АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

31 січня
2007 року                                                                                                     м.Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах  апеляційного суду Одеської області
в складі: головуючого:  Федорової А.Є.,
суддів:       Мизи Л.М., Процик М.В., при
секретарі Непомнящій 0.0. , з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши ' у судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 31 травня 2006 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, Міського агентства з приватизації житла Одеської
міської ради, Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради про визнання розпорядження органу
приватизації, свідоцтва про право власності на житло і договору
дарування недійсними, та за позовом заступника
прокурора Приморського району М.Одеси
в інтересах держави в особі Приморської райадміністрації Одеської
міської ради до ОСОБА_3,
Міського агентства з приватизації житла
Одеської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Одеської міської
ради про визнання розпорядження
органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло
недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2004 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3. та ОСОБА_2. про визнання недійсним договору дарування
кімнати площею 18,5 кв.м. у загальній квартирі АДРЕСА_1. У листопаді 2005 року позивачка доповнила свої вимоги і просила також
визнати недійсними розпорядження органу приватизації НОМЕР_1про передачу
зазначеної кімнати ОСОБА_3 та свідоцтва про право власності на житло від ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка
зазначала, що ОСОБА_3. тривалий час
не проживав в квартирі і після смерті батька ОСОБА_5 незаконно
приватизував спірну кімнату та подарував її
відповідачці ОСОБА_2.. Крім того, розмір кімнати, зазначений в акті приватизації
та свідоцтві про право власності на житло
не відповідає дійсному розміру, необґрунтовано збільшений, що порушує її
права.

У жовтні 2005 року заступник
прокурора Приморського району м.Одеси звернувся до суду з заявою в
інтересах держави в особі Приморської райадміністрації
Одеської міської ради до ОСОБА_3. про визнання розпорядження органу
приватизації та свідоцтва про право власності на
житло НОМЕР_1недійсними.

Справа № 22ц-8б/07                                                                      Категорія ЦП 5

Головуючий в першій
інст.: Борівська В.І.

Доповідач: Федорова А.Є.

2

Посилаючись на те, що ОСОБА_3. не мав права на
приватизацію, оскільки постійно в квартирі не
проживав, приватизація житла зроблена з порушенням п.4 ст.5 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду", прокурор
просив задовольнити позов, повернути сторони в
первісне положення та передати спірну кімнату до державного житлового фонду в особі Приморської райадміністрації.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 31
травня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_4 та
прокурора задоволені. Визнано недійсними розпорядження органу приватизації й
свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1., видане
на ім'я ОСОБА_3., договір дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_2., укладений між ОСОБА_3. і ОСОБА_2.,
и реєстрацію свідоцтва про право власності на 5901000 частин
квартири на ім'я ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_2. просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та залишити без розгляду
позовні вимоги прокурора, мотивуючи тим, що суд порушив норми
матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини,
що мають значення для вирішення спору, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_3. приєднався до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи скарги; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.311 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого
з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не
повідомлених про час і місце судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув
справу і постановив рішення у відсутності
позивача-Приморської районної адміністрації та відповідачів -
Міського агентства з приватизації житла Одеської міської ради, Управління
житлово-комунального господарства Одеської
міської ради, ОМБТІ та РОН м. Одеси, який був притягнутий до участі у справі ухвалою суду від 20.12.2005р.(а.с.142-143), не повідомлених про час і місце судових
засідань у встановленому ст.ст.74-76
ЦПК України порядку, що є безумовною підставою для скасування рішення суду та направлення справи на
новий розгляд.

Справа
розглядалася тривалий час починаючи з березня 2005 року.

Представник міського агентства з
приватизації житла і УЖКГ- ОСОБА_6. була присутня в судовому
засіданні лише 18.01.2006р., позовні вимоги ОСОБА_4 та прокурора
не визнала і зазначала, що приватизація була проведена
законно.(а.с.157,162) В подальші судові засідання
починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 (8 судових засідань), зазначені
відповідачі не викликалися, чим були порушені їх процесуальні права,
передбачені ст.27 ЦПК.

Суд
також не звернув увагу на те, що прокурор подав заяву на захист прав і інтересів Приморської районної адміністрації. Відповідно до ч.3 ст.46 ЦПК якщо особа, яка має
цивільну процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не
підтримує заявлених вимог, суд
залишає заяву без розгляду. Однак суд не повідомив Приморську райадміністрацію
про розгляд справи,  жодного разу не

з

викликав  її
в  судові  засідання, не  з'ясувавши,   чи
відомо райадміністрації про
подачу  позову в її інтересах, чи підтримує вона позов
прокурора  і  чи
є  підстави для
розгляду  цього  позову
з

урахуванням вимог ч.3 ст.4 6 ЦПК.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Суд зобов'язаний
вирішити справу згідно із законом, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалити рішення на основі повно й
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Ці вимоги закону суд також не виконав.

