УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 березня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у
складі:

головуючого
- судді              Ломанової Л.О.,

суддів:                                     Притуленко О.В.,

Мамасуєвої Л.О.

при секретарі                         Цендра О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1., його
представника ОСОБА_4., відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа -Управління
освіти Керченської міської ради, про визначення місця проживання дитини, за зустрічним
позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1., про визначення місця проживання дитини, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Керченського
міського суду АР Крим від 30 листопада 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006 року ОСОБА_1. звернувся з позовом до
ОСОБА_2. про визначення місця проживання дитини - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між
сторонами не була досягнута згода щодо місця проживання дитини. З червня 2006 року
за згодою дитини останній мешкає з ним, але відповідачка проти цього заперечує.
Вважає, що в інтересах дитини визначити його місця проживання з ним.

У вересні 2006 року ОСОБА_2. звернулася до ОСОБА_1з
зустрічним позовом, в якому посилаючись на те, що останній не має можливості
надати дитині належний догляд, просила визначити місця проживання дитини з нею.
Крім того, вказує на те, що недоцільно роз'єднувати сина ОСОБА_3 з сестрою -
ОСОБА_5, 1997 року народження, яка залишилася при ній.

Рішенням Керченського міського суду АР Крим від
30.11.2006 року позов ОСОБА_1. задоволений.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2., посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду
скасувати із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишився той
факт, що ОСОБА_1. забрав до себе дитину після розірвання шлюбу у зв'язку з тим,
що вона хворіла та проходила лікування, після чого повернути дитину не.
погодився.

Обговоривши наведені у скарзі доводи, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2
ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

Головуючий суду першої
інстанції:         Шкуліпа
В.І.

Справа
№ 22-ц-336-Ф/07

Суддя-доповідач суду апеляційної
інстанції:        Притуленко О.В.

2

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК
України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того,
з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися
судом.

При вирішенні
спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини що мають істотне
значення.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції виходив із того, що обидві сторони можуть забезпечити
дитині належні умови для її розвитку, нормальні умови життя, але дитина
висловила свою думку про те, що йому більше подобається проживати з батьком і
він бажає жити з ним.

Відповідно до
висновку органу опіки та піклування місце проживання дитини доцільно визначити
з батьком.

Матеріали справи
свідчать про те, що ОСОБА_1. має можливість забезпечити дитині належне
виховання, сприяє здобуттю дитиною освіти у закладі освіти, має необхідні умови
для життя та розвитку дитини.

За таких
обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про доцільність
визначення місця проживання дитини з батьком.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_2. посилається на те, що у зв'язку з режимом праці ОСОБА_1. не має
можливості особисто' виховувати дитину внаслідок чого дитину фактично виховують батьки позивача. При цьому посилається на
пояснення свідка ОСОБА_6

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта необгрунтованими, оскільки
вони суперечать сукупності зібраних у справі доказів з яких вбачається, що
ОСОБА_1., який працює складником потягів станції Керч-Порт Кримської дирекції
залізничних перевезень, незважаючи на режим своєї роботи, належно виконує
обов'язки батька. Відповідно до листа керівництва загальноосвітньої школи № 26
ОСОБА_1. систематично контролює успішність дитини та його поведінку. ОСОБА_1.
має необхідні умови для життя та розвитку
дитини, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов. Позивач
піклується про стан здоров'я дитини. Спілкування дитини з батьками позивача,
які надають останньому допомогу у вихованні дитині, не надають підстав вважати
що позивач не має можливості надати дитині належний догляд.

Пояснення свідка
ОСОБА_6 не свідчать про неналежне виховання позивачем дитини.

При вирішенні
спору суд з'ясував ставлення кожного із батьків до виконання своїх обов'язків,
особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та
інші обставини що мають істотне значення.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314 Цивільного процесуального
кодексу України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 30 листопада 2006 року залишити без
змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може
бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.