СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-183/ 2007                                              Головуючий
у 1й інстанції -Боженко Л.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2007 року Колегія
судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів -
Григорченка Е.І., Прозорової М.Л.

при секретарі -
Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 15
вересня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді, третя особа ВАТ „Павлоградвугілля" про стягнення
страхової виплати за моральну шкоду, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2006
року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним вище позовом і просив стягнути з відповідача
на його користь 70000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те,
що він з 11.12.1989р.
по 28.02.1997р. знаходився у трудових відносинах з Орендним підприємством шахта
ім.. Героїв космосу, правонаступником якого є на цей час ВАТ
„Павлоградвугілля". За час роботи 01.02.1996р. він отримав виробничу
травму - струс
головного мозку.

Згідно висновку МСЕК від 21.07.2005р. йому було встановлено
50% втрати
професійної працездатності та 3
групу інвалідності.

В зв'язку з отриманою виробничої травмою йому спричинено
моральну шкоду, оскільки його стан здоров'я погіршився, відчуває депресію та
інше.

Відповідач -
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді
позовні вимоги не визнав.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 15
вересня 2006 року
позовні вимоги задоволені частково, з Фонду на користь позивача стягнуті
страхові виплати за моральну шкоду в сумі 37500
грн. / а.с. 31-32/.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді ставить питання про скасування рішення
суду, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням матеріального та
процесуального права /а.с.
34-35/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з
ухваленням нового рішення відповідно по п. п. З, 4 ч.І ст. 309
ЦПК України, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач з 11.12.1989р. по 28.02.1997р. знаходився
у трудових відносинах з Орендним підприємством шахта ім.. Героїв космосу,
правонаступником якого є на цей час ВАТ „Павлоградвугілля". За час роботи
01.02.1996р. він отримав виробничу травму -
струс головного мозку.   Згідно
висновку МСЕК від 21.07.2005р. йому

було встановлено 50%
втрати професійної працездатності та 3
групу інвалідності.

За таких обставин міськрайонний суд прийшов до висновку
про те, що позивачу, внаслідок виробничої травми, спричинено моральну шкоду і,
що, відповідно до вимог ст. ст. 21,
28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", страхову виплату за моральну шкоду повинен
сплатити відповідач.

З даними висновками суду погодитись не можна, оскільки
вони є неправильними і суперечать обставинам справи, діючому матеріальному та
процесуальному закону.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в 1996 році дійсно
отримав виробничу травму, що підтверджується актом розслідування про нещасний
випадок №17 від
04.02.1996р. / а. с. 8-9/.

На підставі отриманої позивачем травми, ще в 1996 році, висновком
МСЕК від 12.08.1996р., йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від
03.07.1997р. позивачу було встановлено 50%
втрати професійної працездатності.

Затим, при чергових оглядах 02.07.1998р., 12.07.1999р.,
15.06.2000р., 05.07.2001р., 21.07.2005р. позивачу було підтверджено 50% втрати
професійної працездатності та 3
група інвалідності, за травмою, яку він отримав в 1996 році.

Тобто, правовідносини, які виникли між сторонами,
регулюються матеріальним законом, який діяв на момент отримання позивачем
професійного захворювання на виробництві.

Моральна шкода, яка була спричинена позивачу в результаті
отриманої виробничої травми, яка встановлена в 1996 році, при виконанні ним трудових обов'язків, - може бути
відшкодована, виходячи з вимог ст. 12
Закону України від 14.10.1992
року / з
послідуючими змінами та доповненнями/ „
Про охорону праці" та П.П Правил відшкодування шкоди власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяно працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків (затверджених постановою Кабміну України від 23.06.1993
року № 472 - з послідуючими змінами та доповненнями ), а не виходячи з вимог
Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яким керувався суд першої інстанції, розглядаючи даний
спір по суті.

Таким чином, на час виникнення у позивача права на
отримання моральної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди,    виходячи з вимог п.11 Правил відшкодування
шкоди власником підприємства не міг перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати без урахування
будь-яких інших виплат.

Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача
в 1996 році,
але він не скористався своїм правом на відшкодування моральної шкоди, у
встановлений законом строк, а звернувся до суду з позовом про стягнення
страхової виплати за моральну шкоду лише в березні 2006 року.

Оскільки моральна шкода, в зв'язку з професійним
захворюванням позивача, випливає з його трудових відносин, але регулюється
спеціальним матеріальним законом, то колегія суддів вважає, що до даних
правовідносин повинен застосовуватись трирічний строк на звернення до суду за
вирішенням спору, який позивачем пропущено без поважних на те причин.
Звернувшись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди майже через 10 років, позивач
не ставив питання про поновлення строку на звернення до суду із зазначеним
позовом, на поважність причин пропуску строку не посилався і доказів поважності
пропуску строку суду не надав.

За таких обставин колегія, суддів не може визнати рішення
суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в його позовних
вимогах, в зв'язку з пропуском строку на звернення до суду.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню, як таке, що не відповідає обставинам
справи, а також ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,
307,309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограда задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 15
вересня 2006 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в його позовних вимогах до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про стягнення
страхової виплати за моральну шкоду

Рішення суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з цього часу.

Судді: