апеляційний суд міста києва
МСП,  вул.  Володимирська,  15
Справа №
у 1-ій інстанції - Іванченко М. М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

З грудня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду міста
Києва в складі: головуючого - судді  Карпенко С. О.

суддів
Котули Л.Г.,  Усика Г.І.,

при
секретарі        Ярошенко С. В.,

з участю
ОСОБА_1, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 28 липня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третя особа: Відділ
громадянства,  імміграції та реєстрації
фізичних осіб Деснянського РУГУ МВС України в м.  Києві,
про визнання права особистої приватної власності,  визнання особи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням,  та скасування реєстрації і
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної власності
та усунення перешкод у користуванні,

встановила:

Рішенням
Деснянського районного суду міста Києва від 28.07.07 року первісний позов
задоволений частково. ОСОБА_2
визнаний таким,  що втратив право
користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та
постановити нове,  яким у задоволенні
первісного позову відмовити,  зустрічний
позов задовольнити. Посилається на те,
що при винесенні рішення судом неповно з'ясовані обставини,  що мають значення для справи,  і неправильно оцінені докази,  надані сторонами.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1
просила відхилити апеляційну скаргу з підстав,  наведених у письмових заперечення.

Колегія
суддів,  перевіривши законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  дійшла висновку,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено,  що 12.06.02 року позивач на підставі договору
купівлі-продажу,  посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою СМ.,
придбала квартиру АДРЕСА_1,  яка була зареєстрована   за

позивачем на
праві приватної власності 25.06.02 року Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Відповідно
до довідки ЖЕК №301 у спірній квартирі позивач з дітьми зареєстровані 09.07.02
року,  відповідач - 13.08.02 року.

Суд
першої інстанції,  частково задовольняючи
первісний позов і відмовляючи у задоволенні зустрічного,  виходив з того,  що спірна квартира була придбана позивачкою
за власні кошти в період фактичного припинення між сторонами шлюбно - сімейних
відносин.

Такий висновок
суду є правильним,  враховуючи наступне.

Згідно
укладеної між позивачем і ЗАТ КБ
«Приватбанк» додаткової угоди № 433 до договору про обслуговування
пластикової картки НОМЕР_1 про встановлення кредитного ліміту Віза-сервіс від
12.06.02 року позивач отримала кредит в сумі 5 000 доларів США зі строком
повернення до 12.06.07 року,  який нею
погашений достроково.

12.02.02
року позивач отримала у позику 2 000 долларів США,  які повернула позикодавцю 13.08.02 року.

Статтею
28 КпШС України передбачено,  що суд може
визнати майно,  нажите кожним із подружжя
під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу,  власністю кожного з них.

З
матеріалів цивільної справи № 2-2938 вбачається,  що 18.04.03 року відповідач звернувся до суду
з позовом про розірвання укладеного з позивачем шлюбу,  в якому,
в тому числі,  посилається на
відсутність спору про майно. Рішенням суду від 27.05.03 року позов був
задоволений. При постановленні рішення судом встановлено,  що сторони з 2001 року не підтримують
шлюбно-сімейних відносини,  проживають
окремо,  спільне господарство не
ведуть,  а позивач ОСОБА_2 перебуває у
фактичному шлюбі з іншою жінкою.

Зазначене судове
рішення не оскаржувалося і набуло законної сили.

Згідно  ст. 61 ЦПК України обставини,  встановлені судовим рішенням у цивільній
справі,  що набрало законної сили,  не доказується при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи
встановлене судом у рішенні першої інстанції від 27.05.03 року та відсутність
доказів грошової та іншої участі відповідача у придбанні спірної квартири,  суд вважає,
що спірна квартира була придбана позивачем за власні кошти в період
фактичного припинення між сторонами шлюбно-сімейних відносин.

Згідно
до вимог  ст.  10 ЦПК України,  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається,  як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач
не надав доказів того,  що позивач
перешкоджала йому у користуванні жилим приміщенням,  а також не довів своєї участі в сплаті
експлуатаційних витрат на утримання квартири і прибудинкової території,  сплаті комунальних послуг.

За таких
обставин колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим,  постановленим з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки якого доводами апеляційної скарги не спростовані,  тому підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду немає.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення
Деснянського районного суду міста Києва від 28 липня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена

протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду
України шляхом

подання
до цього суду касаційної скарги.