УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2007 року                                                                             м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів :

Балюка М.І.,

Гуменюка В.І.,

Барсукової В.М.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київського відділу
державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції в
Автономній Республіці Крим, Кримської філії спеціалізованого державного
підприємства (далі - СДП) “Укрспецюст”, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права спільної сумісної власності на будинок, про виділ в натурі
частки будинку та виключення її з опису, про визнання недійсними публічних
торгів, за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання
права власності на будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на будинок, стягнення
грошової компенсації за частку в будинку,

в с т а н о в и л а:

У березні 2004 року ОСОБА_1 звернулась із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_3 з 1975 року, який між ними було розірвано 4 листопада 2003
року. Під час шлюбу в 1980 року ними було
придбано старий будинок АДРЕСА_1. На цій земельній ділянці вона і
відповідач ОСОБА_3 на початку 90-х років
почали спорудження нового будинку, в який згодом вселилися, хоча до
кінця будівництво будинку не було завершене. На час звернення до суду будинок та надвірні будівлі тільки частково здані
в експлуатацію. ОСОБА_2, син ОСОБА_1 та ОСОБА_3, після закінчення школи,
а потім художнього училища в 1995 році, виконуючи роботи по одноразовим договорам, приймав участь в
будівництві другого поверху будинку, надвірних будівель, як своєю
працею, так і шляхом вкладення зароблених ним грошових коштів. До боргу колишнього чоловіка, який з нього стягнутий за
декількома рішеннями суду в 2002-2003 роках на користь третіх осіб і в зв'язку
з чим на вказаний будинок державною виконавчою службою накладено арешт, ні
позивачка, ні їх син не мають ніякого відношення. Грошові кошти, які позичав
відповідач ОСОБА_3, не витрачались на користь
сім'ї, борг за рішеннями суду стягнуто тільки з відповідача ОСОБА_3

Позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що будинок є їх і відповідача спільною сумісною
власністю, кожному з них належить по 1/3 частці цього будинку. Враховуючи викладене,
позивачам належить 2/3 частки, оскільки вони проживають разом. Тому просили виділити 2/3 частки будинку та прибудинкової
території в натурі.

Крім
того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати недійсними публічні торги по
реалізації будинку.
Свої вимоги мотивували тим, що торги, на яких був проданий їх будинок ОСОБА_9 були проведені
Кримською філією СДП “Укрспецюст” за дорученням Київського РВДВС м. Сімферополя. Державний виконавець
якого порушив діюче законодавство і, незважаючи на те, що позивачі звернулися в суд з
позовом про виключення частки будинку з опису поновив виконавче провадження до
розгляду судом їх позову, посилаючись в своїй постанові на те, що ухвалою
колегії суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду АР Крим була
скасована ухвала Київського районного суду м. Сімферополя від 14 квітня 2004 року про
зупинення виконання судових рішень.
Але у вказаній ухвалі суддів Апеляційного
суду АР Крим вказано передати питання про зупинення виконавчого провадження на розгляд того ж суду,
тобто Київського районного суду м. Сімферополя. Державний виконавець згідно з
Законом України “Про виконавче провадження” сам зобов'язаний був зупинити
виконавче провадження до розгляду їх позову про виключення майна з опису. Таким
чином, порушені їх права, як власників частини вказаного будинку.

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5
звернулись з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на
спірний будинок, посилаючись на те, що згідно рішень Київського районного суду
м. Сімферополя від 14 серпня 2002 року, 28 січня 2002 року, 25 листопада 2002
року та 25 липня 2003 року на їх користь з ОСОБА_3 на підставі договорів позики
стягнуто загальну суму 55 553 грн. 27 коп. Проте цей борг не повернуто, а тому
позивачі зобов'язані повернути борг у вигляді майна, яке належить відповідачам
на праві спільної власності.

