У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7листопада 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі :

головуючого                    Гнатенка А.В.,

суддів:                               Григор'євої
Л.І.,            Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,
Косенка В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про
визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень, встановлення
факту відсутності у ОСОБА_2 права власності на нежилі приміщення, визнання
незаконними дій орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації (далі - ОП ЗМБТІ) щодо реєстрації права власності на нежилі
приміщення, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5, Акціонерного комерційного інноваційного банку “УкрСиббанк” (далі -
АКІБ “УкрСиббанк”), ОП ЗМБТІ, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу нежилих приміщень, визнання незаконними дій ОП ЗМБТІ щодо
реєстрації права власності на зазначені приміщення та скасування реєстрації
права власності на нежилі приміщення, визнання права власності на зазначені
приміщення та витребування приміщень із чужого незаконного володіння, за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, АКІБ “УкрСиббанк”, треті особи: приватний
нотаріус ОСОБА_7, приватний нотаріус ОСОБА_8, приватний нотаріус ОСОБА_9,
приватний нотаріус ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
нежилих приміщень, витребування нежилих приміщень із чужого незаконного
володіння, за позовом ОСОБА_2 до АКІБ “УкрСиббанк” про усунення перешкод у
користуванні нежилими приміщеннями, за зустрічним позовом АКІБ “УкрСиббанк” до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих
приміщень, за касаційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_11 та приватного підприємця
ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15
березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від            22 травня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У листопаді 2004 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом
до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право власності на нежилі
приміщення, розташовані по АДРЕСА_1.

У травні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до               ОП ЗМБТІ, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у здійсненні права власності, про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, про спонукання до реєстрації права власності на вказані нежилі
приміщення, мотивуючи  позовні вимоги
тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17
листопада 2003 року за нею було визнано право власності на нежилі приміщення,
розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від                                  6 травня 2005
року позов задоволено частково. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області
від 27 березня 2006 року зазначене рішення скасовано, справу направлено на
новий розгляд.

При новому розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд
установити факт відсутності у ОСОБА_2 права власності на спірні нежилі
приміщення з моменту набрання законної сили ухвалою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2002 року, а саме з 29 травня 2002
року, визнати незаконними дії ОП ЗМБТІ щодо реєстрації права власності на
спірні нежилі приміщення за ОСОБА_2, визнати недійсним договір купівлі-продажу
спірних нежилих приміщень, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 від 8 листопада
2004 року.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до                       ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОП
ЗМБТІ, АКІБ “УкрСиббанк”,
ПН ОСОБА_7, ТОВ “Техноторг” про визнання договору купівлі-продажу від                         20 жовтня 2003 року
між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 недійсним, про усунення перешкод у користуванні
спірними нежилими приміщеннями, визнання недійсним договору купівлі-продажу,
укладеного з
АКІБ “УкрСиббанк”, про скасування реєстрації права власності на спірне нерухоме
майно за Банком.

У жовтні 2005 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовними вимогами, уточнивши
їх у лютому 2007 року про визнання недійсною реєстрації права власності спірних
приміщень за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, АКІБ “УкрСиббанк”, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу спірних приміщень, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, між ОСОБА_5 та АКІБ “УкрСиббанк” та про визнання за ним
права власності на спірні нежилі приміщення і витребування їх з володіння       АКІБ “УкрСиббанк”, мотивуючи вимоги тим,
що згідно з договором купівлі-продажу від 8 листопада 2004 року він є власником
спірних приміщень.

У червні 2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до АКІБ “УкрСиббанк”
про усунення перешкод у користуванні об'єктом нерухомості, посилаючись на те,
що він є власником спірних приміщень на підставі договору купівлі-продажу від
16 березня 2000 року, укладеного між ним та                     ТОВ „Техноторг”, який в
судовому порядку недійсним не визнаний.

У січні 2007 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до             ОСОБА_1, ОСОБА_6, АКІБ “УкрСиббанк”, третя
особа приватний нотаріус ОСОБА_8 про визнання недійсним договору                  купівлі-продажу частини
нежилих приміщень, укладеного 24 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежилих приміщень, укладеного 18 липня 2005 року між
ОСОБА_6 та АКІБ “УкрСиббанк” та просив повернути належні йому приміщення з
чужого незаконного володіння.

АКІБ “УкрСиббанк” звернувся в суд із зустрічним позовом до              ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу спірних нежилих приміщень, укладеного 8
листопада 2004 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що на момент укладення цього
договору ОСОБА_2 фактично не був власником цих приміщень.

Ухвалою  Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від                   14 лютого 2007 року у
попередньому судовому засіданні позовні вимоги сторін об'єднані в одне провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від                   15 березня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 травня
2007 року, позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОП ЗМБТІ, ОСОБА_3, а також позов АКІБ “УкрСиббанк” до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 задоволено. Установлено факт відсутності у ОСОБА_2 права власності
на спірні нежилі приміщення, визнано незаконними дії ОП ЗМБТІ щодо реєстрації
права власності на спірні нежилі приміщення за ОСОБА_2, визнано недійсним
договір купівлі-продажу спірних нежилих приміщень, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3         У задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, АКІБ “УкрСиббанк”, ОСОБА_4 та ОП ЗМБТІ відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, АКІБ “УкрСиббанк” відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до АКІБ “УкрСиббанк” про усунення перешкод у
користуванні спірними нежилими приміщеннями відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь АКІБ “УкрСиббанк” 850 грн. держмита та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АКІБ “УкрСиббанк”
850 грн. держмита та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15
березня 2007 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від           22 травня 2007 року та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні вимог АКІБ
“УкрСиббанк” та ОСОБА_1 відмовити, та задовольнити вимоги          ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі приватний
підприємець ОСОБА_2 просить скасувати частково рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2007 року, скасувати ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 22 травня 2007 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2, у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги приватного підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що за договором купівлі-продажу
від
16 березня 2000 року ТОВ
“Техноторг” продало, а приватний підприємець
ОСОБА_2 купив нежилі приміщення, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 74 т. 1).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОП ЗМБТІ та ухвалюючи рішення
про встановлення факту відсутності у ОСОБА_2 права власності
на нежилі приміщення, що розташовані в
АДРЕСА_1, визнання незаконними дій ОП ЗМБТІ щодо реєстрації права власності
на ці нежилі приміщення за ОСОБА_2 та визнання недійсним договору
купівлі-продажу вказаних нежилих приміщень від
8 листопада 2004 року між ОСОБА_2 та              ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що ухвалою Орджонікідзевського місцевого суду м.
Запоріжжя від 13 травня 2002 року була затверджена мирова угода між ОСОБА_14, ТОВ
“Техноторг” та ОСОБА_2, згідно з якою вказані сторони визнали, що право
власності на спірні приміщення належить ТОВ “Техноторг”, а договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 16 березня 2000
року підлягає скасуванню, у зв'язку з чим ОСОБА_2 не вправі був відчужувати ці нежилі приміщення ОСОБА_3

При цьому суди дійшли помилкового висновку про те, що під
час укладення мирової угоди ОСОБА_2 вчинив дії, спрямовані на припинення права
власності на спірні приміщення та виникнення права власності на ці приміщення у
ТОВ „Техноторг”, а тому ОСОБА_2 втратив право власності на спірні приміщення з
29 травня 2002 року, тобто з моменту набрання законної сили ухвалою Орджонікідзевського місцевого суду м. Запоріжжя від                        13 травня 2002 року про
затвердження мирової угоди, а договір
купівлі-продажу від 16 березня 2000 року з того ж моменту втратив чинність
шляхом установлення факту відсутності у ОСОБА_2 права власності на спірні
приміщення.

