Справа № 2-65/2007 року
РІШЕННЯ                       ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року                     Дніпровський
районний суд м.Херсона у складі:

головуючої судді                                                            Ратушної
В. О.

при секретарі                                                                 Андресвій
О.І.

за участю
адвоката                                                         ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
правочинів недійсним.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом в якому посилається на ті
обставини, що 1.12.2005 року між ним та відповідачем була укладена угода про
купівлю-продаж квартириАДРЕСА_1

В рахунок укладення угоди, на підставі договору завдатку
від 30.12.2005р. він передав відповідачці 7600 гривень.

На підставі розписки від 1.12.2005р. він передав ОСОБА_2 40000 грн. із яких
20000грн. остання повернула.

На даний час ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання щодо
оформлення прав власності на 1/2 частину спірної квартири за спадщиною, що
перешкоджає визнання дійсним угоди купівлі-продажу, згідно домовленності
зазначеної в розписці від 1.12.2005р.

З вищевикладених підстав вважає, що відповідач зобов'язана повернути йому
27600 гривень, одержаних нею згідно розписки та договору завдатку, оскільки
ОСОБА_2 не може виконати свої зобов'язання відповідно до продажу вказаної
квартири в силу того, що їй належить на праві власності тільки 1/2 частина
квартири, строк укладення договору купівлі-продажу, узгоджений з відповідачем
01.01.2006р. скінчився і він втратив інтерес щодо подальшого визонання
зобов'язань, у зв'язку з чим 20000грн., переданих відповідачці в рахунок
виконання умов договору купівлі-продажу також підлягає поверненню.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 27600 грн. в рахунок боргу та
витрати по оплаті держмита.

ОСОБА_3
звернулась до суду із зустрічним позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання правочинів недійсним, вказавши, що розписка від 01.12.2005р. як
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 є недійсною, оскільки при її
складанні не були додержані всі вимоги, які є обов'язковими для договору
купівлі-продажу, зокрема не закріплено волевиявлення ОСОБА_1 придбати цю
квартиру, не закріплені права та обов'язки ОСОБА_1, як набувача квартири. Таким
чином, розписка не є договором купівлі-продажу, а саме розписка як оспорюваний
правочин підлягає визнанню його недійсним судом, в порядку ч.3 ст.215 ЦК України.

Крім цього гроші в сумі 4000 грн. не були передані ОСОБА_1, що
підтверджується договором завдатку, укладеному 30.12.2005р., в якому
зазначається, що сторони  мають  намір
на  майбутнє  укласти
договір   купівлі-продажу  квартири
на

наступних умовах - ціна договору становить
32130 грн., з яких 7600 грн. підлягали передачі в якості завдатку, що свідчить
про не вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій на виконання цього правочину.

Прохідним від вищезазначеної розписки є укладений
30.12.2005р. між ОСОБА_2та ОСОБА_1 договір завдатку, в якому зазначено, що
продавець та покупець у відповідності до ст.635 ЦК України висловлюють своє волевиявлення надати своїм
правовідносинам за даним договором чинність попереднього договору. Проте, ч.1
ст.635 ЦК України
передбачено, що попередній договір укладається в формі, встановленій для
основного договору. Для договору купівлі-продажу нерухомого майна законом
встановлено нотаріальне посвідчення договору.

Договір завдатку не було нотаріально посвідчено, через що згідно ч. 1
ст.220 ЦК України,
цей договір через недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне
посвідчення є нікчемним.

Згідно з договором завдатку сторонами було встановлено термін укладання
основного договору - до 30 травня 2006 року. Згідно з ч.З ст.635 ЦК України
зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений в термін, встановлений попереднім договором, або якщо
жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.641 ЦК
України пропозиція укласти договір не спрямовувалась.

Таким чином, договір завдатку, укладений 30.12.2005р., є нікчемним через
недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення і є недійсним з моменту
його укладення. А зобов'язання є припиненим за підстав, передбачених ч.3 ст.635
ЦК України.

Просить визнати розписку, складену 01.12.2005р., та
договір завдатку від 30.12.2005р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений позов просить його
задовольнити у повному обсязі з вищевикладених підстав. Позов ОСОБА_3 не
визнав, просить суд відмовити їй за необгрунтованністю позовних вимог.

ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнала, вказавши на те, що ОСОБА_2 не отримувала
від позивача гроші в зазначеній сумі, просить відмовити в позові, зустрічний
позов підтримала, просить його задовольнити.

Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, суд вважає позов
ОСОБА_1 обгрунтованим та таким який підлягає задоволенню в повному обсязі, в
зустрічному позову ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 слід відмовити за
необгрунтованністю позовних вимог.

Так
судом встановлено, що згідно свідоцтва НОМЕР_1про право власності на житло   від 31.01.1994р., АДРЕСА_1   належить на праві приватної, спільної
власності ОСОБА_5
та ОСОБА_6.

1.12.2005р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася домовленість про укладення
договору купівлі у останньої квартири АДРЕСА_1

У зв'язку з чим
ОСОБА_1 передав ОСОБА_2, згідно представленої розписки від 1.12.2005р. - 40000
грн. та договору завдатку від 30.12.2005 року 7600 грн. Угода між сторонами не
була укладена з вини ОСОБА_2, оскільки вона на час домовленості не мала
правових документів на квартиру в цілому, тобто була власником лише Уг частини
квартири/, що перешкоджало укладенню договору купівлі-продажу. З часом
відповідач відмовилася проти укладання договору купівлі-продажу квартири,
повернувши ОСОБА_1, частину грошей у розмірі 20000грн., які вона отримала від
останнього, згідно розписки.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з
відповідачки 27600 грн. в якості боргу, обгрунтовані та підлягають задоволенню
з наступного

Відповідно до ст..509 ч.1 ЦК України,
зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана
вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно,
виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/, кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст..526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства.

Так із розписки складеної ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 слідує, що вона одержала
від позивача 40 000 грн. в рахунок продажу квартири, та зобов'язується виконати
певні дії по оформленню договору купівлі-продажу.

Згідно договору, складеного сторонами, 30.12.2005року, ОСОБА_2 одержала від
ОСОБА_1 7600 грн. в якості завдатку, в рахунок продажу 1/2 частини квартири, з
зобов'язанням ОСОБА_2 підготувати всі необхідні документи для укладення угоди.

Свої зобов'язання відповідачка не виконала, в такому випадку суд вважає що
вказані суми підлягають в межах позовних вимог підлягають стягненню з ОСОБА_2,
як борг та аванс, оскільки судом не встановлено, що сума 7600 грн. по вказаному
договору, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком.

Доводи представника ОСОБА_3 в тім, що ОСОБА_2 не отримувала від ОСОБА_1
вказаних сум, що також підтверджується їх звертанням до Дніпровського райвідділу
міліції та Дніпровської прокуратури з заявами на прийняття мір до ОСОБА_1, не
можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки нічим крім особистих показів
ОСОБА_2 не підтверджуються, а дослідженні в судовому засіданні матеріали
перевірки Дніпровського райвідділу міліції та прокуратури Дніпровського району
м. Херсона за заявою ОСОБА_3 вказують на те, що остання зверталась з проханням
прийняти міри до ОСОБА_1по поверненню документів на спірну квартиру, які він
неправомірно утримував у себе. Щодо вимог та оспорювання грошових сум в даних
матеріалах питання відповідачкою не ставилося та не перевірялось.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд вважає позов ОСОБА_1
підлягаючим задоволенню в межах заявлених вимог.

Зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки вимоги ОСОБА_3 не
знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217,218 ЦПК України, ст. ст..509 ч.1, 526,
571 ч.3 ЦК України,
суд -

ВИРІШИВ   :

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 27600
грн. та 430 грн. судових витрат.

У зустрічному позові ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсним відмовити за не обгрунтованністю
позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.