Рішенням Київського районного суду
м. Сімферополя від 25 жовтня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 27 квітня 2006 року, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано
за ОСОБА_1 і ОСОБА_3 право спільної сумісної
власності на будинок АДРЕСА_1. Виключено з акту опису від 21 березня
2002 року ½
частку будинку АДРЕСА_1 і визнано на неї
право власності за ОСОБА_1 Визнано
недійсними публічні торги по реалізації будинку АДРЕСА_1, проведені 14 січня 2005 р. Кримською філією СДП “Укрспецюст”.
Зобов'язано Київський відділ державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим повернути
ОСОБА_9 внесену нею за придбаний
будинок грошову суму у розмірі 106 998 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
в частині виділу їй та ОСОБА_2 частини будинку АДРЕСА_1 в натурі
відмовлено. У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання за ним права спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 та про виділ в натурі частки
вказаного будинку  відмовлено. У задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення грошової компенсації за 1/3 частку будинку АДРЕСА_1
відмовлено. У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок
АДРЕСА_1 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та
ОСОБА_9 просять скасувати ухвалені рішення суду та ухвалити рішення про відмову
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні їх позовних вимог, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню
частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що  спірний
будинок побудований за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому він є їх спільною
сумісною власністю. Оскільки, прилюдні торги, які відбулись 14 січня 2005 року
по реалізації спірного будинку, проведені з порушенням закону, то вони мають
бути визнані недійсними.

З
такими висновками суду першої інстанції
погодився і суд апеляційної інстанції.

Проте
з такими висновками судів погодитись не можливо.

Встановлено, що спірний будинок був реалізований шляхом проведення
прилюдних торгів у порядку виконання рішень Київського районного суду            м. Сімферополя від 14 серпня 2002
року, від 25 листопада 2002 року, від 28 січня 2002 року та від 25 липня 2003
року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та
ОСОБА_5 боргу за договорами позики в сумі 155 067 грн..

Прилюдні торги - це продаж майна, на
яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації. Під час проведення прилюдних
торгів укладається угода про передачу майна у власність, сторонами якої, з
одного боку, є покупець - учасник прилюдних торгів, котрим може бути фізична чи
юридична особа, а з другого - продавець - відділ ДВС в особі спеціалізованої
організації, яка організовує та провадить ці прилюдні торги за договором з  Державною виконавчою службою. Власником цього
майна стає покупець, котрий запропонував за нього у ході торгів найвищу ціну.

Таким чином, під час проведення
прилюдних торгів укладається угода про передачу майна у власність. Визнання
угоди недійсною можливе з підстав, передбачених Цивільним кодексом України.

Отже,
ухвалюючи рішення, суд першої інстанції
насамперед повинен був встановити юридичну природу правовідносин, які виникли
між ОСОБА_3, Київським
відділом Державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції в АРК та ОСОБА_9 під час укладення зазначеної угоди.

Статтею
145 ЦК УРСР (1963 року) передбачалося, що в разі, якщо майно за плату придбане
у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не
повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це
майно лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було
передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх
володіння іншим шляхом поза їх волею. Витребування майна з зазначених підстав
не допускається, якщо майно було продано в порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

У
статті 61 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що реалізації
арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу,
здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній
основі, на підставі договорів між державною виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах.

Витребування
майна від добросовісного набувача не допускається, якщо воно продано у порядку,
встановленому для виконання судових рішень, навіть і при визнанні неправомірними
дій працівників державної виконавчої служби.

У
цьому випадку, згідно з частиною 3 статті 11 Закону України “Про державну
виконавчу службу” та частиною 2 статті 86 Закону України “Про виконавче
провадження”, шкода (збитки), заподіяна державними виконавцями  фізичним та юридичним особам під час
виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом.

Спірна
квартира була реалізована в порядку, встановленому для виконання судових
рішень. ОСОБА_9 придбала будинок на
прилюдних торгах.

Враховуючи
викладене, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без належного з'ясування
питання, які правові наслідки та зобов'язання настали для кожної сторони після
укладення зазначеної вище угоди.

Крім того, ОСОБА_1 після проведення
прилюдних торгів не оскаржила їх результат, а тому суд незаконно після спливу
строку оскарження прилюдних торгів прийняв рішення про визнання цих торгів
недійсними.

Рішенням Київського районного суду
м. Сімферополя від 25 жовтня 2005 року зобов'язано Київський відділ державної виконавчої служби
Сімферопольського міського
управління юстиції в АР Крим повернути ОСОБА_9 внесену нею за придбаний спірний будинок грошову суму у
розмірі 106 998 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_9
придбала спірний будинок за 110 300 грн. (а.с. 133-135).

Отже, суд першої інстанції не
дослідив всі обставини у справі, не дав їм належної оцінки.

Вияснення
цих обставин має значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив його
без змін.

Оскільки порушення норм
матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не
можуть залишатися у силі і підлягають скасуванню, а справа направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_9, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Сімферополя від 25 жовтня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 27 квітня 2006 року скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Л.І. Григор'єва

Судді:                                                            М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко