Справа №2-5
року                                                                                                               смт Куйбишеве
районний суд Запорізької області в складі:
судді Скляра С.Ю.,
секретарі судового засідання Грицан А.В.,
позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької
області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, третя особа комунальне
підприємство „Куйбишевське бюро технічної інвентаризації", -
Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла 11 жовтня 2006 року.
Позивач ОСОБА_1 вказала, що з
врахуванням похилого віку та стану здоров'я вона у вересні 2005 року домовилась
з відповідачем ОСОБА_3 про умови свого довічного утримання. При цьому ОСОБА_3
зобов'язалась утримувати ОСОБА_1, за рахунок чого мала отримати у власність
належний останній житловий будинок АДРЕСА_1.
ОСОБА_1 погодилась з пропозицією ОСОБА_3 укласти замість договору
довічного утримання договір купівлі-продажу житлового будинку за невелику суму
грошових коштів для зменшення витрат по сплаті державного мита. 03 жовтня 2005
року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу належного ОСОБА_1
житлового будинку за 100 гривень. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань
по утриманню ОСОБА_1, остання вимушена була звернутися до суду з позовом про
визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним з поверненням
обох сторін у первісний стан, який мав місце до виконання сторонами правочину.
Позивач ОСОБА_1 зазначила, що іншим шляхом захистити свої права на довічне
утримання не в змозі, оскільки оспорюваним
договором відповідні обов'язки відповідача ОСОБА_3 не передбачені.
В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги по тих підставах, які нею
були вказані у позові, та надала відповідні пояснення. Позивач додатково
пояснила, що підтвердженням укладення нею з ОСОБА_3 насправді договору довічного
утримання є наявність сукупності фактів. Так, вона після укладення договору
купівлі-продажу житлового будинку
продовжувала у ньому проживати, з реєстраційного обліку не знімалась. ОСОБА_3 у
свою чергу провідувала ОСОБА_1, купувала для неї продукти харчування,
готувала їжу, розпоряджалась належними останній грошовими коштами, доглядала її
під час знаходження на лікуванні в Куйбишевській центральній районній лікарні
Запорізької області. Позивач ОСОБА_1 зазначила, що влітку 2006 року ОСОБА_3
почала рідше її провідувати, погіршало харчування, значний проміжок часу вона
самостійно проводила у замкненому будинку без сторонньої допомоги. ОСОБА_1,
повідомивши ОСОБА_3 про намір розірвати домовленість про своє довічне
утримання, отримала від неї відмову щодо повернення у власність житлового
В судовому
засіданні вимоги позивача ОСОБА_1 були повністю підтримані її представником ОСОБА_2.
третьої особи - КП „Куйбишевське бюро технічної інвентаризації", В судове
засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений
належним чином. Справа розглянута за відсутності представника третьої особи у
зв'язку із задоволенням відповідного клопотання цієї особи.
Відповідач ОСОБА_3 про час і місце судового засідання повідомлялась
належним чином, про що свідчить розписка про одержання нею судової повістки, в
судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила.
Зі згоди позивача ОСОБА_1 суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з
Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З пояснень позивача ОСОБА_1 встановлено, що через похилий вік та стан
здоров'я вона у вересні 2005 року домовилась з відповідачем ОСОБА_3 про умови
свого довічного утримання. При цьому ОСОБА_3 зобов'язалась утримувати ОСОБА_1,
за рахунок чого мала отримати у власність належний останній житловий будинок
АДРЕСА_1. ОСОБА_1 погодилась з пропозицією
ОСОБА_3 укласти замість договору довічного утримання договір купівлі-продажу
житлового будинку за невелику суму грошових коштів для зменшення витрат по
сплаті державного мита.
Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
03 жовтня 2005 року сторони у справі уклали договір
купівлі-продажу житлового будинку, за яким ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняла
у власність житловий будинок зі всіма будівлями та господарчими спорудами, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Продаж будинку за домовленістю сторін вчинено
за 100 грн., у той час, як за даними КП „Куйбишевське бюро технічної
інвентаризації" загальна вартість будівель та споруд становить 4972 грн.
З матеріалів справи, а також враховуючи пояснення
позивача ОСОБА_1, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, судом
встановлено, що сторони - ОСОБА_1 і ОСОБА_3, насправді уклали договір довічного
Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду)
одна сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або)
Обставина укладення сторонами
насправді договору довічного утримання підтверджується сукупністю
Так, продаж будинку вчинено за 100 грн., хоча загальна
вартість будівель та споруд становить 4972 грн. (а.с.8). Після продажу ОСОБА_1
належного їй будинку, вона продовжувала в ньому проживати, з реєстраційного
обліку не знімалась, що також підтверджується
відомостями з паспорту (а.с.7). На виконання зобов'язання по догляду,
відповідач ОСОБА_3 провідувала ОСОБА_1, купувала для неї продукти
харчування, готувала їжу, розпоряджалась належними останній грошовими коштами,
доглядала її під час знаходження на лікуванні в Куйбишевській центральній районній
лікарні Запорізької області.
Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді
Враховуючи встановлені обставини у справі, суд прийшов до
висновку про неможливість застосування положень, передбачених ч.2 ст.235 ЦК України,
оскільки в удаваному правочині зовнішнє волевиявлення не збігається з
внутрішньою волею сторін. Такий правочин - договір купівлі-продажу житлового
будинку, є недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки правочин, який сторони насправді
вчинили - договір довічного утримання, суперечить вимогам закону.
ст.ст.744,749,751 ЦК України
істотними умовами договору довічного утримання (догляду) є умови про предмет та
оцінку матеріального забезпечення відчужувача.
За матеріалами справи судом встановлено, що сторони
- ОСОБА_1 і ОСОБА_3, укладаючи насправді договір
довічного утримання (догляду), істотні умови такого договору у визначеній
законом формі не визначили. За таких обставин відчужувач - позивач ОСОБА_1
позбавлена права вимагати від набувача - відповідача ОСОБА_3 виконання своїх
обов'язків, визначених договором.
Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.215, ч.1
ст.216, ст.ст.235,744,749,751 ЦК України, ст.ст.10,11,60,209,212-215,224-226 ЦПК України,
суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Договір купівлі-продажу житлового будинку зі всіма
будівлями та господарчими спорудами, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, укладений від 03 жовтня 2005 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, - визнати недійсним.
Повернути обидві сторони у первісний стан, який
мав місце до виконання сторонами правочину, а саме:
визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок зі всіма
будівлями та господарчими  спорудами,  який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.; стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100 (ста) гривень. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Запорізької області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання
Суддя