Справа №2-354/07
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 січня 2007 року                Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого - судді Завальнюка І.В.

при секретарі - Квеквескірі О.О.

за участю адвоката - ОСОБА_2., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Херсонмонолітбуд» про
стягнення вартості квартири,

встановив:

У лютому 2006
року ОСОБА_1 звернулася
до суду із позовом до ВАТ «Херсонмонолітбуд»
посилаючись на те, що 05.09.1994 року між нею та відповідачем було укладено
договір НОМЕР_1, згідно якого останній притягував дольові кошти для будівництва
житла із послідуючою передачею його під заселення відповідно до внесених
часток. Адреса забудови була зазначена в 1 Таврійському мікрорайоні, житловий
будинок НОМЕР_2, загальна площа двокімнатної квартири 54,1 кв.м., вартістю 115
доларів США за 1 кв.м.
загальної площі. Всього вартість квартири була визначена у 6220 доларів США з урахуванням її
розташування на другому поверху. При цьому заселення даного будинку очікувалося
у 1995 році. З боку позивача було виконано всі умови договору. Однак внаслідок
переносу строків здачі будинку в
експлуатацію, за ініціативною відповідача 28.12.1998 року та 29.10.2001 року було
укладено додаткові угоди про зміну та доповнення договору НОМЕР_1. Також у 2003
році відповідач своїм листом уточнив строки
закінчення будівництва на жовтень 2003 року. Однак оскільки потім
відповідач повідомив про неможливість здачі будинку, 28.10.2004 року між
сторонами було підписано додаткову угоду, згідно якої ВАТ «Херсонмонолітбуд»
взяло на себе зобов'язання надати позивачу аналогічну двокімнатну квартиру із
вторинного житлового фонду протягом півроку з моменту підписання угоди, однак
не пізніше здачі в експлуатацію будинку НОМЕР_2 в 1 Таврійському мікрорайоні. Оскільки
зазначений будинок здано в експлуатацію у грудні 2005 року, однак до
теперішнього часу будь-якої квартири позивачу не надано, остання просила суд
винести рішення, яким зобов'язати ВАТ «Херсонмонолітбуд» виконати зобов'язання,
прийняте на себе за додатковою угодою від 28.10.2004
року до договору НОМЕР_1 від 05.09.1994 року, надавши їй двохкімнатну квартиру,
що відповідає умовам договору.

У грудні 2006
року позивач змінила свої позовні вимоги та, зважаючи на неможливість виконати
відповідачем взяті на себе зобов'язання по наданню двохкімнатної квартири, просила суд стягнути із ВАТ
«Херсонмонолітбуд» вартість аналогічної квартири у розмірі 150535
гривень, витрати по проведенню експертизи в розмірі 512 гривень, за оплату
послуг адвоката в розмірі 750 гривень та 27 гривень витрат, пов'язаних із
викликом в судове засідання відповідача, а всього 151824,00 гривень.

В судовому
засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги із
викладених вище підстав, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову
заперечував, пояснивши, що позивач не обґрунтовано вимагає стягнення
вартості квартири.

Вислухавши
пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим
та підлягаючим частковому задоволенню. Судом встановлено, що 05.09.1994 року
між ОСОБА_1, як
дольником, та ВАТ «Херсонмонолітбуд» було
укладено договір НОМЕР_1, згідно якого останнє притягувало дольові кошти для
будівництва житла із послідуючою передачею його під заселення відповідно
до внесених часток. Адреса забудови була зазначена в 1 Таврійському
мікрорайоні, житловий будинок НОМЕР_2, загальна площа двокімнатної квартири
54,1 кв.м., вартістю 115 доларів США
за 1 кв.м. загальної площі. Всього вартість квартири була визначена у 6220
доларів США з
урахуванням її розташування на другому поверху. При цьому заселення даного
будинку очікувалося у 1995 році. Позивач зобов'язувалася сплатити перший внесок
у розмірі 50 % від загальної вартості квартири, а іншу частину шляхом внесення
рівними частками щомісячно до кінця будівництва будинку. Як убачається із
матеріалів справи умови договору позивачем виконано належним чином. При цьому
зазначені обставини також в судовому засіданні не заперечував і представник
відповідача.

У зв'язку із відсутністю фінансування на будівництво 28.12.1998 року та
29.10.2001 року між сторонами було укладено додаткові угоди про зміну та
доповнення договору НОМЕР_1. Крім того,
листом НОМЕР_4 від 18.07.2002 року відповідач повідомив про закінчення строків будівництва
житлового будинку на жовтень 2003 року.

28.10.2004 року між сторонами було підписано додаткову угоду, згідно якої
ВАТ «Херсонмонолітбуд» взяло на себе зобов'язання надати ОСОБА_1 замість житлової квартири, що є предметом договору
НОМЕР_1 від 05.09.1994 року, аналогічну двокімнатну квартиру із вторинного
житлового фонду, протягом півроку, однак не пізніше здачі в експлуатацію
будинку НОМЕР_2 в 1 Таврійському мікрорайоні. При цьому дана додаткова угода
вступила в силу відразу після її підписання.

Відповідно до
ст.ст.526,530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 620 ЦК України у разі
невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність річ, визначену
індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та
вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник,
який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, які
визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день пред'явлення
позову або на день ухвалення рішення.

Таким чином,
оскільки передбачений ст.530 ЦК
України строк виконання зобов'язання відповідачем настав, що останнім не
заперечувалося в судовому засіданні, однак квартиру, що є предметом додаткової
угоди від 28.10.2004 року позивачу не надано, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими.

Однак визначаючи спосіб виконання зобов'язання суд, відповідно до вимог
статей 620, 623 ЦК
України, вважає за необхідне зобов'язати ВАТ «Херсонмонолітбуд» у
двохмісячний термін з дня набрання рішенням законної сили надати ОСОБА_1 квартиру, яка є
предметом додаткової угоди від 28.10.2004 року, а у разі невиконання
зобов'язання в натурі стягнути із ВАТ
«Херсонмонолітбуд» на користь позивача збитки в сумі 150535,00 гривень.

Під збитками, у
даному випадку, слід розуміти втрату кредитором майна, яке він одержав би при
виконання зобов'язання в натурі, тобто зазначеної вище квартири, вартість якої
згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи НОМЕР_3 від 11.10.2006
року складає 150535,00 гривень.

Крім того,
відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають
стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі
1289,00 гривень, які складаються із: 512 гривень витрат на проведення
експертизи, 750 гривень витрат на правову допомогу адвоката та 27 гривень
витрат, пов'язаних із забезпеченням явки представника відповідача до суду.
Також, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, в силу ст.88
ЦПК України останній в розмірі 1505,35 гривень підлягає стягненню із
відповідача в дохід держави.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,212-215 ЦПК України, ст.ст.526,527,530,620,623
ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ВАТ
«Херсонмонолітбуд» надати ОСОБА_1 у
двохмісячний термін з дня набрання рішенням законної сили двохкімнатну квартиру
із вторинного житлового фонду, загальною площею 54,1 кв.м., розташовану на
другому поверсі в житловому будинку 1 Таврійського мікрорайону м. Херсона, а у
разі невиконання зобов'язання в натурі стягнути із ВАТ «Херсонмонолітбуд» на
користь ОСОБА_1 збитки у вигляді вартості квартири в сумі 150535,00
гривень.

Стягнути із ВАТ
«Херсонмонолітбуд» на користь ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 1289,00 гривень.

Стягнути із ВАТ
«Херсонмонолітбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 1505,35 гривень.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.