№ 2-7/07
РІШЕННЯ (копія) ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року Шевченківський районний суд Харківської області в
складі: гол-чого судді Стеганцова С.М. при секретарі Реуцькій
Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в сел. Шевченкове справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про виконання зобов'язань
згідно договору позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми позики в розмірі 4581 гривня згідно
договору позики від 18.10.2004
року і просить суд в примусовому порядку стягнути суму позики з
відповідача, так як у добровільному порядку відповідач гроші йому до цього часу
не повернув. В судовому засіданні позивач зменшив суму боргу по стягненню до 3781 гривні з урахуванням того, що відповідач надав письмовий доказ про отримання
позивачем 800 гривень.

Відповідач проти
позову заперечує і вказує, що суму боргу згідно розписках, на яку посилається
позивач, він віддав йому ще 5.09.2005
року, при цьому він пояснює що цей борг виник згідно договору про їх
спільну діяльність від 5.01.2001
року.

Суд, перевіривши
матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, які вказані в розписці про повернення боргу позивачу відповідачем від 5.09.2005 року, вважає, що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вказує в
своєму позові позивач, 18.10.2004
року між позивачем і відповідачем в присутності 2 свідків ОСОБА_3.
та ОСОБА_4. був укладений договір безпроцентної позики на суму 4581 гривня, але ці
гроші, як підтвердив і сам позивач в суді, реально відповідачу не передавалися,
а розписка була написана по сумі боргу, який виник по договору спільної їх діяльності у 2001-2003 роках. В цій розписці був оговорений строк та спосіб
повернення позики -відповідач зобов'язувався з 17.01.2005 року щомісячно
виплачувати позивачу по 100
гривень до 1.01.2008
року, але як вказує позивач умови договору відповідач порушує і
відмовляється виконувати свої зобовязання,
які були вказані в договорі позики. Як було встановлено в суді, дані вимоги
позивача не грунтуються на законних підставах.

В судовому засіданні
відповідач вказує, що в дійсності 5.01.2001
року між ним і його сином з однієї сторони, позивачем і його братом з
другої сторони був складений договір по спільній діяльності. Згідно цього
договору ОСОБА_1 повинен був фінансувати спільну діяльність і від прибутку отримувати 25%. Пропрацювавши 2 роки, спільна діяльність прибутків
не принесла і так як спільна діяльність була збиткова, сторони
припинили роботу, і відповідач повинен був особисто позивачу сплатити
заборгованість 4581 гривню.
На цю суму боргу відповідач написав позивачу розписку, в якій зобов'язувався з
січня 2005 року
погашати суму боргу по 100
гривень щомісячно і надав суду розписку (а.с.15) з якої видно, що позивач з
січня 2005 року по
серпень 2005 року від
відповідача отримав 800 гривень.

5.09.2005 року відповідач
з братом продали цех по переробці насіння громадянину ОСОБА_5  за 9000 гривень і в цей же день при продажі цеху був позивач і
відповідач з братом - ОСОБА_6 , які віддали
позивачу всю суму боргу, яку були винні, брат - 4590 гривень і відповідач - 4590 гривень, згідно розписки в присутності свідків ОСОБА_5., який купив маслобойню і другого свідка ОСОБА_7. Позивач в цей же день, як вказують свідки,
відповідачу з братом написав розписки про те, що він отримав гроші в рахунок
погашення боргу і претензій позивач до відповідача не має.

При допиті судом
вищевказаних свідків ОСОБА_5. і ОСОБА_7., свідки підтвердили, що дійсно ОСОБА_2 і ОСОБА_6 в їх присутності
передали позивачу суму боргу, зокрема ОСОБА_6. передав 4590 гривень та
ОСОБА_2 4590 гривень.

Данний факт
підтверджується оригіналом розписок позивача, які надав відповідач в судовому засіданні. Представник позивача висловив
посилання на те, що в одній розписці вказане прізвище, ім'я, по батькові
не відповідача, а його сина, і тому не можна вважати доказом повернення боргу,
в зв'язку з чим відповідач повинен вищевказану суму боргу, так як в розписці

вказані не його анкетні дані. З цими доводами
представника позивача про те, що розписка була видана не відповідачу по справі,
суд погодитися не може по наступним обставинам.

В судовому засіданні свідки, які не заінтересовані в розгляді справи,
підтверджують те, що розписка про повернення боргу позивачу була написана
позивачем в їх присутності при передачі боргу
і віддана позивачем відповідачу, при передачі грошей позивач ні яких інших
претензій до відповідача не пред"являв, син відповідача був
відсутній в момент передачі грошей. На вимогу суду
надати боргову розписку по сину відповідача, позивач надати її не може, так як
вказує, що її мабуть не було.

Із всього вищевказаного вбачається логічний порядок повернення грошей
відповідачем позивачу, який підтвердили і свідки в суді. Згідно
розписки відповідач почав віддавати суму боргу, як вказано в розписці з січня 2005 року до вересня 2005 року по 100 гривень, що
підтверджується письмово( а.с. 15).
Суд вважає, що позивач про цю суму у 800
гривень свідомо нічого не вказував при подачі позову до суду, а вже коли
відповідач пред'явив цю розписку в судовому засіданні позивач погодився, що
дійсно відповідач повернув йому 800
гривень, і в зв'язку з цим змінив позовні вимоги на меншу суму. Після
виплати вказаних грошей в вересні 2005 року відповідач відразу після того,
як з братом продав масло бойню, повернув позивачу всю суму боргу, що
підтверджується письмово -
розпискою позивача (
а.с. 16, 17), яка була
видана в день передачі грошей відповідачу тільки на ім'я сина відповідача.

Позивач на
вимогу суду не зміг надати боргову розписку на сина відповідача, це підтверджує
те, що відповідач і син відповідача дійсно були винні позивачу тільки 4581 гривню. Допитати сина відповідача суд не має можливості,
оскільки на даний момент останній знаходиться на території Росії.

Факт повернення боргу підтверджується і договором про спільну діяльність
(а.с. 14) з якого вбачається, що відповідач
по позову ОСОБА_2 і його син ОСОБА_8  разом діяли як одна сторона в договорі про
спільну діяльність, а брат відповідача ОСОБА_6 як друга сторона. Крім того,
відповідач стверджує, що при написанні розписки позивачем відповідачу він був
окулярах для тренування зору і не зміг досконально прочитати дану розписку, яку
надав йому позивач, коли він передав йому гроші. Те, що в той час відповідач знаходився в даних окулярах підтвердили і
свідки, які були присутні при передачі грошей відповідачем позивачу.
Спеціаліст, який дав пояснення в суді по даних окулярах, також
підтвердив, що дійсно в даних окулярах зір слабший, чим в звичайних окулярах
для зору. Тому суд вважає, що позивач і
його представник дають суду неправдиві дані для безпідставного збагачення
за рахунок ставлення відповідача в гірше положення шляхом подання неправдивих
показань суду.

Керуючись ст. 10,11,212,214-215 ЦПК України ст. 1046-1051 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову ОСОБА_1до ОСОБА_2про виконання зобов'язань згідно договору позики
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського
апеляційного суду першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.