Між тим судами залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_2
не був стороною за затвердженою судом мировою угодою, оскільки ухвалою Орджонікідзевського місцевого суду м. Запоріжжя
від 13 травня 2002 року затверджено мирову угоду, укладену
ОСОБА_14 і представником
ТОВ „Техноторг”, у яких на час затвердження мирової угоди також були
відсутні повноваження на представництво інтересів ОСОБА_2, якого не притягнуто
до участі у справі (а.с. 69 т. 1).  За
таких обставин висновок суду про те, що власник спірних нежилих приміщень
-  ОСОБА_2 визнав, що право власності на спірні приміщення належить ТОВ
“Техноторг”, а договір купівлі-продажу нежилих приміщень
від 16 березня 2000 року підлягає скасуванню, є хибним.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, як власник
спірних нежилих приміщень не звертався до нотаріуса з приводу розірвання договору купівлі-продажу цих приміщень від
16 березня 2000 року; у судовому порядку вказаний договір недійсним не
визнаний, а із наявних у справі документів убачається, що право власності на
спірні нежилі приміщення було зареєстроване за ним і протягом часу з 16 березня
2000 року до виникнення спору ці приміщення ним використовуються як власником
(т. 1 а.с. 57 - 66). Посилання ж на рішення суду від 22 листопада 2002 року є
безпідставним, оскільки ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29
вересня 2003 року воно скасоване і провадження у справі закрите, а права
ОСОБА_2 були відновлені.

За таких обставин висновок суду про вчинення ОСОБА_2 дій
по припиненню права власності на спірні нежилі приміщення та втрату ним права
власності на зазначені приміщення суперечить матеріалам справи і вимогам
закону, які регулюють питання припинення права власності.

Установлення судом факту відсутності права власності у
ОСОБА_2 на спірні приміщення суперечить нормам матеріального і процесуального
права.

Не можна приймати до уваги і посилання суду на рішення Орджонікідзевського місцевого суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2002 року, яким договір купівлі-продажу від
16 березня 2000 року визнано недійсним, оскільки вказане рішення скасовано
ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2003 року.

Безпідставним є висновок суду про набуття ОСОБА_13 права
власності на спірні приміщення на підставі ухвали Орджонікідзевського районного
суду  м. Запоріжжя від 25 вересня 2003
року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_13, ТОВ “Техноторг” та ОСОБА_15,
оскільки судом не встановлено факт виконання зазначеної мирової угоди та не
враховано ту обставину, що на момент її затвердження право власності на спірні
нежилі приміщення, які були предметом угоди, було зареєстроване за ОСОБА_2,
який до участі у справі не залучався, а тому
у відповідності до ст. ст. 60, 61 ЦПК України встановлені ухвалою
обставини підлягали доказуванню (а.с. 70 т. 1).

Безпідставним є і посилання суду на рішення суду від                                     17
листопада 2003 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу спірних
нежилих приміщень від 20 жовтня 2003 року, укладений ОСОБА_13 і ОСОБА_1,
оскільки зазначене рішення скасоване ухвалою апеляційного суду від 3 квітня
2006 року (а.с. 71, 72 т. 1).

Таким чином, не можна погодитися з висновками суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_2 не є власником спірних приміщень, про встановлення
факту відсутності в ОСОБА_2 права власності на спірні нежилі приміщення та
незаконність дій ОП ЗМБТІ щодо реєстрації права власності на ці приміщення за
ОСОБА_2, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та
процесуального закону, а відтак, ураховуючи, що відповідно до ст. 317 ЦК
України право розпорядження майном належить його власнику, не є законними та
обґрунтованими висновки суду про недійсність договору             купівлі-продажу частини спірних
приміщень від 8 листопада 2004 року та про законність відчуження спірних
нежилих приміщень ТОВ “Техноторг”, яке не було їх власником, та набуття права власності на
ці приміщення іншими особами - сторонами у справі.

Ураховуючи, що встановлення зазначених обставин
безпосередньо впливає на правильність висновків суду щодо наявності
передбачених                          ст.
ст. 387 - 388 ЦК України підстав для витребування власником майна від інших
осіб, судові рішення і в частині цих вимог підлягають скасуванню.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог,
а у апеляційного суду - для висновку про законність рішення суду першої
інстанції.

Ураховуючи, що судами при вирішенні спору порушені норми процесуального
права та неправильно застосовані норми матеріального права, судові рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верхового Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційні скарги приватного підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від                    15 березня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від                 22 травня 2007 року скасувати,
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий                                        А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І. Балюк

В.Й. Косенко