УХВАЛА Іменем   України

30 травня 2007 року

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді                         Франовської
К.С.

суддів                                                 Широкової Л.В.

Товянської О.В.

при
секретарі судового

засідання                                           Забеліній О.О.

з участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду від
06 грудня
2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу
автомобіля недійсним та поділ спільно нажитого майна та зустрічним позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про визнання права власності
на 1/2 частину квартири, виділення кімнати в користування та поділ
спільно нажитого майна, -

встановила:

У лютому 2006 р. ОСОБА_2 звернулась
до суду з даним позовом, просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21099, кузов НОМЕР_1,
двигун НОМЕР_2, вчинений товарною біржею "Альянц" у м. Бердичеві 09.09.2005 p., укладений між відповідачами ОСОБА_1.
та ОСОБА_3.; поділити майно, що є спільною власністю подружжя,
виділивши на її користь пральну машину
"Індезіт", вартістю 2000 грн., відеомагнітофон, вартістю 300 грн.;
пилосос, вартістю 300 грн. та 1/2 частину вартості автомобіля-14 тис. грн., а
всього на суму 16600 грн. ; з метою забезпечення позову накласти арешт
на вказане майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки ВАЗ
21099, зареєстрований в Бердичівському МРЕВ
на ім'я ОСОБА_3.; стягнути з відповідача на її користь витрати, пов'язані з
розглядом даної справи. Посилалась на те, що з відповідачем ОСОБА_1. перебувала
в зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1980 р. по 19 жовтня 2005 р. Від шлюбу
дітей немає. Під час шлюбу з відповідачем придбали майно: легковий автомобіль,
марки ВАЗ 21099, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1, вартістю 28000 грн., який був
зареєстрований у Бердичівському МРЕВ на ім'я ОСОБА_1.; м'який куточок, вартістю
1200 грн.; меблеву стінку, вартістю 1300 грн.; меблевий кухонний гарнітур,
вартістю 600 грн.; спальний гарнітур, вартістю 1000 грн.; пральну машину
"Індезіт", вартістю 2000 грн.; відеомагнітофон, вартістю 300 грн.; 4
кришталеві вази, вартістю 200 грн.; пилосос, вартістю 300 грн.; телевізор,
вартістю 800 грн.; електричний чайник, вартістю 300 грн.; 4 ковдри,

Справа № 22ц/1067                                           Головуючий у суді 1-ї інстанції Шимко В.П.

Категорія   5                                                                            Суддя-доповідач
Франовська К.С.

2 вартістю   160
грн.; холодильник,  вартістю
200грн.;  покривала-2шт.,  вартістю 160 грн.; електропраску, вартістю
150 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 800 грн.; люстру, вартістю 200 грн. На
загальну суму 37670 грн.

13 грудня 2005
року з довідки МРЕВ вона дізналась, що належний їм легковий автомобіль
перереєстрований з ОСОБА_1., на його сестру ОСОБА_3. Вважає, що відповідачі оформили фіктивну угоду про продаж
автомобіля з метою, щоб вона не мала можливості ставити питання при
поділі майна про виділення їй 1/2 частини вартості "автомобіля. Угода про
продаж автомобіля була оформлена через товарну біржу у м. Бердичеві 09.09.2005 р. Згідно акту оцінки
автомобіля його вартість - 20478 грн., що значно менше його вартості при
купівлі. Спірним автомобілем продовжує керувати ОСОБА_1., що підтверджує
фіктивність правочину.

Ухвалою
Бердичівського міськрайонного суду від 06 квітня 2006 р. накладено арешт на спірне майно : автомобіль, марки ВАЗ
21099, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, який проданий згідно договору
купівлі-продажу та зареєстрований в Бердичівському МРЕВ на ім'я
ОСОБА_3., м'який куточок, меблеву стінку, меблевий кухонний гарнітур, спальний
гарнітур, пральну машину "Індезіт", відеомагнітофон, кришталеві вази,
пилосос, телевізор, електричний чайник, 4 ковдри, холодильник, покривала-2шт.,
електропраску, мікрохвильову піч, люстру, яке знаходиться по АДРЕСА_1. Копію
ухвали направлено на виконання в Державну виконавчу службу в Бердичівському
районі та начальнику Бердичівського МРЕВ.

04 травня 2006 року відповідачем ОСОБА_1. подано зустрічну позовну заяву, в
якій він просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_2, яка придбана в період шлюбу за
спільні кошти і зареєстрована на ім»я ОСОБА_2 , та виділити йому в
користування кімнату № 6, площею 17,1 кв. м., а також приміщення 1,3,4,5 для
загального користування. Крім того, зазначав позивач, у період шлюбу було
набуте ще й інше майно, яке ОСОБА_2 не зазначила
у позові : кухонний комбайн, телевізор, пральну машину "Індезіт",
холодильник "Норд", кухонний куток, загальною вартістю 24978
грн. У зв»язку з цим позивач просив поділити
це майно, виділивши його в натурі відповідачці і стягнувши з неї на його
користь грошову компенсацію половини вартості цього майна 2900 грн.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, відмовилась від позовної
вимоги про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним в зв'язку з
тим, що вказаний автомобіль є їх спільним майном, і вона не вимагає повернення
його в натурі, тому просила суд стягнути на
її користь половину вартості автомобіля (а.с.61).

Рішенням
Бердичівського міськрайонного суду від 06 грудня 2006 р. позовні вимоги ОСОБА_2
та ОСОБА_1. задоволено частково, поділено між ними майно, що належить їм на
праві спільної сумісної власності. Виділено в користування ОСОБА_2 слідуюче
майно: пральну машину "Індезіт" вартістю 2000 грн., відеомагнітофон вартістю 300 грн.; пилосос
вартістю 300 грн.; телевізор вартістю 800 грн., а всього майна на суму 3400
грн. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 10239 грн. половини вартості
автомобіля ВАЗ 21099 синього кольору 2002 року випуску. Виділено в користування ОСОБА_1. слідуюче майно: меблевий
кухонний гарнітур вартістю 600 грн., холодильник "Норд"
вартістю 2000 грн., електричний чайник вартістю 80 грн. та електричну праску вартістю 150 грн., а всього
майна на суму 2830 грн. Для рівності часток у спільному майні сторін стягнуто
з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 570 грн. В визнанні за ОСОБА_1. права власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та виділенні йому в користування кімнату 6
площею 17,1 кв. м. відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_2 110 грн. 69 коп. понесених
нею судових витрат на оплату державного мита та 5 грн. 80 коп.
державного мита на користь держави, а також 30 грн. на користь ТУ ДСА в
Житомирській області за інформаційно-технічно забезпечення розгляду справи.

Ухвалою
Бердичівського міськрайонного суду від 04
квітня 2007 р. виправлено допущену у рішенні Бердичівського
міськрайонного суду від 06 грудня 2006 року описку -

3

вказано, що для рівності часток у спільному майні сторін
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. 570 грн.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове в якому просить поділити майно порівну,
відмовити в розділі автомобіля ВАЗ-21099 та визнати за ним право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_2, виділити йому в користування кімнату 6 площею
17,1 кв. м., приміщення 1,3,4,5 для загального користування.

Апелянт
посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначає
апелянт, суд не взяв до уваги те, що спірний автомобіль продано в період шлюбу
із згоди ОСОБА_2, а виручені гроші вони з дружиною потратили на спільні сімейні
потреби. При поділі спільного майна суд помилився у визначенні грошової
компенсації і неправильно вказав у рішенні про його обов»язок сплатити на
користь ОСОБА_2 146грн.49 коп. грошової компенсації.

Крім того, суд не вирішив його позовну вимогу про визнання за ним права
власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

В запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1. відхилити, посилаючись на те, що безпідставними є твердження
ОСОБА_1. про те, що вона знала про продаж їх автомобіля ВАЗ, і те, що
гроші за продаж автомобіля його сестра віддала їм обом. З квітня 2004 р. до
розлучення, яке відбулось 19 жовтня 2005 р. з ОСОБА_1. ніяких стосунків вона не
підтримувала, проживала за іншою адресою. Про те, що ОСОБА_1. в вересні 2005 р.
продав їх автомобіль вона дізналась лише 13 грудня 2005 р. про, що свідчить
довідка МРЕВ ДАІ Бердичівського МВВС, яка витребувана за її ініціативою і
знаходиться в матеріалах справи.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, рішення - частковому скасуванню з
передачею в цій частині справи на новий розгляд , виходячи з наступного.

Відповідно до
ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з
поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей індивідуального користування,
є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з
листопада 1980 року до 03 грудня 2005 року (а.с.7). В період шлюбу сторони за
спільні кошти придбали легковий автомобіль, марки ВАЗ 21099, 2002 року випуску,
синього кольору, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1, меблевий кухонний гарнітур,
вартістю, 600 грн., пральну машину "Індезіт", вартістю 2000 грн., відеомагнітофон, вартістю 300 грн., пилосос,
вартістю 300 грн., телевізор, вартістю 800 грн., електричний чайник,
вартістю 80 грн.; холодильник "Норд", вартістю 2000 грн.;
електропраску, вартістю 150 грн.

Як встановив
суд, спірний автомобіль ОСОБА_1. за біржовою угодою від 9.09.2005 року продав ОСОБА_3.
(а.с.8).

Звертаючись до
суду із вимогами про поділ майна в натурі, позивач ОСОБА_2 також вимагала визнання недійсним вказаної
біржової угоди з тих підстав, що угода вчинена без її згоди, а також в частині
оцінки автомобіля і просила стягнути з ОСОБА_1. на її користь 14 тис.
грн. вартості проданого автомобіля.

В подальшому, ОСОБА_2 від позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним
відмовилась (а.с.61) і просила стягнути на її користь половину вартості
відчуженого автомобіля.

4

Суд,
в порушення вимог ст. 174 ЦК України,    ухвалу про закриття провадження у справі в
цій частині не постановив і наслідки, передбачені ч.3 ст.206 ЦПК позивачу не
роз»яснив.

Вирішуючи спір
щодо вказаного автомобіля, суд не з»ясував, коли сторони припинили подружні стосунки та ведення спільного
господарства та версію відповідача про витрату виручених коштів на
потребу сім»ї.

Крім того,
визначаючи вартість автомобіля згідно акту оцінки автомобіля, який у справі
відсутній, а про його існування є лише примітка МРЕВ за звороті біржової угоди
(а.с.8), суд не звернув увагу на те, що за біржовою угодою автомобіль ОСОБА_3.
купила у ОСОБА_1. за 200 грн. Біржова угода в цій частині не оспорена, сторони
не дійшли згоди про вартість автомобіля на
момент відчуження, тому суд не мав правових підстав для визначення його
вартості у 20478 грн.

На підставі
наведеного, з урахуванням допущених судом першої інстанції порушень норм
процесуального права, які не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції,
ухвалене за позовом ОСОБА_2 рішення не може бути визнано законним, а тому
підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Зустрічний позов ОСОБА_1. щодо права власності на половину квартири
АДРЕСА_2 суд вирішив правильно і постановив обгрунтоване
рішення.

Відповідно до
п.2 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку
спадкування.

Як вбачається з
матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 за договором дарування,
який вона уклала під час шлюбу 22 березня 2001 року з ОСОБА_4 (а.с.32).

Цей договір у встановленому порядку ОСОБА_1. не оспорив, тому суд правильно
виходив з того, що дана квартира є приватною власністю ОСОБА_2 і не може
бути включена до спільного майна подружжя., виходячи з положень Закону України
«Про власність» та ст.57 СК, а тому обгрунтовано відмовив позивачу у позові.
Рішення в цій частині залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1    задовольнити частково..

Рішення Бердичівського міськрайонного суду від 06 грудня 2006 року в
частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною та поділ майна скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до того ж суду
іншим суддею.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного

Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного

СУДУ-