Головуючий 1 інстанції Демідова В.К.
Справа №   5154, 2007р.         Доповідач Курило В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

З липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів  Санікової О.С.,  Шамрило Л.Г.

при секретарі  Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і Комунального підприємства
„Міськводоканал" міста Харцизьк на рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 17 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Харцизького міської ради, Комунального підприємства
„Міськводоканал" міста Харцизька про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, матеріальної
допомоги на оздоровлення, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2006 року позивач звернувся в суд з таким позовом до Виконавчого
комітету Харцизького міської ради. Він посилався на те, що розпорядженням
Харцизького міського голови №89/1 від 14 березня 2006 року він призначений на
посаду директора Харцизького комунального підприємства „Міськводоканал" по
переводу з посади радника Харцизького міського голови і з ним укладений
контракт.

Але він не зміг приступити до виконання своїх трудових обов'язків через те,
що відповідач не виконав свої обов"язки по захисту його трудових прав. 8
листопада 2006 року він отримав від відповідача листа, яким повідомлявся про
те, що звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

За час перебування на посаді директора підприємства він не отримував
заробітну плату за період з 14 березня 2006 року по 6 листопада 2006 року в
сумі 22436.67 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення 2880 грн., та середній
заробіток за час затримки розрахунку.

Порушенням його законних прав і інтересів йому заподіяно моральну шкоду, на
відшкодування якої необхідна сума у 15000 грн.

Просив стягнути
вказані суми.

Ухвалою Харцизького міського суду від 12 лютого 2007 року до участі у
справі у якості співвідповідача притягнуто Комунальне підприємство
„Міськводоканал" міста Харцизька.

У квітні 2007 року позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути з
відповідачів на його користь не отриману заробітну плату з 14 березня 2006 року
по 6 листопада 2006 року 27490.92 грн., середній заробіток за час затримки
розрахунку з 7 листопада 2006 року

по день розгляду
справи судом, компенсацію
за невикористану
відпустку 4340 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 3360 грн.,
моральну шкоду 15000 грн.

Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 17 квітня 2007
року стягнуто з Харцизького комунального підприємства „Міськводоканал" на
користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі 27490.92 грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку 17347.08 грн., компенсацію за невикористану відпустку
2969.32 грн., моральну шкоду 2000 грн., а всього - 49807.32 грн.

Стягнуто з Харцизького комунального підприємства „Міськводоканал" на
користь держави судовий збір 478 грн. та 8.50 грн., і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду в
частині спору про відшкодування моральної шкоди, він вважає, що суд стягнув
необгрунтовано малу суму.

В апеляційній скарзі Харцизьке комунальне підприємство
„Міськводоканал" ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог через те, що воно
суперечить нормам матеріального і морального права. Позивач ніколи не перебував
у трудових відносинах з підприємством, тому заробітна плата йому не
нараховувалась. Директором підприємства була інша особа.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача,
представників відповідачів, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що скарга позивача задоволенню не підлягає, а
апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з
наступного.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення заборгованості по заробітній
платі, позивач посилався на те, що він фактично не приступив до виконання своїх
обов'язків директора комунального підприємства „Міськводоканал" через те,
що виконком міської ради не представив його трудовому колективу і крім того,
посада директора підприємства була зайнята колишнім керівником ОСОБА_2. Були
порушені його трудові права.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представники відповідача
посилалась на те, що позивач ніколи у трудових відносинах ні з комунальним
підприємством, ні з виконкомом міської ради не перебував, ніякої роботи не
виконував, на підприємстві не знаходився , тому заробітна плата йому не
нараховувалась і у нього не виникло право на отримання будь якої суми.
Призначення ОСОБА_1 директором
підприємства було незаконним, оскільки ОСОБА_3 - за чиїм розпорядженням це
відбувалось, не мав законних повноважень міського голови.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того,
що позивач не був допущений до виконання своїх посадових обов'язків у
зв"язку з перешкодами, що вчинені працівниками комунального підприємства
„Міськводоканал". Тому йому мала бути нарахована заробітна плата, яка за
розміром повинна відповідати розміру заробітної плати ОСОБА_2 - фактичного
директора підприємства .Звільняючи позивача з роботи, відповідач не провів з
ним відповідні розрахунки, не виплатив компенсацію за невикористану відпустку,
матеріальну допомогу до відпустки і заподіяв моральну шкоду.

Але з таким висновком суду погодитися не можливо через те, що він не
грунтується на законі і не відповідає обставинам справи.

Судом встановлено, що 14 березня 2006 року розпорядженням Харцизького
міського голови ОСОБА_3 № 87 директор Харцизького комунального підприємства
„Міськводоканал" ОСОБА_2
звільнений з займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с.
41).

У цей же день міський голова ОСОБА_3 видав розпорядження № 89/1, яким ОСОБА_1 - позивач по
справі, - звільнений з посади радника міського голови з 14

'березня 2006 року і призначений по переводу директором Харцизького
комунального підприємства „Міськводоканал" на умовах контракту з 15
березня 2006 року (а.с.3).

15 березня 2006 року між міським головою ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 укладений контракт на строк з 15 березня 2006 року по 15 березня 2011

року на виконання позивачем обов"язків директора
Харцизького комунального

підприємства „Міськводоканал" (а.с.4-6).

Розпорядженням міського голови №351 від 6 листопада 2006 року ОСОБА_1 звільнений з
посади директора Комунального підприємства „Міськводоканал" 6 листопада
2006 року у зв"язку з поновленням на роботі директора цього ж підприємства
ОСОБА_2 (а.с.7).

З матеріалів справи видно, що і контракт і розпорядження №89/1 та № 87 від
14 березня 2006 року про призначення ОСОБА_1
директором комунального підприємства „Міськводоканал" і звільнення з
цієї посади ОСОБА_2
були підписані ОСОБА_3, який на той час не мав повноважень Харцизького
міського голови. Вказаний факт визнаний рішенням Гірницького районного суду
міста Макіївки від 22 грудня 2005 року, що набрало законної сили, яким
встановлено, що ОСОБА_3 виконував обов"язки міського голови без законних
на те повноважень.

Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 20 липня 2006 року
також визнано, що розпорядження № 87 від 14 березня 2006 року про звільнення
ОСОБА_2 з посади директора Харцизького комунального підприємства
„Міськводоканал" також є незаконним через те, що ухвалене неповноважною
особою ОСОБА_3

Доводи позивача про те, що рішення Гірницького районного суду міста
Макіївки, яким визнаний факт відсутності у ОСОБА_3 повноважень міського голови
набрало чинності тільки 16 березня 2006 року, а розпорядження про його
призначення на посаду директора підприємства видано 14 березня 2006 року тобто
правомочним міським головою безпідставні і не можуть бути прийняті до уваги.
Вказаним рішенням місцевого суду визнано, що взагалі ОСОБА_3 незаконно
виконував обов"язки міського голови і саме з цих підстав прийняті ним  розпорядження визнані судом незаконними.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Отже, розпорядження № 89/1 від 14 березня 2006 року про призначення ОСОБА_1 директором
комунального підприємства, підписане неправомочним міським головою, не могло
протягнути юридичних наслідків.

Відповідно до ч. З і 4 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору
оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу
про зарахування працівників на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і
тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було
допущено до роботи.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про оплату праці" та ч. 1 ст. 94
КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за
виконану роботу.

Судом встановлено, що позивач після ухвалення 14 березня 2006 року ОСОБА_3
розпорядження про призначення ОСОБА_1
директором комунального підприємства „Міськводоканал" і після
укладання з ним контракту фактично роботу директора підприємства не виконував,
у штаті підприємства не перебував, тому відповідно до ст. 1 Закону України „Про
оплату праці" і ч. 1 ст. 94 КЗпП України у нього не виникло права вимагати
виплати йому заробітної плати лише за наявності у нього у трудовій книжці
запису про призначення його директором підприємства.

Навпаки, судом встановлено, і це не оспорює позивач, що обов'язки директора
підприємства фактично виконував ОСОБА_2,
якого незаконно звільнити з посади намагався ОСОБА_3

Вказані факти підтверджуються наданими сторонами доказами, зокрема,
табелями обліку робочого часу, відомостями на заробітну плату, з яких видно, що
директором Харцизького комунального підприємства „Міськводоканал" був
ОСОБА_2, саме
йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. А позивач у трудових
відносинах з підприємством не перебував.

Доводи позивача про те, що йому в цьому вчинили перешкоди працівники
підприємства і його посилання на акти, що є на а.с. 29, 30 безпідставні і не
можуть бути прийняті судом до уваги. Розпорядження про призначення ОСОБА_1 ухвалене
неправомочною особою, тому претензії ОСОБА_1
на посаду директора комунального підприємства були незаконними.

За таких умов у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з
Харцизького комунального підприємства на користь ОСОБА_1 будь якої грошової суми.

Не має підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної
плати і компенсаційних платежів з виконкому Харцизької міської ради. Судом
встановлено, що позивач не перебував у трудових відносинах з виконкомом, посади
директора комунального підприємства Харцизький „Міськводоканал" у штатному
розкладі виконкому не знаходилась і сам позивач ніколи у штат працівників
виконкому не зараховувався, ніякої роботи у виконкомі він не виконував.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не застосував матеріальний закон,
що мав бути застосований, зробив висновки, що не відповідають обставинам
справи, ухвалив незаконне рішення, яке відповідно до п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1
про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки
розрахунку, компенсації за невикористану відпустку, допомоги до відпуски не
грунтуються на законі, в їх задоволені необхідно відмовити.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.
237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків
і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом
встановлено, що правовідносини між сторонами не регулюються нормами вказаного
закону оскільки вони не перебували у трудових відносинах.

Керуючись ст.ст.
304, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Харцизького комунального підприємства
„Міськводоканал" задовольнити. Рішення Харцизького міського суду Донецької
області від 17 квітня 2007 року скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Харцизького комунального
підприємства „Міськводоканал" і виконкому Харцизької міської ради про
стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,
компенсації за невикористану відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення і
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу його
проголошення   і  може
бути   оскаржене   у
касаційному  порядку   безпосередньо  до

Верховного Суду протягом  двох місяців з дня проголошення рішення суду апеляційної
інстанції.