У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши  3 травня       2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Керченського міського суду від 25 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 21 лютого 2007 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, визнання
недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності
на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у серпні 2004 року вона
уклала з відповідачкою договір довічного утримання.

Вважаючи, що
відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує,
позивачка просила розірвати вказаний договір довічного утримання, визнати недійсним свідоцтво про
право власності на квартиру та визнати за нею право власності на цю квартиру

ОСОБА_1 звернулася до
суду із зустрічним позовом, зазначаючи, що вона належним чином виконувала
укладений між сторонами договір довічного утримання, понесла значні витрати на
придбання продуктів і речей для ОСОБА_2 та провела ремонт у квартирі. Просила
її вимоги задовольнити.

Рішенням Керченського міського суду від 25
жовтня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 21 лютого 2007 року, позов ОСОБА_2 задоволено: договір
довічного утримання, укладений 10 серпня 20043 року між сторонами, розірвано,
свідоцтво про право власності на квартиру визнано недійсним та визнано право
ОСОБА_2 на спірну квартиру.

Додатковим рішенням  Керченського міського суду від 25 грудня 2006
року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1  посилається на невідповідність
висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального
права, порушення норм процесуального права та ставить питання про скасування
зазначених судових рішень і передачу справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись
з ним,  виходили з того, що ОСОБА_1 свої
зобов'язання за договором довічного утримання належним чином не виконувала, а
тому зазначений договір може бути розірваним; у
разі розірвання договору довічного утримання зв'язку з неналежним виконанням
набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно,
яке було ним передане, і має право вимагати його повернення, у цьому разі
витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не
підлягають поверненню.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України    суд касаційної інстанції
не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, визнання
недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на квартиру
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Керченського міського
суду від 25 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 21 лютого 2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду
України
А.Г. Ярема