Розглянувши справу за відсутності Приморської
райадміністрації та зазначених відповідачів, суд
належним чином не з'ясував характер правовідносин,
права та обов'язки сторін, обставини справи і не встановив наявність порушення прав позивачів, за захистом яких спрямоване
звернення до суду.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що
ОСОБА_3. не мав права на приватизацію кімнати у спільній квартирі, оскільки
тривалий час не проживаючи на спірній
житловій площі без поважних причин, згідно зі
ст.71 ЖК України втратив право користування приміщенням незалежно від пред'явлення про це позову, а також того, що він тривалий час (більше 15 років) не виконував договір найма житлового приміщення.

Суд визнав, що ОСОБА_3. увів в оману Приморську
районну адміністрацію й орган приватизації,
тому приватизація спірної кімнати та договір дарування не відповідають вимогам
закону і є недійсними на підставі статей 215,216,230 ЦК України. Суд також визнав, що договір дарування не був виконаний, як це передбачає ст.722 ЦК України, оскільки спірна кімната ОСОБА_2. не
передавалася.

Проте суд дійшов таких висновків без ретельної перевірки обставин справи й належної оцінки зібраних
доказів, із порушенням норм матеріального права та вимог статей
10,11,60,212,213 ЦПК.

Відповідно до ст.72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 разом з
батьками ОСОБА_5. та ОСОБА_7.. був включений
в ордер на право зайняття двох кімнат площею 23
кв.м. в. квартири АДРЕСА_1 і був зареєстрований в цьому
житловому приміщенні.(а.с.15,116) У
встановленому законом порядку ОСОБА_3. не був визнаний . таким, що втратив
право користування жилим приміщенням, тому
висновок суду про це не відповідає вимогам ст.ст. 71 і 72 ЖК України та
ст.11 ЦПК.

Після смерті батьків особовий рахунок переоформлено
на ОСОБА_3. і він визнаний наймачем спірної кімнати.(а.с. 166) Договір найму житлового
приміщення не був оспорений.

Розпорядженням органу приватизації НОМЕР_1 спірна кімната передана в приватну власність наймачу
ОСОБА_3. і йому видано свідоцтво про право
власності на житло.(а.с.106,107,108)

Оскільки
Приморська райадміністрація не приймала участі у справі, а орган приватизації позовні вимоги про визнання приватизації

4

недійсною не визнав і вважав їх незаконними
(а.с.132,162), висновок суду про те, що ОСОБА_3. увів в
оману райадміністрацію й орган приватизації не ґрунтується на
матеріалах справи та вимогах ст.11 ЦПК.

05 листопада 2004 року ОСОБА_3. подарував кімнату
ОСОБА_2. за договором дарування,
посвідченим нотаріусом. Згідно з п.7 договору ОСОБА_3. передав ОСОБА_2. ключі
від відчужуваної квартири та технічну документацію, а
ОСОБА_2. прийняла дар, зареєструвала договір в ОМБТІ та
РОН і відповідно до ч.3,4 ст.334 ЦК України набула
право власності на спірну кімнату.(а.с.13, витяг з Державного реєстру
правочинів від 5.11.2004р., витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 29.11.2004р.)

Висновок суду про те, що договір
дарування сторонами не був виконаний тому, що спірна кімната
ОСОБА_2. не передавалася, не відповідає ч.4 ст.722 ЦК України,
згідно з якою прийняття обдаровуваним документів,
які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям
дарунка.

Позивачка ОСОБА_4 є власником другій кімнати в
квартирі спільного заселення на підставі
договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_5. Стороною
договору дарування, укладеному між ОСОБА_3. і ОСОБА_2. вона не є. Відповідно до ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману, щодо
обставин, які мають істотне значення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд не
з'ясував і не зазначив в рішенні які саме права позивачки
порушені, з яких правових підстав вона заявила свої вимоги і чи є
правові підстави для визнання приватизації та договору дарування недійсними.

Зазначені обставини мають суттєве
значення для вирішення спору, однак суд їх не з'ясував і не досліджував
з участю сторін.

Таким чином, вирішуючи спір, суд, у порушення вимог ст.ст.213,214 ЦПК, не створив необхідні умови для всебічного й повного дослідження обставин справи, не сприяв здійсненню
прав сторін, передбачених законом, не
з'ясував належним чином юридичну сутність правовідносин сторін, їх права та обов'язки, обставини справи, наявність порушення прав, за захистом яких
спрямоване звернення до суду.

Оскільки суд не виконав норми процесуального
права, є потреба, у збиранні та перевірці доказів з участю
сторін, рішення суду не можна вважати законним. та обґрунтованим,
воно підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

З урахуванням зазначених недоліків підстави для
ухвалення нового рішення, а також підстави для залишення заяви прокурора без
розгляду, відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.5,
311 ч.1 п.3, 313, 314 ч.1 п.2, 315,317,319 ЦПК України, колегія  суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити
частково.

5

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 31
травня 2006 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців із дня набрання законної сили.