Справа № 22 ц-528/07                       Головуючий у 1 інстанції Селіщева Л.І.
14                                       Доповідач
апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
УХВАЛА

Іменем            України

20
березня 2007 року                                                                 м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого                                                             Славгородської
Н.П.,

суддів:                                                                         Мурлигіної
О.Я., Базовкіної Т.М.,

при
секретарі судового засідання                            Бобуйок
І.Ф.,

за участю:

позивача                                                                     ОСОБА_1,

відповідачки                                                              ОСОБА_3,

її
представника                                                           ОСОБА_5,

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2006 року

за
позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в інтересах
свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, до ОСОБА_3
про визнання недійсним договору довічного утримання укладеного 22 червня 2005
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Він
зазначав, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, належала на праві
власності квартира АДРЕСА_1. За життя вона уклала договір довічного утримання з
відповідачкою та передала у власність ОСОБА_3 вказану квартиру.

Однак
цей договір є недійсним, оскільки порушив права його з ОСОБА_4 малолітньої
дитини, яка залишився без житла, укладений з порушенням ст. 203 ЦК України та з
порушенням ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» без дозволу
органу опіки та піклування. Крім того, дитина є єдиним спадкоємцем майна, а
оскільки спірний договір зареєстрований відповідачкою після її смерті, лише 25
травня 2006 року, то власником майна є малолітня дитина, яка прийняла спадщину
після смерті матері.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2006 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про задоволення позову. На думку апелянта, висновки суду суперечать
обставинам справи та вимогам матеріального права.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі,
з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд дослідивши докази по справі встановив, що 22 червня 2005 року було
укладено договір довічного утримання між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 За договором,
ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 свою квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 взамін цього
зобов'язалася надавати ОСОБА_4 довічне матеріальне забезпечення. Встановивши,
що вказаний договір відповідає вимогам закону та не порушував прав малолітнього
сина ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - ОСОБА_2, суд обгрунтовано відмовив в задоволенні
позову.

Доводи апелянта про невідповідність договору вимогам
закону не є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що дитина на час укладення правочину
проживала з матір'ю, але названа вище квартира належала на праві приватної
власності лише ОСОБА_4 Оскільки квартира не належала дитині, ОСОБА_4 мала право
укласти оспорюваний договір без згоди органу опіки і піклування. За таких
обставин договір не можна вважати таким, що порушує права малолітнього ОСОБА_2,
а посилання апелянта на порушення при укладенні спірного договору вимог
ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства» є безпідставними.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта щодо часу
реєстрації позивачкою права власності на квартиру, оскільки за життя ОСОБА_4,
вона та ОСОБА_3, виконали
всі умови договору довічного утримання та право власності на квартиру перейшло
до останній з часу укладення вказаного договору.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що підстав
для скасування рішення не має.

Керуючись ст.ст.
303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з
дня її проголошення до Верховного Суду України.