У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У
К Р А Ї Н И

19 червня 2007 року                                                                                      м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України  в складі:

Левченка
Є.Ф.,  Лихути Л.М.,   Охрімчук Л.І., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від
31 січня 2007 року,

в  с  т
а  н  о  в  и
л  а :

У серпні 2000 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що відповідно договору
позики від 25 грудня 1998 року відповідач отримав від позивача суму у розмірі
12 250 грн., які зобов'язався повернути до 15 січня 1999 року. Оскільки
відповідач всіляко ухиляється від сплати боргу, просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 12 250 грн. та 3% річних
від простроченої суми в розмірі 2 817 грн. 50 коп., чим задовольнити позов.

Рішенням Рівненського міського суду
від 5 жовтня 2006 року, позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі.

Ухвалою
апеляційного суду Рівненської області від 31 січня 2007 року відмовлено в
задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження  рішення Рівненського міського суду від 5
жовтня 2006 року, апеляційну скаргу залишено без розгляду.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та передати справу
на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм
процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних
міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Рішення Рівненського міського суду
від 5 жовтня 2006 року не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки не
переглядалось в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач
був присутнім в судовому засіданні
5 жовтня 2006 року під час проголошення рішення, заява про апеляційне
оскарження рішення суду першої інстанції ним подана 12 жовтня 2006 року, а
апеляційна скарга - лише 7 листопада 2006 року, тобто в порушення вимог ст.294
ЦПК України після спливу зазначеного законом строку на апеляційне оскарження
рішення суду. У поданій заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження
рішення суду, скаржник посилався на характер своєї роботи, пов'язаної із
відрядженнями, але доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску
строку на апеляційне оскарження рішення суду, не надав.

Встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що ухвала постановлена з додержанням судом норм
процесуального права і доводи скарги їх висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу
апеляційного суду Рівненської області від 31 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                      Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук