Справа № 22ц/788                                                          Головуючий
Категорія 35                                                                    Доповідач
Ухвала

Іменем   України

24 квітня 2007 року                                                            м.
Житомир

Апеляційний суд                                                           Житомирської
області

в складі:

головуючого                        Омельчука М.І.

суддів:                                                                             Кашапової
Л.М.

Плотіциної Н.А.

при секретарі                                                                 Константіновій
І .А.

з участю сторін

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Любарського районного суду від 23 лютого 2007 року,

Встановив:

У січні 2007 року позивач
звернувся з вказаним позовом до суду, зазначив, що 2 вересня 1995 року
зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. Від спільного проживання у них народився син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження. Між подружжям склались неприязні стосунки, часті сварки,
непорозуміння, відсутня повага одне до одного. 3 серпня 2004 року сторони
проживають окремо, спільних стосунків не підтримують, примиритись не бажають.
Оскільки їх сім'я розпалась, позивач просив розірвати шлюб. Неповнолітнього
сина ОСОБА_3 для подальшого проживання залишити з ним.

Рішенням
Любарського районного суду від 23
лютого 2007 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітнього сина
ОСОБА_3 для проживання залишено з позивачем.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2рішення в частині визначення місця проживання сина з позивачем
просить скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд. Вважає, що
судом рішення ухвалено на - неповно з'ясованих обставинах справи, суперечить
вимогам матеріального права.

Розглянувши
справу в межах визначених ст. 303
ЦПК України, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

2

Розглядаючи спір
в частині визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу подружжя,
суд правильно виходив із норм ст.ст. 160,161 Сімейного кодексу України. Ними
передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається
за спільною згодою батьків та самої дитини. У разі відсутності між батьками
такої згоди, спір вирішується судом.

Приймаючи
рішення про залишення сина на проживання з батьком, судом враховано що у
позивача створені всі умови для належного виховання, навчання, утримання
дитини. Син ОСОБА_3 більш прихильний до батька, про своє бажання проживати з
ним заявив у судовому засідання. Суд врахував думку дитини і прийшов до
правильного висновку про визначення місця проживання сина з батьком. Зроблений
судом висновок не суперечить інтересам дитини, обставинам справи, вимогам
закону.

Посилання у
скарзі ОСОБА_2 на створення у неї кращих матеріально-побутових умов для
проживання дитини, що на її думку не врахував суд при розгляді справи, не є
вирішальною умовою для проживання сина з матір'ю.

Суд повно
з'ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, дав
належну оцінку доказам, доводам, запереченням сторін і ухвалив законне рішення.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду, не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи процесуального права, підстав для скасування
рішення першої інстанції апеляційний суд не вбачає, залишає його без змін,
апеляційну скаргу Ковальчук Ю.В. відхиляє.

Керуючись ст.ст.
303,304,308,313-315,324,325,209,218
ЦПК України, апеляційний суд,

Ухвалив:

апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Любарського районного суду від 23 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на
протязі двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.