Справа
№22ц-416/2007 рік.
першій інстанції - Зарічна
РІШЕННЯ

Іменем      України

27 лютого 2007 року
місто Чернігів

Апеляційний   суд   Чернігівської області у складі: головуючого - судді Скрипки
А.А. суддів - Заболотного
В.М., Ішутко В.М. при секретарі -
Тарасовець О.І., Куксі М.В.

з участю -
ОСОБА_1 та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності на автомобіль, стягнення 1/2
частини його вартості, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Прилуцького міськрайсуду від
25.12.2006 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на автомобіль та стягнення 1/2 частини його вартості.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позивачка пропустила трирічний строк позовної давності,
поважних причин пропуску строку не навела. Суд не взяв до уваги посилання
ОСОБА_1 в тій частині, що строк позовної давності був перерваний шляхом подання
зустрічної позовної заяви до ОСОБА_3 у 2004 році про поділ майна подружжя, в
тому числі і спірного автомобіля, адже згідно ст.79 ЦК України (1963 року)
перебіг позовної давності переривається пред'явленням позову, але такий не
переривається у випадку пред'явлення позову до неналежного відповідача, хоча б
і по тій вимозі, такі правила діють лише у відношенні того відповідача, який
зазначений у позові. Ще однією підставою для відмови в задоволенні позову
ОСОБА_1 є висновок суду про те, що позивачкою не був доведений факт придбання
автомобіля „Опель-Фронтера" під час перебування в шлюбі із ОСОБА_3 за
спільні кошти подружжя, як і не було доведено той факт, що дане майно придбано
внаслідок спільної праці за договором про спільну діяльність із ОСОБА_2

2

В свої апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
зазначене рішення суду і постановити нове про задоволення її позовних вимог. На
думку ОСОБА_1, суд зробив
невірний висновок про те, що вона пропустила трирічний строк позовної давності,
адже нею у 2004 році був
пред'явлений позов до ОСОБА_3 про поділ майна, а згідно вимог ст.79 ЦК України (1963 року), перебіг
строку позовної давності переривається пред'явленням позову, а після перериву
строк обчислюється спочатку. Також, вказує, що безпідставним є висновок суду про
те, що спірний автомобіль був придбаний не за спільні кошти з колишнім
чоловіком. Апелянт вважає, що оскільки, автомобіль був придбаний в 2000 році за
їх спільні кошти для загального користування, він має бути визнаний як спільна
сумісна власність, а Уі частина його вартості від продажу має бути виплачена на
її користь. Цей факт також підтверджений свідками, які давали пояснення в
судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
розгляду, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд послався на
пропущення позивачкою трирічного строку позовної давності та застосував ст.79
ЦК України (1963 року).
Зазначена стаття передбачала переривання строку позовної давності шляхом
пред'явлення позову у встановленому порядку, але якщо позов був пред'явлений до
того ж відповідача. Оскільки, в даному випадку попередній позов був
пред'явлений ОСОБА_1 до іншого відповідача і строк позовної давності почав
перебіг з 2000 року - з часу придбання автомобіля, то такий строк є пропущеним.

Але з таким висновком апеляційний суд не погоджується,
адже строк для подачі позову до суду необхідно рахувати з дати винесення судом
у 2004 році
рішення про поділ майна подружжя між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, яким в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено, в зв'язку з тим, що автомобіль
„Опель-Фронтера", 1994 року випуску, належить відповідачці ОСОБА_2 Крім
того, обидві сторони по справі пояснювали, що за час перебування у шлюбі всі
ввезені із-за кордону автомобілі реєструвалися не тільки за подружжям, але і за
відповідачкою ОСОБА_2, яка є матір'ю відповідача, і ніяких заперечень з цього
приводу у сторін на той час не було. А тому, строк позовної давності позивачкою
ОСОБА_1 не можна вважати пропущеним.

В той же час, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив
ОСОБА_1 у позові, в зв'язку з недоведенням факту придбання автомобіля за
спільні кошти подружжя. Незважаючи на те, що спірний автомобіль
„Опель-Фронтера" був ввезений із-за кордону в 2000 році, тобто за
час перебування сторін в шлюбі, він був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, що
підтверджується митною декларацією (а.с.3-5).

Крім того, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 11.08.2004 року спірний
автомобіль „Опель-Фронтера" визнано таким, що не є спільною власністю
колишнього подружжя ОСОБА_1. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області
від 09.11.2004 року рішення суду першої інстанції в цій частині залишено без
змін (а.с. 19-23).

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вірно відмовив ОСОБА_1 у визнанні права
власності на автомобіль „Опель-Фронтера", 1994 року випуску, і стягненні на її користь 1/2 частини його
вартості.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає
зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини посилання суду про пропуск
ОСОБА_1 строку позовної давності, як на одну із підстав для відмови в
задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ЗОЗ, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 25 грудня 2006 року - змінити,
виключивши з мотивувальної частини посилання суду про пропуск ОСОБА_1 строку
позовної давності, як на одну із підстав для відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.

Головуючий