У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема
А.Г., розглянувши  2 квітня      2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 19 жовтня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 22 січня  2007 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2  звернулася до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони
мають   сина.

Повнолітній син
продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, у зв'язку з чим просила її
вимоги задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Луганська від 19 жовтня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду Луганської області від 22 січня
2007 року, позов задоволено частково:
постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти
на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 4 вересня 2006
року,  на період навчання сина в
Луганському вищому професійному училищі № 47, до закінчення навчання - до 30
червня 2007 року.

У обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на  неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність
висновків судів обставинам справи, неповноту з'ясування обставин, що мають
значення для справи, та ставить питання про скасування рішень і передачу справи
на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того, що
батько зобов'язаний утримувати свою повнолітню дитину, якщо вона продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує
матеріальну допомогу; розмір алміентів суди визначили з урахуванням
того, що відповідач має постійний, але мінливий, заробіток,  має на утриманні трьох дітей, непрацюючу
дружину, а також стану здоров'я і матеріального становища позивачки, відповідача
та їх повнолітнього сина.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних  рішень не дають підстав для
висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування
норм  процесуального права, яке призвело
до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5 ч. 3
ст. 328   ЦПК України, у разі якщо
касаційна скарга є необгрунтованою і викладені
в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 19
жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 22
січня  2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема