АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22
-2818/2007 рік                                         Головуючий
в 1-й інстанції Морозова Л.М.
Категорія   21                                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007
року.                                                                        м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
в складі:

головуючого   судді - Костюченко Н.Є.

суддів                         - Осіяна О.М.,
Басуєвої Т.А.,

при секретарі             - Білоконь Н.В.,

розглянувши
апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Тернівці Дніпропетровської області

на рішення
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2006 року за
позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
м.Тернівці Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

Встановила:

Рішенням
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від  31 жовтня 2006 року позов

ОСОБА_1.
задоволено частково. Стягнуто із відповідача на користь позивача 2550 гривень
на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок отриманого
професійного захворювання та втрати 50 % професійної працездатності і
встановлення третьої групи інвалідності.

В апеляційній
скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
м.Тернівці Дніпропетровської області ставить питання про скасування рішення
суду, та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову,
оскільки суд не врахував всі обставини у справі, а саме те, що позивач не надав
жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення моральної шкоди. Суд
не звернув увагу і на те, що ч.27 ст.77 Закону України "Про державний
бюджет України на 2006 рік" зупинено дію норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного . захворювання, які спричинили втрату працездатності",
якими передбачається виплата моральної шкоди. Крім того, позивачу було
встановлено факт професійного захворювання у 1998 році, тобто до введення в дію
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності".

Перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія судців, вважає, що
апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду необхідно скасувати із
наступних підстав.

Приймаючи
рішення, суд першої інстанції виходив із того, що професійне захворювання,
отримане позивачем, пов'язане із виробництвом, оскільки потерпілий працював на
підприємстві ВАТ "Павлоградвугілля". За висновком МСЕК від 01.07.2002
року йому встановлено стійку. втрату професійної працездатності 50 % в зв'язку
із професійним захворюванням та третю групу інвалідності.

Встановивши, що
позивач є інвалідом третьої групи, постійно відчуває наслідки хвороб, стан його
здоров'я є незадовільний, що примушує його пристосовуватися та організовувати
своє повсякденне життя по новому та постійно лікуватися, стягнув грошову суму
на користь позивача на відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст.21 п
"е", 28 ч.3, 34 ч.3 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та із
застосуванням Правил відшкодування шкоди, затверджених постановою КМУ №472 від
23.06.1994 року та норм Закону України "Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

2

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки
вони зроблені без врахування обставин у справі та норм матеріального права.

Як вбачається із
матеріалів справи професійне захворювання у позивача було встановлене у 1998
році на підставі висновку МСЕК.

Відповідно до
вимог ст.12 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 року,
яка існувала в редакції на час встановлення позивачу стійкої втрати професійної
працездатності відшкодування моральної шкоди було покладено на власника
підприємства.

Закон України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" було введено в дію в 2001 році, тобто після встановлення
позивачу стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно
роз'яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної
шкоди" на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним
законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню
не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання
чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше
вчинених неправомірних дій.

Відповідно до
абзацу другого п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено, що уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими
підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без
правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

За таких
обставин на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України не може бути покладено обов'язку по
відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

В зв'язку із
цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись
абзацом другим п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", ст.12 Закону України "Про охорону праці" від
14.10.1992 року, ст. 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Тернівці Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від  31 жовтня 2006 року скасувати.

В задоволенні
позову ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
м.Тернівці Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Верховного
Суду України протягом двох місяців з моменту його проголошення.