інстанції - Бутенко О.Ф. Доповідач - Головань A.M.
Справа №22 -
589, категорія  -39-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

4 квітня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої    Бубличенко В.П.

суддів             Сукач Т.О.

Голованя
А.М. при секретарі   Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства закритого типу
«Ульяновський молочний завод» на рішення
Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29 грудня
2006 року , -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного
товариства закритого типу «Ульяновський молочний завод» /далі АТЗ «Ульяновський
молочний завод»/ про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що починаючи з 12.03.1997 року працював на посаді
директора АТЗ «Ульяновський молочний завод» на безстроковій основі.

Наказом за № 36 від 31 серпня 2004 року був звільненим з роботи з підстав
викладених п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін. Проте вважає своє
звільнення незаконним, оскільки із заявою про звільнення до власника підприємства
не звертався, крім того в порушення трудового законодавства трудовий договір
був з ним припинений під час його перебування на лікарняному.

Неправомірні дії відповідача завдали йому моральних
страждань, призвели до втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для організації життя. Розмір відшкодування моральної
шкоди визначив у сумі 1700 грн.

Рішенням Голованівського районного суду від 29 грудня
2006 року позов задоволено частково. ОСОБА_1. поновлено на посаді директора підприємства.
Із відповідача на користь позивача стягнуто 9027,56 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, в дохід
держави 107, 27 грн. судового збору, витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в розмірі 30 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТЗ «Ульяновський молочний завод» ставиться питання
про скасування рішення суду як ухваленого з порушеннями норм матеріального та
процесуального права із постановлениям
нового рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_1без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи справу суд виходив із того, що оскільки звільнення ОСОБА_1було
проведеним з порушенням чинного трудового законодавства, строк звернення до
суду ним пропущено з поважних причин, то він повинен бути поновленим на роботі
з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу та з
відшкодуванням завданої йому моральної шкоди.

Колегія суддів
не погоджується із такими висновками суду виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня,
коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у
справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За правилами ч.1 ст.234 КЗпП у разі пропуску з поважних
причин строків, установлених статтею 233 цього кодексу, суд може поновити ці
строки.

В роз'ясненнях
викладених у п. 4 постанови Верховного Суду України за N 9 від 06.11.92
р. "Про практику розгляду
судами трудових
спорів " /з подальшими змінами/ зазначено, що встановлені статтями 228,
233 строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У
кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення
трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних
причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Статтею 47 КЗпП передбачено, що власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову
книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого
ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи.

В рішення суду першої інстанції не зазначено дати, коли ОСОБА_1. дізнався
або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач у позовній заяві
/а.с.2/ та у поясненнях суду /а.с.198/, теж не вказав дня коли він дізнався про
підстави та день звільнення, а послався на та, що про це йому стало відомо у
жовтні 2004 року після закінчення стаціонарного лікування.

Як убачається з матеріалів справи /а.с. 128/ ОСОБА_1., перебував на
лікуванні в обласній бальнеологічній лікарні починаючи з 9 по 29 жовтня 2004
року і тому колегія суддів вважає, що позивач дізнався про порушення свого
права в кінці жовтня 2004 року.

Тобто позивач повинен був на протязі одного місяця, починаючи із цього часу
звернутися до суду із позовною заявою про поновлення його на роботі.

Однак з таким позовом ОСОБА_1. звернувся до суду лише 25 квітня 2005 р., про що свідчить дата
реєстрації заяви в суді /а.с.2/.

Висновки суду
про те, що позивач позовну заяву про поновлення на посаді подав в місячний
строк після закінчення санаторного лікування, а саме 26.11.2004 р.
спростовуються доданою до справи квитанцією /а.с.3/ про сплату ним 26.04.2005
р. державного мита у розмірі 17 грн., яке
справляється при зверненні до суду.

Колегія суддів вважає, що перебування ОСОБА_1на «Д» обліку і те, що він
протягом 10 років хворіє на ряд захворювань, у відсутності доказів про те, що у
період з жовтня 2004 року /коли йому стало відомо про незаконне звільнення з
роботи/ по 25.04.2005 р. /день подання позову до суду/ існували вагомі
обставини, які перешкоджали йому звернутися до суду, як то - перебування на
стаціонарному чи амбулаторному лікуванні тощо, не може бути визнано поважною
причиною пропуску строку звернення до суду.

Тому колегія суддів вважає неправильними висновки суду першої інстанції
щодо поважності пропуску позивачем строку звернення до суду встановленого ч.1
ст.233 КЗпП України та про поновлення цього строку і вважає, що цей строк ним
пропущено без поважних причин.

З огляду на наведене рішення суду підлягає скасуванню, з підстав
передбачених п.2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, як ухвалене за умов недоведеності
обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та із
порушенням норм матеріального права з постановленням нового рішення про
залишення позовних вимог ОСОБА_1без задоволення.

На підставі ст.47, ч.1 ст.233, ч.1 ст.234 КЗпП України, керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України , колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства закритого типу «Ульяновський
молочний завод» задовольнити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29
грудня 2006 р. скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за весь час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди
залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців, починаючи з 4 квітня 2007 року.