Справа №22  Ц 591/2007                                       Головуючий у 1 інстанції Теремецька Н.Ф.
01,39,40                                                 Доповідач у 2 інстанції Заріцька А.О.
УХВАЛА                                 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 року колегія судців судової палати в
цивільних справах Апеляційного
суду Київської області у складі:

головуючого                   Назарчука Р.А.,

судців                              Приходька К.П., Заріцької А.О.,

при секретарі        Шешко О.Б.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська атомна
електростанція" на рішення Славутицького міського суду Київської області від
4 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства
"Чорнобильська атомна електростанція", третя особа -Первинна профспілкова організація
Державного спеціалізованого підприємства
"Чорнобильська атомна електростанція" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній
скарзі відповідач ДСП "Чорнобильська атомна електростанція" просить скасувати, як незаконне
рішення Славутицького міського суду Київської області від
4 грудня 2006 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до них, третьої особи -
Первинної профспілкової організації
Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська атомна електростанція" про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди

Рішенням суду
першої інстанції поновлено ОСОБА_1 на
роботі у державному спеціалізованому підприємстві "Чорнобильська атомна електростанція"
на попередній посаді - завідуючої виробництвом
ресторану "Славутич" відділу організації харчування та сервісу.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська атомна електростанція" на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу на суму 3633 гривні 42 копійки та відшкодовано моральну шкоду в сумі 1000 гривень, а також
витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги - 360 гривень.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтував тим, що при ухваленні рішення, суд неповно встановив обставини, що мають
значення для розгляду справи та неправильно застосував
норми матеріального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів підстав
для її задоволення не встановила.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до наказу НОМЕР_1 від 25 жовтня 2001 року була прийнята на роботу у відокремлений підрозділ "Чорнобильська
атомна електростанція ", правонаступником якої є ДСП "Чорнобильська атомна електростанція "-відповідач по справі, на посаду завідуючого виробництвом ресторана "Славутич" ресторанно - готельного комплексу з
4 жовтня 2001 року. 1 квітня 2005 року ОСОБА_1. була переведена
на посаду завідуючою виробництвом ресторану "Славутич"
відділу організації харчування та сервісу.

Відповідно до наказу НОМЕР_2 від ЗО січня 2006 року позивачка була звільнена в зв'язку із скороченням штатів за п. 1ст. 40
КЗпП України.

Наказом НОМЕР_3 від 27 лютого 2006 року на
виконання протесту прокурора м. Славутич Київської
області ОСОБА_1. була поновлена на роботі на
посаді завідуючої виробництвом ресторану "Славутич" відділу організації
харчування та сервісу.

Наказом НОМЕР_4 від 11 вересня 2006 року позивачка була повторно звільнена з підстав передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України
в зв'язку із скороченням штату.

Відповідно до наказу НОМЕР_5 від 31 січня 2006 року та наказу НОМЕР_6 від 9 серпня 2006 року, яким внесено зміни до наказу НОМЕР_5
від 31 січня 2006 року "Про зміну в організації роботи
відділу організації харчування та сервісу", копії яких долучено до справи, скорочення штату було викликане змінами в організації
роботи відділу організації харчування та сервісу ДСП "ЧАЄС", відповідно до яких підприємством
було прийнято рішення про припинення діяльності
підрозділу громадського харчування - ресторану "Славутич" з метою скорочення витрат на утримання об'єктів
невиробничого призначення та виключення збитків від робіт, не властивих
діяльності ДСП "ЧАЄС" по зняттю з
експлуатації. Наказом НОМЕР_7 від 8 лютого 2006 року внесені зміни
в штатний розклад відділу організації харчування
та сервісу, яким посада

завідуючої    виробництвом    ресторану
"Славутич"
відділу    організації харчування
та сервісу, що займала позивачка, скорочена.

П. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у
випадку змін в організації виробництва і праці, в
тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, якщо неможливо перевести працівника
за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з
підстави, передбаченої п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації.

Профспілковим комітетом ДСП "ЧАЄС" відмовлено в
наданні згоди на розірвання трудового договору
працівників ресторану "Славутич" по п. 1 ст. 40 КЗпП України, що стверджується копією протоколу № 66 від 14 серпня 2006
року.

Порядок вивільнення працівників врегульовано ст. 49 2 КЗпП України, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Одночасно з попередженням про звільнення
у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові
іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу роботу
на тому ж підприємстві, установі, організації, працівник, за своїм розсудом , звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2006 року ОСОБА_1. було вручено повідомлення № 67, копія якого долучена до
матеріалів справи (а.с. 139 ), яким позивачка персонально у
письмовій формі повідомлена про скорочення штату, а також повідомлена про те,
що в зв'язку з відсутністю роботи, яка могла бути надана їй в
межах кваліфікації, спеціальності, а також будь - якої іншої роботи, з нею буде розірваний трудовий договір згідно п.
1 ст. 40 КЗпП України.

Достатньо повно з'ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку встановленому і обгрунтовано
прийшов до висновку, що адміністрацією ДСП "ЧАЄС" не виконано вимоги ст. 49 2 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1. з підприємства згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України,
і не запропоновано іншої роботи на
тому ж підприємстві, хоча підприємство мало
можливість для переведення позивачки на іншу роботу.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що на підприємстві на день вручення
повідомлення були вакантні посади, які б позивачка могла виконувати виходячи з її досвіду і кваліфікації
та маючи диплом спеціаліста інженера - технолога, а тому її поновлення на
роботі є законним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За наведених обставин, апеляційна скарга висновків суду не спростовує і посилання
на обставини, які б свідчили про не законність та необґрунтованість
рішення  не містить.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає рішення таким, що ухвалене з додержанням норм процесуального права і
підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 218, 307, 308 Цивільно - процесуального кодексу
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська
атомна eлeктpocтaнцiя,, відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 4 грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двох місяців з дня набрання законної сили може бути оскаржена
до Верховного Суду України.