УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого -
Ігнатюка Б.Ю.

суддів -  Белякова
І.І., Боднар О.В.

при секретарі -
Махмутовій В.Ю.

за участю
апелянта ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3,

позивача   ОСОБА_1
та   його   представника
ОСОБА_4,   голови Петерфолвівської
сільради ОСОБА_5, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 3 січня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Пейтерфолвівської сільської ради про
визнання державного акту на право приватної власності на землю не дійсним ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним рішенням суду першої інстанції позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено повністю: державний акт на право приватної власності на
землю серії НОМЕР_1 від 1 листопада 2002 року визнано недійсним.

Відповідачка ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення, просила це рішення
скасувати, а провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм
процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт та його представник скаргу з наведених підстав
підтримали.

Позивач та його представник, а також представник
Петерфолвівської сільської ради просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників процесу та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.І ст.303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Апелянт
вважає, що справу по даному спору слід закрити по тій причині, що по даному
спору судом вже прийнято рішення по справі за № 2-798/06. Але цей довід є
безпідставним,, оскільки рішення зазначеної справа стосувалось меж та розміра
земельної ділянки, а предметом даної справи є державний акт на право приватної
власності на землю.

Іншим доводом апеляційної скарги є обгрунтування вимог
відповідачки законодавством, яке діяло на час прийняття рішення про передачу у
приватну власність земельної ділянки ОСОБА_6, тобто станом на 1994 рік, і цим
законодавством дозволялось передавати у власність земельні ділянки різного
цільового призначення загальним розміром 0.31 га. Але і цей довід не заслуговує
на увагу: незаконність державного акту не оспорюється по причині його
невідповідності законодавству щодо розміру земельної

Справа
№22ц-412/07

ділянки, а по причині порушення законодавства стосовно земельної ділянки,
якою

користується на законних підставах позивач. І по справі встановлено, що
спірною

Земельною ділянкою позивач користується з 1958 року і ця земельна ділянка у
нього не

вилучалась.                                                                                                                                      '

З цих же міркувань колегія суддів не приймає до уваги твердження законності
користування мамою відповідачки спірною земельною ділянкою, оскільки ця
земельна ділянка знаходилась у фактичному користуванні позивача і спір відносно
неї виник лише у 2006 році після самовільного захоплення відповідачкою частини
спірної земельної ділянки.

Поясненням свідків, як і іншим зібраним по справі доказам, судом першої
інстанції дано відповідну оцінку згідно до ч.І ст.212 ЦПК України, згідно якої
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на
всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі
доказів.

Інших доводів
апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує про без підставність доводів
апеляційної скарги та відповідності рішення суду нормам процесуального та
матеріального права.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Виноградівського районного суду від 3 січня 2007 року залишити без змін. Ухвала
набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її ухвалення.