Справа № 2-3031/07 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада
2007 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого
судді Оксюти Т.Г. при секретарі - Богуславець І.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Адміністратор пенсійних фондів
«Україна - Сервіс» про стягнення податку із залишку коштів по індивідуальному
пенсійному рахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом та просить повернути неправомірно утриманий податок
з коштів на індивідуальному пенсійному рахунку у розмірі 2725,09 грн. та
сплатити несплачені за 28 днів вересня 2006 року належні проценти в сумі 350,86
грн..

В судовому
засіданні позивач неодноразово уточняв позовні вимоги та в кінцевому варіанті
своїх уточнень просить повернути неправомірно утриманий податок з коштів, які
були у його приватній власності, у сумі 2725,09 грн.; сплатити несплачені за
вересень 2006 року належні відсотки в сумі 375,90 грн.; повернути неправомірно
утриманий податок із нарахованого на колишні банківські активи інвестиційного
доходу за період з вересня 2001 року по грудень 2003 року в сумі 680,30 грн. та
зайво утриманий податок з січня по грудень 2004 року в розмірі 54,35 грн.;
повернути зайво відраховані кошти на утримання Адміністратора в сумі 1057,47
грн. шляхом неправомірного зменшення належних на праві власності доходів.

Свої вимоги
позивач мотивує тим, що в вересні 2006 року він відмовився від послуг ТОВ
«Адміністратор пенсійних фондів «Україна - Сервіс», яке здійснювало нарахування
йому додаткового пенсійного забезпечення.

Позивач
звернувся до відповідача з заявою про повернення йому внесених коштів. При
перерахуванні вказаних коштів ТОВ «Адміністратор пенсійних фондів «Україна -
Сервіс» утримав 2725,09 грн. податку із зарахованого з грудня 1995 року по
вересень 2001 року на його індивідуальні пенсійні рахунки інвестиційного
доходу.

Вказані дії
відповідача позивач вважає такими, що суперечать вимогам законодавства,
оскільки підпунктами "з" та "ї" пункту 1 статті 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 13-92 від
26.12.1992 року регламентовано звільнення від оподаткування відсотків по
грошових вкладах, та сум, одержаних громадянами в результаті розміщення їх власних
заощаджень на поточних (депозитних) рахунках банків України, в тому числі в
іноземній валюті. За 1995-2001 роки він у період дії цього Декрету одержав
шляхом зарахування на його індивідуальний пенсійний рахунок 20962,20 грн.
доходів (процентів), у тому числі на власні та на колишні банківські активи
відповідно 15710,44 грн. і 5251,76 грн., які зараховувалися щомісячно у
1995-2001 роках на його індивідуальний пенсійний рахунок, проте у вказаний
період не були оподатковані, хоча повинні були бути оподатковані.

Таким чином, на
думку позивача відповідальність за несвоєчасне оподаткування або неправомірне
оподаткування зобов'язаний нести відповідач (податковий агент), а не він.
Нараховані    відсотки отримувались
позивачем щомісячно шляхом їх зарахування на індивідуальний пенсійний рахунок
протягом 1995-2001 років, тобто до введення в дію Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» № 889-ІУ від 22 травня 2003 року.

Позивач вважає,
що 29 вересня 2006 року при виплаті йому коштів, відповідач, утримавши 2725,09
грн. податку, переклав свою відповідальність за порушення податкового
законодавства по несвоєчасному оподаткуванню доходів на нього, тим самим
покаравши його за відмову від його послуг.

Крім того,
позивач вважає, що відповідач з нарахованої йому за 12 місяців 2004 року пенсії
утримував щомісячно податок за ставкою 13 відсотків при встановленій Законом
України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889 від 22 травня 2003 року
ставці 7,8 % (13 х 0,60), що призвело до зайвого стягнення з нього податку в
сумі 54,35 грн.

Зі змісту
договору додаткового пенсійного забезпечення працівників за рахунок коштів
банку "Україна" від 31 серпня 1995 року № 1 вбачається, що
встановлені п. 4.2. цього Договору відрахування у доходи Фонду у розмірі 20
відсотків інвестиційного доходу було скасовано Додатковою угодою від 16.02.2000
року і цей пункт викладено в новій редакції, якою передбачено відрахування у
доходи Фонду не 20, а 10 відсотків інвестиційного доходу. Однак, відповідач з
березня 2000 року по серпень 2006 року продовжував відраховувати замість десяти
двадцять відсотків з таких доходів, внаслідок чого з нього було зайво стягнуто
у свої доходи 1057,47грн. за рахунок недоплати доходів та пенсії на цю суму.

