Справа №938
Головуючий у 1 інстанції Марченко О.П.
Доповідач Лук'янова С.В.
РІШЕННЯ Іменем України

22 березня 2007 року
Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новодворської
О.І. суддів Лук'янової С.В., Олєйникової Л.С.

при секретарі Андра О.А.

розглянув у відкритому  судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за

апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Артемівського

міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2006 року у справі
за позовом

ОСОБА_1 до Артемівської міської
ради і її виконавчому комітету про і  визнання заповіту дійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки,
представника відповідача, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд

встановив:

В березні 2006 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
ОСОБА_2., яка проживала АДРЕСА_1. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді вказаної
квартири, заощаджень в Ощадному банку і сертифікатів. За життя в
лікарні ОСОБА_2. розпорядилася своїм майном, склавши заповіт на її ім'я, який посвідчений черговим лікарем лікарні 24
квітня 2005 року. Інших спадкоємців ОСОБА_2немає. Про
заповіт вона дізналася після смерті ОСОБА_2, коли прийшла до лікарні за
довідкою про смерть ОСОБА_2для поховання останньої. У встановлений
шестимісячний строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де дізналася, що заповіт ОСОБА_2не зареєстрований в єдиному реєстрі заповітів і тому їй
необхідно звернутися до суду для підтвердження дійсності заповіту. У заповіті викладена
воля померлої, заповіт посвідчений з дотриманням вимог закону (а.с.2-3).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17
листопада 2006 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Цим рішенням встановлено, що за ОСОБА_2зареєстрована приватна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право
власності; у філії Артемівського відділення №21 ВАТ Державний
Ощадбанк України знаходяться рахунки із залишками певних сум. ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
знаходилася на лікуванні у терапевтичному відділенні з 4 по 26 квітня 2005 року
з діагнозом: ГХС, стенокардія, атеросклеротичний кардіосклероз, миготлива аритмія, НИВ, церебральний атеросклероз    з
гіпертензією;

2

гостра не госпітальна пневмонія. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2. померла.
Рукописний текст заповіту від імені ОСОБА_2на все її майно на користь позивачки і підписи в ньому посвідчені черговим лікарем
ОСОБА_3 і її особистою печаткою. Станом на 31
серпня 2005^ року у Спадкових реєстрах відсутня інформація про заповіт
ОСОБА_2Свідок ОСОБА_4 пояснила, що коли вона побачила заповіт, останній був
написаний і підписаний, а також посвідчений лікарем; під час приведення до присяги цього свідка і написання ним розписки цей свідок
вчинив інший підпис ніж підпис у заповіті
від її імені. На питання суду про те, хто ще посвідчив заповіт, свідок ОСОБА_4 спочатку відповіла, що „була ще одна жінка";
потім додала, що це була ОСОБА_5, вони разом живуть;
закінчила вона своє пояснення тим, що ОСОБА_5 -
її дочка. Сама ОСОБА_5 до суду не з'явилася. Позивачка не надала інших документів за підписом ОСОБА_2Сама позивачка
пояснила, що вже у п'ятницю лікар її повідомив, що ОСОБА_2. безнадійно хвора
і її будуть виписувати; а заповіт складено
через два дні потому (у неділю 24 квітня 2005 року). Лікар ОСОБА_3 допитана у якості свідка, пояснила, що 24
квітня 2005 року ОСОБА_2. почувала
себе дуже погано; при ній заповіт не писали, хто його писав вона не знає; свідки заповіт не читали; заповіт
вона не забирала і не реєструвала. Позивачка
не змогла пояснити суду звідки у неї з'явився заповіт. Позивачка пояснила, що у день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона
зверталася у нотаріальну контору і писала заяву про прийняття спадщини, у
прийомі якої їй було відмовлено (а.с.110-114).

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2006 року і ' ухвалення по справі нового рішення про
задоволення її позову через невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд прийняв до уваги лише ті пояснення
свідків, які стали підставою для
відмови у задоволенні позову. Заповіт ОСОБА_2 посвідчений черговим лікарем лікарні, що підтверджено у
судовому засіданні. Свідок ОСОБА_4 пояснила,
що поставила свій підпис на заповіті після того, як лікар прочитав заповіт вголос. Черговий лікар Белоцерковська суду
пояснила, що прочитала заповіт вголос і два свідки підписали заповіт; в рішенні
пояснення цього свідка спотворені. Те, що лікарня не повідомила про заповіт
нотаріальну контору, свідчить про юридичну неграмотність адміністрації лікарні; саме цей факт, а також
невнесення заповіту у реєстр змусили її звернутися до суду з вказаним
позовом (а.с. 120-122).

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка підтримала доводи
апеляційної скарги; представник відповідачів не
визнав апеляційну скаргу і просив залишити без змін рішення суду
першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга піддягає частковому
задоволенню, рішення суду першої інстанції -
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні
позову через наступне.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; частина 2
цієї ж статті передбачає, що норми матеріального права вважаються порушеними
або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який
підлягав застосуванню.

Предметом будь-якого позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача,
відносно якої суд повинен винести рішення.

Предметом зазначеного позову є матеріально-правова вимога про визнання дійсним заповіту ОСОБА_2, складеного 24 квітня 2005 року
на користь позивачки (а.с.4).   Цей
заповіт  складений  в  лікарні
за місцем  лікування  ОСОБА_2 і

3

посвідчений з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 1247, 1252, 1253 ЦК України. Діюче законодавство не передбачає
можливості визнавати дійсним односторонній правочин. Позов про визнання заповіту недійсним ніким не заявлений.

Випадки обов'язкової державної реєстрації правочинів передбачаються як ЦК, так і іншими законами. При цьому державну реєстрацію,
правочину не можна ототожнювати з державною реєстрацією нерухомого
майна чи інших об'єктів цивільного права з метою обліку. Згідно п.1.1. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000
року №51/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7
квітня 2005 року за №373/10653, це Положення розроблено з метою захисту майнових прав та інтересів фізичних та юридичних
осіб, створення єдиної системи обліку заповітів та установлює порядок ведення та користування Спадковим реєстром. Таким чином,
останній створено з метою створення єдиної системи обліку заповітів і
той факт, що заповіт ОСОБА_2не зареєстрований
в єдиному реєстрі заповітів сам по собі не є підставою з точки зору закону для
вирішення питання про дійсність заповіту.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції
від 17 листопада 2006 року підлягає
скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позов не ґрунтується на законі.

Керуючись
ст.ст.303, 307 ч.1 п.& 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317 ЦПК України,
апеляційний   суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1
частково задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17
листопада 2006 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Артемівської міської ради і
її виконавчому комітету про визнання заповіту дійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене
у касаційному порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення.