У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 квітня 2007
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                Григор'євої Л.І.,

суддів:                             Барсукової В.М.                               Балюка
М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за
позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, який діє також в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права на
користування жилим приміщенням та визначення порядку користування ним та за
позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей до ОСОБА_3,
треті особи без самостійних вимог ОСОБА_1, орган опіки та піклування
Комсомольської районної ради м. Херсона про усунення перешкод у користуванні і
розпорядженні жилим приміщенням та виселення,

встановила:

У грудні 2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі
рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 жовтня 2005 року він є
власником квартири АДРЕСА_1.

Посилався на те, що шлюб з ОСОБА_2
розірвано у 1992 році. У 1995 році, без дозволу позивача в квартиру вселилися
колишні члени його сім”ї - відповідачі по справі, які самовільно користувалися
жилим приміщенням, чим створювали йому перешкоди в користуванні жилими та
підсобними приміщеннями, порушували його права як власника.

Позивач просив суд виселити ОСОБА_2
та ОСОБА_3  із займаного ними житлового
приміщення - квартири АДРЕСА_1.

30 січня 2006 року ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права на
користування жилим приміщенням та визначення порядку користування ним.

Посилалися на те, що постійно проживали
з позивачем в квартирі АДРЕСА_1 і вели спільне господарство з березня 1995
року. Після розірвання шлюбу продовжували тривати фактичні шлюбні відносини до
30 квітня 2004 року. З 30 квітня 2004 року по 13 травня 2005 року ОСОБА_1 у
спірній квартирі не проживав, а коли повернувся, то зайняв кімнату площею 9,3
кв.м, а їм виділив кімнати площею 11,3 кв.м та 16,1 кв.м.

Просили визнати за ними право
користування квартирою АДРЕСА_1 та визначити між сторонами порядок користування
квартирою, виділивши їм у користування кімнати площею 9,3 кв.м і 11,3
кв.м.  Допоміжні приміщення залишити у
спільному користуванні.

Доповнивши позовні вимоги, ОСОБА_2
і ОСОБА_3 просили визнати договір міни, укладений 20 січня 2006 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, неповнолітньої доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, квартири АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 недійсним.

Посилалися на те, що договір є
незаконним, оскільки ним порушується їх право на користування жилим
приміщенням, на момент укладення договору міни квартира була предметом спору в
суді.

У травні 2006 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей
до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_1, орган опіки та піклування
Комсомольської районної ради м. Херсона про усунення перешкод у користуванні і
розпорядженні жилим приміщенням та виселення.

Посилався на те, що відповідно до
договору міни, укладеного з ОСОБА_1 20 січня 2006 року, вони стали власниками
квартири АДРЕСА_1, тому просили виселити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з цього жилого
приміщення як тимчасових жильців, які права на займане жиле приміщення не
набувають незалежно від тривалості проживання.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 26 травня 2006 року об”єднано в одне провадження позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені малолітнього сина
ОСОБА_5, неповнолітньої доньки ОСОБА_6, з позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 04 липня 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
який діяв від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_5,
неповнолітньої доньки ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено. Позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3  задоволено частково. Визнано
договір міни, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який діяв від свого імені та
від імені малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, квартири АДРЕСА_1
на квартиру АДРЕСА_2 недійсним. Сторони повернено в попередній стан. В решті
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 25 грудня 2006 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_4
задоволено частково. Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04
липня 2006 року в частині задоволення зустрічного позову про визнання договору
міни недійсним та відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням та виселення скасовано і ухвалено нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору міни,
укладеного 20 січня 2006 року, недійсним відмовлено. Позов ОСОБА_4 задоволено.
Ухвалено виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення. Відстрочено виконання рішення в частині виселення ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 до 1 квітня 2007 року. В решті рішення залишено без
змін.

У поданій до
Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати
рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2006 року, рішення
Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 липня 2006 року залишити в
силі.

Згідно з
частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до
вимог статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи вбачається, що
оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і
процесуального права та передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для його
обов”язкового скасування відсутні.

Керуючись статтями 331, 332, 337
Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Херсонської області від 25 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                        Л.І.
Григор'єва

Судді:

В.М.Барсукова

М.І. Балюк