Крім того,
відповідач при розрахунку з ним 29 вересня 2006 року у зв'язку з відмовою від
його послуг усупереч вимогам ст. 85 ЗУ "Про пенсійне забезпечення"
від 05.11.1991 р. № 1788-XII і п. 1. ст. 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ГУ, зі змісту яких
вбачається, що виплата пенсії проводиться за поточний місяць у встановлені
строки, але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, не сплатив
належну йому за вересень пенсію в сумі 375,9 грн. При цьому ні Договором
додаткового пенсійного забезпечення працівників банку "Україна", ні
Договором № 0000/44, ні Тимчасовими Правилами № 002 не передбачено строків
виплати учаснику пенсії. Крім того, на думку позивача, зазначена виплата пенсії
мала бути здійснена без утримання податку, оскільки 01 січня 2007 року йому
виповнилося б 70 років.

Що стосується
повернення неправомірно утриманого податку із нарахованого на колишні
банківські активи інвестиційного доходу за період з вересня 2001 року по
грудень 2003 року в сумі 680,30 грн. то позивач вважає, що нарахована за
вказаний період пенсія за рахунок колишніх пенсійних активів банку підлягала
звільненню від оподаткування аналогічно пенсії за рахунок доходів на його
особисті внески, оскільки з п.п. "в", п. 1. ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України № 13-92 від 26 грудня 1992 року «Про прибутковий податок з
громадян», який діяв на той час, вбачається, що не підлягають оподаткуванню
додаткові пенсії, що виплачуються за умовами добровільного страхування.

Виходячи з
вищевикладеного, позивач просить задовольнити позов і стягнути на його користь
суму заподіяної відповідачем шкоди, яка складає 4893,11 грн.

В судовому
засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, зазначивши,
що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому в їх
задоволенні слід відмовити. Крім того, правомірність оподаткування
інвестиційного доходу від сплачених пенсійних внесків позивачу роз'яснялось
неодноразово як ТОВ «Адміністратор пенсійних фондів «Україна - Сервіс», так і
численними роз'ясненнями Державної податкової адміністрації у м. Києві та
Державної податкової адміністрації України. Вважає вимоги позивача не
обгрунтованими ні податковим законодавством, яке діяло на той період, ні внутрішніми
договорами ТОВ «Адміністратор пенсійних фондів «Україна - Сервіс».

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що
відповідно до Договору №0000/44 додаткового пенсійного забезпечення працівників
банку «Україна» від 22 листопада 1995 року позивач став вкладником пенсійного
фонду банку «Україна». (а. с. 7-8)

Згідно п. 1.1
даного Договору його предметом є додаткове пенсійне забезпечення громадян за
рахунок їх особистих коштів.

Як встановлено в
судовому засіданні в серпні 2006 року позивач відмовився від пропозиції
відповідача переукласти пенсійний контракт та запропонував відповідачу
повернути кошти, що обліковувалися на його пенсійному рахунку шляхом
перерахування грошових коштів на свій вкладний рахунок в банку.

Відповідно з
Витягу з розрахункової відомості №389 від 29.09.2006 року «Повернення пенсійних
активів у зв'язку з достроковим розривом пенсійного договору колишніх
працівників банку «Україна» станом на 29.09.2006 року» сума, яка накопичилася
на рахунку позивача складалася з його особистих внесків та 1328,82 грн. внесків
банку. 15710,44 грн. та 5251,76 грн. становить розподілений інвестиційний
прибуток фонду на вказані внески, (а. с. 19)

Відповідно до
п.9.8.2 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» №889 від 22
травня 2003 року податковий агент утримує та сплачує (перераховує) до бюджету
податок за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього Закону, від: а) 60
відсотків суми:

одноразової
страхової виплати за договором довгострокового страхування життя при досягненні
застрахованою особою певного віку, обумовленого у такому страховому договорі,
чи при її дожитті до закінчення строку такого договору;

виплат пенсії на
визначений строк, що проводиться з недержавного пенсійного фонду учаснику фонду
в порядку та строки, що визначені законодавством;

Відповідно до
пп. 9.2.3, 9.2.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» №889 від
22 травня 2003 року оподаткування процентів (у тому числі дисконтних доходів),
сплачених (нарахованих) з інших підстав, ніж зазначені у підпункті 9.2.1 цього
пункту, здійснюється у загальному порядку, встановленому цим Законом для
доходів, що кінцево оподатковуються при їх виплаті, за ставкою, визначеною у
пункті 7.1 статті 7 цього Закону.

Доходи,
зазначені у цьому пункті, кінцево оподатковуються при їх виплаті за їх рахунок.

Відповідно до
п.9.2.1.податковим агентом платника податку при нарахуванні (сплаті) на його
користь доходів, визначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону, є особа, яка
здійснює таке нарахування (сплату).

Згідно пункту
7.2 встановлено, що за 5 % ставкою оподатковуються: процент на поточний або
депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий рахунок);
процентний або дисконтний дохід за іменним ощадним (депозитним) сертифікатом;
процент на вклад (внесок) до кредитної спілки, створеної відповідно до закону;
інвестиційний дохід, який виплачується компанією, що управляє активами
інституту спільного інвестування, відповідно до закону; дохід за іпотечним
сертифікатом участі, іпотечним сертифікатом з фіксованою дохідністю, відповідно
до закону; дохід за сертифікатом фонду операцій з нерухомістю; дохід, який
виплачується управителем фонду фінансування будівництва; дохід учасника фонду
банківського управління.

Таким чином,
інвестиційний дохід від пенсійних внесків, не може оподатковуватися за ставкою
вказаною в пп. 7.2. статті 7 закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб» на що посилався позивач, а тому ТОВ «Адміністратор пенсійних фондів
«Україна - Сервіс» правомірно застосував пункт 7.1 статті 7 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до
п.7.1. ст.7 даного Закону ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта
оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2-7.3 цієї статті.

Однак, починаючи
з 01 січня 2004 року до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена
п.7.1 статті 7 даного Закону, була встановлена на рівні 13 відсотків від
об'єкта оподаткування .

Згідно до п. 9.8.5. ст..9 Закону сума
доходів, отриманих за договорами довгострокового страхування життя та
недержавного пенсійного забезпечення, що підлягають оподаткуванню відповідно до
підпунктів 9.8.2 та 9.8.4 цього пункту, зменшується на суму страхових внесків,
сплачених за такими договорами до 1 січня 2004 року.

Таким чином, 29
вересня 2006 року ТОВ «Адміністратор пенсійних фондів «Україна -Сервіс»
правомірно перерахував на вкладний рахунок позивача суму 25954,69 грн, яка
отримується шляхом додавання перерахованих пенсійних внесків до інвестиційного
доходу зменшеного на податок з доходів фізичних осіб, тобто з нарахованих сум
при оподаткуванні податків з доходів фізичних осіб ТОВ «Адміністратор пенсійних
фондів «Україна-Сервіс» були виключені суми особистих внесків ОСОБА_1. та
внесків банку і оподатковано лише суму розподіленого у процентному відношенні
до його внесків інвестиційного прибутку фонду в розмірі 20 962,20 грн.

Що стосується
вимог позивача про нарахування та сплату належної йому пенсії за вересень 2006
року у сумі 375,90 грн. без утримання податку в зв'язку з тим, що 01 січня 2007
року позивачеві виповнилося 70 років, - суд вважає, що дана вимога не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в
судовому засіданні у серпні 2006 року позивач відмовився від пропозиції
відповідача переукласти пенсійний контракт та запропонував ТОВ «Адміністратор
пенсійних фондів «Україна - Сервіс» повернути йому кошти, що обліковувалися на
його пенсійному рахунку шляхом перерахування грошових коштів на свій вкладний
рахунок у банку.

29 вересня 2006
року відповідач здійснив виплату коштів, що свідчить про дострокове розірвання
пенсійного контракту, укладеного між сторонами. (а. с. 7-8)

Як встановлено в
судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, нарахована за поточний
місяць пенсія сплачувалась на початку наступною місяця. Таким чином, пенсія за
вересень 2006 року мала бути сплачена позивачеві на початку жовтня 2006 року
лише у випадку чинності пенсійного контракту.

Враховуючи те,
що дію вказаного пенсійного контракту було припинено за ініціативою позивача у
вересні 2006 року, а, отже, у жовтні 2006 року пенсія за вересень того ж року
не могла бути йому сплачена і була розподілена серед вкладників, які входили в
коло вкладників станом на 01 жовтня 2006 року. (а. с. 14-15)

Посилання
позивача на абзац «а» підпункту 9.8.3 пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889 від 22 травня 2003 року як на підставу
звільнення від оподаткування вищезазначених доходів, суд не приймає до уваги, оскільки
вказаною нормою передбачено звільнення від оподаткування сум регулярних та
послідовних виплат (ануїтетів) за договором довгострокового страхування життя
або пенсійних виплат за договором пенсійного вкладу, виплат пенсій на
визначений строк або довічних пенсій, одержувані платником податку і
застосування вказаної норми пов'язується із досягненням платником податку віку,
не меншого 70 років.

Між тим, як було
встановлено в судовому засіданні позивач досяг 70-річного віку 01 січня 2007
року, тобто до перерахування йому суми у зв'язку із достроковим припиненням
пенсійного контракту.

Таким чином,
вимога позивача сплатити йому пенсію за вересень 2006 року без утримання
податку з доходів фізичних осіб не може бути задоволена.

Крім того,
позивач просить повернути йому зайво відраховані кошти на утримання ТОВ
«Адміністратор пенсійних фондів «Україна - Сервіс» в розмірі 1057,47 грн.,
мотивуючи тим, що відповідач неправомірно відраховував у власні доходи двадцять
відсотків від інвестиційного доходу замість передбачених десяти, оскільки
відповідно до додаткової угоди №1 від 28.04.2000 року до договору №1 від
16.02.2000 року було передбачено, що 90 відсотків інвестиційного доходу,
одержаного фондом від обігу коштів вкладника, додатково зараховуються на іменні
пенсійні рахунки отримувачів, а 10 відсотків є доходом фонду.

Однак, дані
вимоги не підлягають задоволенню , виходячи з наступного.

Як встановлено в
судовому засіданні, 16 лютого 2000 року між AT «Агропромисловий
банк «Україна» (Вкладник) та ТОВ «Пенсійний фонд банку «Україна» (Фонд), було
укладено договір додаткового пенсійного забезпечення працівників за рахунок
коштів банку «Україна», умовами якого було передбачено, що 80 відсотків
інвестиційного доходу, одержаного Фондом від обігу коштів вкладника, додатково зараховуються
на іменні пенсійні рахунки отримувачів, а 20 відсотків є доходом Фонду.

21 листопада
2002 року ліквідатором AT «Агропромисловий банк «Україна» було прийнято рішення про
вихід банку з ТОВ «Пенсійний фонд банку «Україна» та відступлення належної йому
частки у статутному фонді Товариства іншому учаснику - ВАТ «АБ «Укргазбанк».

Рішенням зборів
учасників ТОВ «Народний пенсійний фонд «Україна» (ТОВ «Пенсійний фонд банку
«Україна») від 01.07.2003 року було затверджено новий порядок розподілу
інвестиційного доходу, який отримує ТОВ «Народний пенсійний фонд «Україна» від
управління пенсійними активами, сформованими за рахунок пенсійних внесків банку
«Україна», відповідно до якого 80 відсотків щомісячного інвестиційного доходу
було вирішено зараховувати на іменні пенсійні рахунки колишніх працівників і
непрацюючих пенсіонерів банку «Україна» пропорційно розмірам індивідуальних
пенсійних активів, а 20 відсотків інвестиційного доходу було вирішено залишати
в розпорядженні фонду.

Вищенаведений
порядок розподілу інвестиційного доходу діяв і на момент виходу ОСОБА_1. з
числа вкладників фонду.

Відповідно до
абзацу «ї» частини 1 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий  податок  з
громадян»  №13-92  до сукупного оподатковуваного доходу, одержаного
громадянами в період, за який здійснюється оподаткування, не включаються,
зокрема, суми, одержані громадянами в результаті розміщення їх власних
заощаджень на поточних (депозитних) рахунках банков України, в тому числі в іноземній валюті.

Згідно роз'яснення
Державної податкової адміністрації у м. Києві від 07.09.1999 року
№2377/10/31001 додаткова пенсія, сформована за рахунок особистих внесків та
інвестиційного доходу (якщо він одержаний в результаті розміщення цих внесків
на депозитних (поточних) рахунках банків) не оподатковується прибутковим
податком. Частина пенсії, що сформована за рахунок коштів банку та
інвестиційного доходу, нарахованого на ці кошти, оподатковується на загальних
підставах.

Таким чином,
вимоги позивача про повернення йому неправомірно утриманого податку із
нарахованого на колишні банківські активи інвестиційного доходу за період з
вересня 2001 року по грудень 2003 року в сумі 680,30 грн. та зайво утриманого з
січня по грудень 2004 року податку в розмірі 54,35 грн. не підлягають задоволенню,
оскільки не відповідають законодавству України, яке діяло в даний період.

Згідно вимог
ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові
докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.. Обставини, які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких
обставинами суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на які
посилався, як на підставу своїх позовних вимог. В свою чергу представник
відповідача довів обставини, якими обґрунтував заперечення проти позову.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 59, 60, 84, 88, 212-215 ЦПК
України, Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» №889 від 22
травня 2003 року, Декретом Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26 грудня
1992 року «Про прибутковий податок з громадян», роз'ясненням Державної
податкової адміністрації у м. Києві від 07.09.1999 року №2377/10/31001, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адміністратор
пенсійних фондів «Україна - Сервіс» про стягнення податку із залишку коштів по
індивідуальному пенсійному рахунку - відмовити.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.