АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-6637
у 1-ій інстанції - Мельник А.В.
Доповідач - Карпенко С.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
міста Києва в складі: головуючого - судді
Карпенко С.О.

суддів
Наумчука М.І., Котули Л.Г.,

при
секретарі      Гайдай І.М.

з участю
позивача,

представників
відповідача Північук Л.І. та Галицького А.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на
рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2007 року

в справі
за позовом ОСОБА_1

до
Національного комплексу «Експоцентр України»

про
визнання незаконним та скасування наказу № 22 від 16.02.07 року,

встановила:

Рішенням
Печерського районного суду міста Києва від 23.05.07 року ОСОБА_1 відмовлено у
позові до Національного комплексу «Експоцентр України» про визнання незаконним
та скасування наказу № 22 від 16.02.07 року.

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати і постановити нове
по суті позовних вимог. Посилається на те, що судом першої інстанції неповно
з'ясовані обставини його відсутності 16.02.07 року на роботі, позивачеві не
було надано можливості надати письмові пояснення з цього приводу.

В суді
апеляційної інстанції позивач апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених
у ній, і просив її задовольнити.

Представники
відповідача Північук Л.І. та Галицький А.В., просили відхилити апеляційну
скаргу, вважаючи рішення суду законним.

Колегія
суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено,
що відповідач є державною госпрозрахунковою установою, що перебуває в
управлінні Державного управління справами відповідно до Положення про
Національний комплекс «Експоцентр України», затвердженого розпорядженням
Керівника Державного управління справами за № 531 від 11.11.02 року.

Генеральний
директор відповідача, що призначається Державним управлінням справами -органом
управління майном, діє на засадах єдиноначальності, безпосередньо і через
адміністрацію Експоцентру здійснює поточне управління (керівництво)
Експоцентром.

Згідно
Розпорядження відповідача від 24.01.07 року № 03 «Про заходи щодо забезпечення
та підвищення трудової дисципліни» з метою підвищення якості роботи та
дотримання Правил внутрішнього розпорядку було окремо визначено та наголошено,
що керівники структурних підрозділів, заступники можуть бути відсутні з дозволу
генерального директора.

Суд
першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що самовільну
відсутність на робочому місці позивача, зважаючи на заперечення керівництва,
слід вважати прогулом, тому у відповідача були передбачені законом підстави для
притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Такий
висновок є правильним і таким, що відповідає фактичним обставинам справи,
зважаючи на наступне.

Позивачем
15.02.07 року через канцелярію було подано заяву з проханням дозволити йому
бути відсутнім на роботі до 14-00 год
у зв'язку з участю в урочистому заході при врученні диплому його сину про
закінчення інституту.

Як
свідчить резолюція генерального директора від 16.02.07 року, дозволу бути
відсутнім на робочому місці не було надано, генеральний директор заперечував
щодо даного прохання позивача.

Проте
позивач, не маючи дозволу генерального директора, самовільно не вийшов на
роботу вранці о 9-00 год
і з'явився на робочому місці після 14 год,
про що був складений відповідний акт.

Наказом
відповідача від № 22 від 16.02.07 року позивачеві оголошено догану з
врахуванням ступеню тяжкості проступку та дотриманням процедури оголошення
дисциплінарного стягнення.

За таких
обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та
обгрунтованим, постановленим з додержанням норм матеріального та процесуального
права, на підставі всебічної, повної, об'єктивної та безпосередньої оцінки
наданих сторонами доказів, висновки якого доводами апеляційної скарги не
спростовані. Тому підстав для скасування такого рішення і задоволення
апеляційної скарги немає.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили до Верховного Суду
України шляхом подання до цього суду касаційної скарги.