У х в а л а

іменем  України

17 жовтня 2007 року                                            м.
Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі :

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів :
Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,

розглянувши
в  судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами і неустойки,

в  с  т
а  н  о
в  и  л  а :

У лютому 2005 року ОСОБА_1
звернулася до  суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі рішення суду відповідач зобов'язаний до сплати аліментів на дочку Яну в розмірі ¼ частини заробітної плати, проте цей обов'язок він належним чином не виконує, розмір заборгованості
станом на 1 січня 2004 року складає 6053 грн., а тому він повинен сплатити
неустойку на підставі ст. 196 СК України в розмірі 24454 грн. 12 коп.

Згодом позивачка змінила свої
позовні вимоги, просила стягнути з відповідача 4759 грн. 98 коп. заборгованості
за аліментами, пеню у розмірі 58353 грн. 96 коп. та     5000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 5 вересня 2006 року, залишеним без змін  ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 лютого 2007 року,   позов
задоволено  частково, постановлено
стягнути з ОСОБА_2       4759 грн. 98
коп. заборгованості за аліментами та пеню в сумі 205 грн. 70 коп., у
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення в частині стягнення
неустойки і постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог у
повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 195 СК України, який набув чинності з 1
січня 2004 року, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від
заробітку (доходу), визначається державним виконавцем
за  місцем  виконання
рішення  виходячи  з
фактичного заробітку (доходів),  одержаного боржником за час,  протягом якого стягнення  не
провадилося,  або  одержуваного
ним   на   момент визначення
заборгованості   у   твердій
грошовій  сумі  або  у відсотковому
відношенні.  Якщо боржник в цей
період  не  працював, заборгованість  визначається виходячи з середньої заробітної
плати для даної місцевості.
У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Згідно ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Визначаючи розмір неустойки, суд
правильно виходив із того, що пеня може нараховуватись тільки на ту суму
заборгованості, яка виникла після 1 січня 2004 року, дати прийняття діючого
Сімейного Кодексу.

Проте суд не врахував, що пеня
нараховується на усю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день
прострочення її сплати, а  її нарахування
не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення.

Суду слід було з'ясувати загальну суму заборгованості, чи мало місце  повідомлення боржника про її наявність та про
строк погашення державним виконавцем, оскільки саме з цієї дати слід нараховувати
пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення.

Суд апеляційної інстанції в
порушення вимог ст. 303 ЦПК України не звернув уваги на допущені судом першої
інстанції порушення, належним чином не перевірив обґрунтованість доводів
апеляційної скарги і залишив рішення без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення  в частині
стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати заборгованості за аліментами
підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд, з
підстав, передбачених    ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Судові рішення в частині
стягнення заборгованості та відмови у задоволенні вимог про відшкодування
моральної шкоди не оскаржуються; підстав для їх скасування, передбачених ч. 3
ст. 335 ЦПК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду від 5 вересня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 лютого 2007 року в частині стягнення з ОСОБА_2
пені в сумі 205 грн. 70 коп. скасувати, справу в цій частині направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.; в решті зазначені судові рішення залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді :
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін