Справа № 22-826/2007
Категорія - цивільна
Доповідач: Бойко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

31 травня 2007 року
місто Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі:

головуючого-судді   БОЙКО О.В.

суддів:               ГОРОБЕЦЬ Т.В., ЛИТВИНЕНКО І.В.

при                     РАЧОВІЙІ.І.

секретарі:

за участі:        позивача ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_2,
прокурорів Кушнір Л.В., Козакової
І.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою заступника прокурора Чернігівської області на рішення Бахмацького
районного суду Чернігівської області від 11
грудня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного казначейства України про
продовження виплат на відшкодування шкоди, заподіяної злочином,

встановив:

В листопаді 2005 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом, в якому після уточнень своїх вимог, просив
стягнути з ОСОБА_2. на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я за
період з 12.11.2005 року по 01.07.2006 року одноразово 3 289 грн., а надалі з
01.07.2006 року і
довічно стягувати щомісяця по 468
грн. 75 коп.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

В якості
співвідповідача до участі в справі 21.11.2006
року було притягнуто Державне казначейство України.

Рішенням
Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.12.2006 року позов
задоволено: стягнуто  з  Державного бюджету України  на
користь

2

ОСОБА_1.
одноразово 5799 грн. 42 коп. в рахунок відшкодування втраченого заробітку за
період з 12.11.2005 року по 11 грудня 2006 року; стягувати з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1., починаючи з 11 грудня 2006 року і довічно по 500
грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку; стягнуто з ОСОБА_2
на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та ЗО грн. на користь державного
підприємства „Судовий інформаційний центр" в рахунок відшкодування витрат
з ІТЗ.

Заступник
прокурора області в інтересах держави в особі Державного казначейства України,
не погодившись з даним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить за результатами
розгляду апеляційної скарги постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1.
задовольнити, стягнувши всю суму коштів з ОСОБА_2 Апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме ст. 1207 ЦК України,
оскільки на даний час не прийнятий закон, який передбачав би порядок
відшкодування такої шкоди. Також, суд безпідставно стягнув всю суму виплат з
держави довічно, оскільки є особа, яка вчинила злочин, і можливо було б виплату
певної суми покласти і на відповідача.

У судовому
засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала, просила її
задовольнити, скасувати рішення суду 1 інстанції та постановити нове рішення,
яким стягнути всю суму коштів з відповідача ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1.
не заперечує проти задоволення апеляційної скарги, хоча погоджується і з
рішенням суду.

Відповідач
ОСОБА_2 при вирішенні спору покладається на думку суду, не заперечує сплачувати
кошти, але в межах тих доходів, які в нього є.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку про застосування п.3 ст. 303 ЦПК України,
скасування рішення суду з постановлениям
нового рішення, оскільки судом невірно застосовано норми матеріального
права.

У судовому
засіданні встановлено, що 30 вересня 2002
року ОСОБА_2 здійснив наїзд автомобілем на ОСОБА_1., внаслідок чого
останній отримав тілесні ушкодження, які призвели до стійкої втрати професійної
працездатності на 60%.

Постановою
Бахмацького районного суду від 16.12.2004
року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП, звільнений від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на
підставі акту амністії.

На підставі
рішення Бахмацького районного суду від 30.12.2004
року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. було стягнуто одноразово 2427 грн. 44 коп. та
щомісячно по 181 грн. 85 коп. в рахунок
відшкодування втраченого заробітку до 12.11.2005
року - чергового
огляду МСЕК.

У вересні 2005 року позивач
визнаний інвалідом 3 групи
безстроково.

12 травня 2006
року згідно висновку судово-медичної експертизи було встановлено, що у
ОСОБА_1. під час ДТП могли утворитись тілесні ушкодження, що визвало стійку
часткову втрату працездатності на 25%
і переосвідуванню не підлягає.

3

Позивач просив
постановити рішення про продовження виплат на відшкодування шкоди.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд 1 інстанції
послався на норми ст.ст. 1195,
П97 ЦК України.

Відповідно до
ст. 1195 ЦК
України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток,
втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної чи загальної
працездатності.

А відповідно до
ч.2 п.1 ст. 1197 ЦК
України суд стягнув розмір втраченого заробітку виходячи з 5-ти кратного розміру
мінімальної заробітної плати.

Проте, з даним
висновком частково не може погодитись апеляційний суд.

Виходячи з
положень ст. 1195 ЦК
України, дійсно потерпілому підлягає відшкодуванню заробіток, втрачений
внаслідок втрати працездатності.

Але ст. 1197 ЦК України
визначає розмір заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, тобто
ця стаття регулює зовсім інші правовідносини.

А тому, у даному
випадку при визначенні розміру втраченого заробітку слід виходити з загальних
положень ст. 1195 ЦК
України та тих фактичних обставин, які були встановлені рішенням Бахмацького
районного суду Чернігівської області від ЗО грудня 2004 року у справі за
позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Встановлено, що
середній заробіток ОСОБА_1. за три останні календарні місяці роботи, що
передували ушкодженню здоров'я, становить 303
грн. 08 коп.
Розмір втраченого заробітку з урахуванням 60%
втраченої працездатності було визначено у розмірі 181 грн. 85 коп. до 12.11.2005 року.

На даний час з
урахуванням 25% втраченого
заробітку з 12.11.2005 року
розмір втраченого заробітку становить 75
грн. 77 коп.(303
грн. 08 коп.х25%:100%).

За час з 12.11.2005 року по 31.05.2007 року стягненню
підлягає сума у розмірі 1439
грн. 63 коп. (19 місяців х 75 грн. 77 коп.), а з 31.05.2007 року слід
стягувати щомісячно по 75
грн. 77 коп.
довічно.

Що стосується
посилання суду на ст. 1208
ЦК України, відповідно до якої суд взяв до уваги мінімальну заробітну
плату, розмір якої встановлений на момент звернення позивача до суду, то таке
застосування матеріального закону у даному випадку не зовсім є вірним, оскільки
дана стаття застосовується при вирішенні питання індексації чи збільшенні вже
визначеного розміру відшкодування шкоди І тільки за заявою потерпілого. Як
вбачається з матеріалів справи, позивач такої заяви не подавав, що не позбавляє
його права в майбутньому звернутись з такими вимогами.

Крім того,
задовольняючи позов, суд безпідставно застосував ст. 1207 ЦК України,
стягнувши розмір шкоди з Держави Україна, оскільки у даному випадку встановлена
особа, яка вчинила злочин, яка заявлена по справі відповідачем. Відповідач
ОСОБА_2 працює, має певний дохід, має змогу відшкодовувати шкоду у визначеному
розмірі, а тому розмір матеріальної шкоди підлягає стягненню саме з нього, а не
з держави.

4

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню: на користь ОСОБА_1. з ОСОБА_2 підлягає стягненню одноразово 1439 грн. 63 коп. та з 31.05.2007 року щомісячно
по 75 грн. 77 коп. довічно.

Керуючись ст.ст.
303, 307, ч.І п.4
ст. 309, 313, 316, 317,
319 ЦПК України, ст.ст. 1166,1195
ЦК України, апеляційний суд

Вирішив:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення Бахмацького
районного суду Чернігівської області від 11
грудня 2006 року
скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1. задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово 1439
грн. 63 коп. в
рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 12.11.2005 року по 31.05.2007 року.

Стягувати з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно по 75
грн. 77 коп.,
починаючи з 31.05.2007 року і
довічно в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. 00 коп. та на
користь державного бюджету м. Чернігова ЗО грн. 00 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справ.

Рішення набирає
законної сили негайно з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.