Справа № 2-83
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючій судді Цалко А.А., при секретарі Єршовій Я.Ю., з участю адвоката
ОСОБА_1., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ялті
цивільну справу за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3про стягнення боргу за договором
позики та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и
в:

Позивачка
звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки 50500
гривень боргу за договором позики, моральну шкоду в розмірі 1500 гривень та
судові витрати по справі в розмірі 550 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим,
що відповідачка взяла у неї в борг 18 серпня 2005 року 10000 умовних одиниць,
що на даний час за офіційним курсом валют Національного банку України становить
50500 гривень, про що написала письмову розписку. При зверненні до відповідачки
16 березня 2006 року та до теперішнього часу остання суму боргу не повернула,
тобто ухиляється від виконання свого зобов'язання. Неправомірними діями
відповідачки змінився ритм її життя, вона терпіла моральні страждання,
нервувала та переживала, внаслідок чого змінилися її взаємовідносини з рідними
та друзями.

Позивачка
та її представник у судовому засіданні позов підтримали.

Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснивши,
що ніяких грошей вона у позивачки не займала та договір позики з позивачкою не
укладала. Вона просила позивачку допомогти їй продати квартиру. Позивачка
обіцяла продати квартиру за 40000 доларів США, їй віддати 30000 доларів США, а
10000 доларів США залишити собі, та, що її не обдурили, вона написала, що
зобов'язується віддати позивачці гроші.

Заслухавши
пояснення сторін, представника позивачки та думку адвоката, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку:

Відповідно
до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, - зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу
ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, - за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошті або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом
встановлено, що 18 серпня 2005 року ОСОБА_3. було написано зобов'язання про те,
що вона „зобов'язується повернути по першій вимозі ОСОБА_2десять тисяч (10000
у.е.)” (а.с. 24).

Статтею 1047 ЦК України передбачено,
що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно
від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи
з вищевказаних положень закону, договір позики повинний бути укладений у
письмовій формі як шляхом укладення єдиного документа, який підписується
сторонами договору, так і іншими способами.

Судом
встановлено, що ніякого договору позики між сторонами не укладалось, а наданий
суду письмовий обов'язок не посвідчує передачу ОСОБА_2. визначеної грошової
суми відповідачці. Не зрозуміло також, про які саме грошові одиниці йде мова,
тому що в тому документі не вказано, якою саме валютою повинно бути виконано
зобов'язання.

Згідно
до ч. 1, 2 ст. 218 ЦК України, - недодержання сторонами письмової форми
правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім
випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

При
таких обставинах, оскільки сторонами не була дотримана проста письмова форма
угоди та між ними виник спір відносно факту укладення угоди, рішення суду не
може бути засновано на показаннях свідків.

Позивачкою
же не надано суду жодного письмового доказу, аудіо- або відеозапису в
підтвердження факту укладення між нею та відповідачкою саме договору позики та
факту передачі грошей.

При
таких обставинах, в позові ОСОБА_2. повинно бути відмовлено у повному обсязі.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст.
207, 208, 218, 533, 1046-1051 ЦК України,

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_2до ОСОБА_3про стягнення боргу за договором позики та відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду АРК через
Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст. 294-296 ЦПК
України.

СУДДЯ