїх власних доходів та позичених грошей купила автомобіль, який
був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4. Проте після його смерті відповідачка
забрала автомобіль разом з ключами та документами і відмовляється повернути, незважаючи на те, що автомобіль є її
приватною власністю.

Відповідачка та її представники проти первісного позову
заперечували і просили визнати автомобіль власністю її сина ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на те, що певний час вони з позивачкою дійсно спільно проживали,
але на час купівлі автомобіля спільного господарства не вели і не мали
спільного бюджету, а спірний автомобіль був придбаний виключно за рахунок
власних коштів її сина і є його приватною власністю.

У процесі судового розгляду до участі у справі як третю особу без
самостійних вимог залучено ОСОБА_3., якому
відповідачка передала у володіння і користування спірний автомобіль.

Первісний і
зустрічний позови задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. З Сімейного кодексу України (далі СК України)
сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що в 1994
році ОСОБА_1, - позивачка
у справі, познайомилася з ОСОБА_4, -
сином ОСОБА_2, - відповідачки
у справі. Періодично

вони
зустрічалися, певний час спільно проживали, підтримували стосунки, проте
позивачка та її представник у суді не довели, що ці стосунки дійсно мали
характер сімейних, тобто вони були пов'язані спільним місцем проживання,
спільним побутом та взаємними правами і обов'язками.

Так, свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9
у судовому засіданні показали, що ОСОБА_1 з ОСОБА_4 проживали спільно, вели
спільне господарство і за спільні кошти купили автомобіль.

Проте свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 суду показали,
що спільно ОСОБА_1 з ОСОБА_4 не проживали, а лише періодично зустрічались
і автомобіль він купив виключно за власні кошти, оскільки працював на ЧАЕС і
мав достатній для цього заробіток.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільних
дітей не мали, кожен з них мав своє окреме житло з відповідною реєстрацією
місця проживання. Спільного бюджету вони не мали і спільного майна не придбали.
Спільних фінансових зобов'язань на себе не брали. Взаємних прав та обов'язків
щодо побудови сімейних відносин, утримання сім'ї, виховання дитини ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 не мали. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 помер у квартирі ОСОБА_1,
поховали його родичі за свій рахунок і без участі ОСОБА_1 Будь-яких перешкод
для реєстрації шлюбу за умови вільного взаємного волевиявлення до цього ОСОБА_1
та ОСОБА_4 не мали. Зазначені обставини свідчать про те, що вони і, зокрема
ОСОБА_4, не бажали створювати сім'ю, не ставилися до свого зв'язку як до сім'ї
і не проживали без шлюбу однією сім'єю в розумінні ст. З СК України.

Так, з долучених до справи довідок про склад сім'ї та
розмір платежів за житлово-комунальні послуги за період з 21.06.1995р. по
24.05.2005р. для одержання житлової субсидії
видно, що ОСОБА_1 має двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Її сім'я
складається з двох осіб, -
вона і дочкаОСОБА_15., 1992
року народження. З довідки ф. 3, яка міститься у матеріалах спадкової
справи № 33 на майно
померлого ОСОБА_4, та інших долучених до справи документів видно, що він
проживав і був зареєстрований у однокімнатній квартирі АДРЕСА_2. З долучених до
справи довідок про місце роботи та копії свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця видно, що ОСОБА_1 протягом
зазначеного періоду працювала швачкою в різних організаціях, а з 09.12.2005 р. займається підприємницькою діяльністю. За цей період їй
призначалась і виплачувалась відповідно до законодавства субсидія на оплату
житлово-комунальних послуг. ОСОБА_4
працював ІНФОРМАЦІЯ_2 ЦЦР ДСП ЧАЕС і за період з 2002 року по 2005 рік включно йому нарахована
заробітна плата на загальну суму 82
320 гривень.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом, зокрема, із правочинів.

Як видно з квитанції НОМЕР_2,
копія якої долучена до справи, ОСОБА_4
сплатив на банківський рахунок ЗАТ ЗАЗ за автомобіль 16 485 гривень.

Згідно
довідок ДСП ЧАЕС, які є у справі,
сумарний заробіток ОСОБА_4 за період з початку 2002 року і по травень 2004
року становив 47 734
грн. 74 коп.,
тобто він мав реальну можливість виключно
за свої власні кошти купити зазначений автомобіль.

Разом з тим з довідок про заробіток ОСОБА_1, - позивачки у справі, видно, що її заробіток за аналогічний
та більш ранній період був незначний в межах від 80 до 328
гривень, у зв'язку з чим їй, починаючи з 1995 року, виплачувалась субсидія для оплати
житлово-комунальних послуг. Показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_1 мала додатковий неофіційний
заробіток у розмірі до 1000 гривень суд не вважає достовірними і до уваги не
приймає, оскільки вони суперечать зазначеним довідкам про доходи
позивачки. Показання свідка ОСОБА_5 про те, що вона дала ОСОБА_1 у борг 1500 доларів США на
купівлю автомобіля, суд оцінює критично, не вважає їх достовірним доказом,
оскільки письмового договору позики вони не укладали і суду він не наданий.

Як видно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, копія якого є у справі, куплений автомобіль марки ЗA3 - 110217, реєстраційний номер НОМЕР_1, був
зареєстрований на ім'я ОСОБА_4 і за його життя ОСОБА_1 не оспорювала права
приватної власності ОСОБА_4 на спірний автомобіль, до суду з відповідним
позовом не зверталася, а після його смерті добровільно передала родичам ОСОБА_4
ключі від автомобіля та документи на нього.

Зазначені докази та відповідні їм обставини
свідчать про те, що спірний автомобіль був особистою
приватною власністю ОСОБА_4, а ОСОБА_1 не може мати на нього ні права
особистої приватної власності, ні права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 25
ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи, тобто здатність мати
цивільні права та обов'зки, виникає у момент народження людини і припиняється у
момент її смерті.

Як видно із свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копія якого долучена до справи,
він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і тому за ним не може бути визнано право власності на
спірний автомобіль, як про те просить відповідачка у зустрічному
позові.

З матеріалів оглянутої у судовому засіданні спадкової
справи № 33 на майно
померлого ОСОБА_4 видно, що ОСОБА_2 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину серії НОМЕР_4, яка складається з автомобіля марки ЗАЗ-110217, 2004 року випуску, кузов НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Таким чином на час вирішення справи спірний
автомобіль правомірно належить на праві власності ОСОБА_2, - відповідачці у справі.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову понесені
судові витрату позивачеві не відшкодовуються.

Керуючись ст. 209, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через
Славутицький міський суд. Заяви про апеляційне оскарження можуть бути подані
протягом десяти днів з дня проголошення. Апеляційні скарги можуть бути подані
протягом двадцяти днів після подання заяви.