Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
Головуючого - Сеніна Ю.Л.,
Суддів:              Левченка
Охрімчук Л.І.,   Романюка Я.М.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовами товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Карат”
до ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування збитків,
в с т а н о в и л а :
У квітні 2006 року ТОВ “Карат”
звернулося до суду з зазначеними позовами, посилаючись на те, що 10 січня 2003
року уклало із кожним з відповідачів договори оренди земельних паїв строком на
3 роки, на підставі таких договорів товариство користувалося земельною ділянкою
на полі Чугинської сільської ради, бригада № 1, контур № 1 і згідно плану
проведення сільськогосподарських робіт весною та восени 2005 року провело
роботи по внесенню добрив, обробці ґрунту і поліпшення його якості, проте
ОСОБА_3 у серпні 2005 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 у вересні 2005 року
отримали Державні акти про право приватної власності на земельні ділянки та в
грудні           2005 року повідомили про
те, що мають намір достроково розірвати договори оренди і переукладати договори
не бажають; в зв'язку з такими обставинами та достроковим розірванням відповідачами
договорів товариство понесло затрати на обробіток ґрунту під майбутній урожай
2006 року, а отже йому заподіяні збитки.
Позивач просив стягнути
на відшкодування збитків із ОСОБА_2 2658 грн.              68 коп., з ОСОБА_3 - 4157 грн. 06
коп., з ОСОБА_1 - 2501 грн. 20 коп., із ОСОБА_4 - 4479 грн. 83 коп.
Судом зазначені позови
ТОВ “Карат” об'єднано в одне провадження.
Рішенням
Станично-Луганського районного суду від 8 листопада 2006 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 14 березня 2007 року,
позови задоволено частково, постановлено стягнути на користь позивача на
відшкодування збитків із ОСОБА_1 - 965 грн., ОСОБА_3 - 1602 грн., ОСОБА_2
-         1025 грн.,  ОСОБА_4 - 2208 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4просять скасувати ухвалені в справі судові рішення та передати
справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 січня
2003 року між ТОВ “Карат” та ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_4 було укладено
договори оренди земельних часток (паїв), строк дії договорів було визначено до
10 січня 2006 року, навесні та восени 2005 року за замовленням ТОВ “Карат” було
проведено роботи по обробітку землі;  30
серпня 2005 року ОСОБА_3, 26 вересня 2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4
одержали Державні акти про право приватної власності на земельні ділянки.

Задовольняючи частково позови,
суд виходив із того, що відповідачі отримали Державні акти про право приватної
власності на земельні ділянки, що свідчить про дострокове розірвання ними
договорів оренди земельних часток (паїв), а отже вони повинні відшкодувати ТОВ
“Карат” збитки, які полягають у витратах товариства на обробіток землі навесні
та восени 2005 року - заробітна плата трактористів, нарахування на заробітну
плату, вартість дизпалива, амортизація техніки, вартість добрив,
адміністративно-управлінські витрати.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України “Про оренду землі” договір
оренди  землі  -
це  договір,  за
яким орендодавець зобов'язаний за  плату
передати  орендареві  земельну
ділянку  у володіння
і  користування на певний строк,  а орендар зобов'язаний використовувати
земельну ділянку відповідно до  умов  договору
та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 31 Закону України “Про оренду землі” договір оренди
землі припиняється в разі, зокрема, закінчення
строку, на який його було укладено. Договір
оренди  землі  припиняється
також  в інших випадках, передбачених
законом. Договір оренди землі може бути розірваний
за  згодою  сторін. На  вимогу
однієї  із  сторін договір оренди може бути достроково розірваний
за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання
договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається,
якщо інше не передбачено законом або цим договором.

За статтею 32 цього ж Закону на вимогу однієї
із сторін договір  оренди  землі
може  бути достроково   розірваний
за  рішенням  суду  в  разі
невиконання сторонами обов'язків,  передбачених статтями 24 і 25 цього  Закону та  умовами
договору,  в разі випадкового
знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає
передбаченому  договором використанню
земельної ділянки,  а також на
підставах,  визначених Земельним
кодексом України та іншими законами України. У разі
розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна  сторона
має  право  вимагати в іншої сторони відшкодування понесених
збитків відповідно до закону.

Стаття 28 Закону України “Про
оренду землі” передбачає, що орендар має право на відшкодування збитків,  яких він
зазнав унаслідок невиконання орендодавцем
умов,  визначених  договором оренди землі. Збитками
вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у
зв'язку з невиконанням або
неналежним виконанням  умов  договору орендодавцем,  а також витрати,  які
орендар  здійснив  або
повинен   здійснити  для відновлення
свого порушеного права; доходи, які
орендар міг би реально отримати в разі належного виконання
орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат  орендаря
визначається  на  підставі документально
підтверджених даних. У разі
дій  орендаря,  не передбачених договором оренди,  що призвели  до
зміни  стану  земельної
ділянки,  витрати   на
їх здійснення орендодавцем не відшкодовуються. У
разі  здійснення  орендарем за письмовою згодою орендодавця поліпшення  орендованої
земельної  ділянки  за
власний   рахунок орендодавець  зобов'язаний
компенсувати витрати на її поліпшення, якщо інше не
передбачено договором оренди. Здійснені
орендарем  без   згоди
орендодавця   витрати   на поліпшення    орендованої   земельної
ділянки,   які   неможливо відокремити  без
заподіяння  шкоди  цій
ділянці,  не  підлягають відшкодуванню. Орендар
вправі  залишити  за
собою  здійснені ним за власний рахунок
вигоди від поліпшення орендованої земельної ділянки,  якщо ці  поліпшення
можуть  бути  відокремлені
без  заподіяння  шкоди земельній
ділянці.

В обґрунтування позовних вимог
ТОВ “Карат” посилалось саме на те, що договори було достроково розірвано
відповідачами, і підставами позовів зазначено ч. 3 ст. 32 Закону України “Про
оренду землі” та ч. 3 ст. 652, ч. 2 ст. 782 ЦК України.

У свою чергу, заперечуючи проти
позову, відповідачі посилались на те, що договори оренди земельних часток
(паїв) достроково ні вони, ні ТОВ “Карат” не розривали, строк дії таких
договорів було встановлено до 10 січня 2006 року і саме до такого строку
договори діяли, їм виплачувалась орендна плата, а вони відповідно виконували у
повному обсязі свої обов'язки згідно умов договорів, як орендодавці, натомість
скористались своїм правом і відмовились продовжувати терміни дії договорів чи
переукладати їх, про що завчасно повідомили позивача і ТОВ “Карат” про таке
повідомлення не заперечує; за таких обставин відповідачі зазначали, що жодна із
сторін договорів не порушувала питання про їх розірвання, тому й відсутні
підстави вважати договори розірваними, так як вони припинені на підставі ст. 31
Закону України “Про оренду землі”; з урахуванням наведеного, положень ст. 96 ЗК
України, ст. 28 Закону України “Про оренду землі” вони не зобов'язані
відшкодовувати ТОВ “Карат” витрати, понесені останнім на обробіток землі, до
того ж позивач не надав доказів на підтвердження того, що витрати поніс
фактично і вони є для нього збитками.

Суд у
порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув,
доводи відповідачів належним чином не перевірив, у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що їх
регулює, не перевірив строку дії договорів та часу їх припинення, не з'ясував
чи виконувались умови таких договорів до сплину строку їх дії, не вирішив
питання щодо правових підстав припинення договорів, не встановив та не зазначив
у рішенні фактів, які свідчать саме про розірвання відповідачами договорів, з
огляду на те, що строк їх дії було визначено до 10 січня 2006 року і ТОВ
“Карат” не заперечувало того факту, що відповідачі після одержання Державних
актів про право приватної власності на земельні ділянки повідомили товариство
про відмову укласти договори земельних ділянок на новий строк ще в грудні 2005
року.

З урахуванням наведеного,
посилання суду, як на підставу задоволення позовів, на   ч. 3 ст. 652 ЦК України, ст. 32 Закону
України “Про оренду землі” є необґрунтованим.

Безпідставним є й
посилання на ч. 2 ст. 782 ЦК України, оскільки зазначена стаття передбачає
право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі,
якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд,
а на такі обставини ТОВ “Карат” в позовній заяві не посилалось.

Апеляційний суд у порушення вимог
ст.ст. 303,  315 ЦПК України у достатній
мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Станично-Луганського
районного суду від 8 листопада 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 14 березня 2007 року
скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
Ю.Л.Сенін

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк