Справа
№ 22-ц-1201                                          Головуючий
у 1 -й інстанції Опімах
29                                                         Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем     України

12
вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючої
- Сибільової Л.О.,

суддів                     - Семеній Л.І.,  ДубровноїВ.В.,

з участю
секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

та осіб,  які беруть участь у справі- третіх осіб
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 липня 2007 року

у справі
за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради,
треті особи: ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_4,  про визнання переобладнань такими,  що не суперечать вимогам державних будівельних
норм,

встановила:

Зазначеним
рішенням суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  зокрема
ст.  ст. 15,  30,
62,  203 ЦПК України,  неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи,  просить рішення скасувати та постановити нове
рішення,  яким задовольнити її позовні
вимоги. Зазначає,  що суд безпідставно
послався в рішенні на те,  що вона не
зверталась до Сумської міської ради з питання узаконення проведених нею
переобладнань квартири,  оскільки міська
рада є відповідачем за її позовом,  тому
суд міг вияснити позицію ради з цього питання в судовому засіданні. Міська рада
безпричинно не погоджується на узаконення проведених переобладнань. Суд не
роз'яснив їй,  позивачці,  право на уточнення чи доповнення позовних
вимог.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
третіх осіб,  які підтримали скаргу з
мотивів,  в ній викладених,  вивчивши матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Позивачка
свій позов мотивувала тим,  що вона є
основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1,
де також зареєстровані її син ОСОБА_1,
невістка ОСОБА_2 та донька невістки ОСОБА_4 З метою покращення житлових
умов без дозволу контролюючих органів були проведені переобладнання в квартирі:
в приміщенні № 5 облаштовані не несуча перегородка та дверний отвір,  за рахунок чого відокремлене приміщення №
6,  і суміжні кімнати стали ізольованими.
Виконаними роботами не порушені будівельні,
пожежні,  санітарні норми і
правила,  несуча здатність будівлі,  законні права і інтереси інших мешканців
будинку. Із-за проведених переобладнань вони позбавлені можливості
приватизувати квартиру і отримати свідоцтво про право власності.

Посилаючись
на  ст.
48 Закону України «Про власність»,
ст.  383 ЦК України,  просила визнати виконані переобладнання
такими,  що не суперечать вимогам ДБН.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_3 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1. Разом з нею в квартирі
зареєстровані та

мешкають
її син ОСОБА_1,  його дружина ОСОБА_2 та
донька останньої ОСОБА_4 Квартира складається з двох жилих кімнат. Квартира не
приватизована,  відноситься до
комунальної власності.

У
квартирі було здійснене самовільне переобладнання: в жилій кімнаті №5,  яка була прохідною,  зведена перегородка,  яка утворила в ній коридор площею 1, 4 кв.
м,  та облаштований дверний отвір,  за рахунок чого кімнати стали
ізольованими,  а площа житлової кімнати №
5 зменшилась на 1, 4 кв. м. .

Висновок
суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних
вимог,  узгоджується з матеріалами справи
та відповідає вимогам матеріального права.

Згідно  ст.
ст.  18,  100 ч.
ч. 1,  З ЖК України,  управління житловим фондом здійснюється
власником або уповноваженим ним органом у межах,  визначених власником.  Переобладнання і перепланування жилого
будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і
перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім"ю.
Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою
наймача,  членів сім"ї,  які проживають разом з ним,  та наймодавця і з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних депутатів.

Наймач,  який допустив самовільне переобладнання чи
перепланування жилого або підсобного приміщення,  зобов'язаний за свій рахунок привести
приміщення у попередній стан.

Доводи
апелянта про те,  що виконані роботи не є
капітальними,  не порушують
будівельних,  пожежних та санітарних норм
та правил,  інтересів інших осіб,  та посилання його в підтвердження цих доводів
на відповідні довідки,  видані управлінням
архітектури та містобудування Сумської міської ради,  Сумською міською СЕС,  Сумським міським відділом Головного
управління МНС України у Сумській області,
не спростовують висновків суду.

Треті
особи в засіданні апеляційного суду послались на те,  що споруджена ними перегородка в кімнаті № 5
не є капітальною спорудою,  зроблена з
дерева,  оббита ДСП,
може бути знесена в будь-який момент,  а тому дозволу на таку споруду не потрібно
було брати. Це не відповідає обставинам справи. З технічної точки зору квартира
зазнала змін,  які підлягають внесенню до
технічного паспорту на квартиру. В результаті такого переобладнання частина
жилого приміщення стала нежилою,
продовженням коридору,  площа
житлової кімнати зменшилась,  що і
відображено в технічному паспорті квартири,
виготовленому КП «Сумське МБТІ» після її переобладнання.

Визначальним
при вирішенні цього спору було визначення,
насамперед,  законності проведення
робіт по переобладнанню квартири з точки зору дотримання норм житлового
законодавства. Це переобладнання було проведене без дозволу виконкому міської
ради,  повноваження якого щодо надання
такого дозволу поширюються на весь житловий фонд. Дотримання чи недотримання
державних будівельних норм з технічної точки зору при такому переобладнанні
може мати значення тоді,  коли
виконком,  як власник житла і як
орган,  з дозволу якого в будь-якому
випадку проводяться переобладнання і перепланування приміщень житлового
фонду,  які підлягають реєстрації у
встановленому законом порядку,  надасть
такий дозвіл. Оскільки позивачка за таким дозволом до виконавчого комітету не
зверталась і такого дозволу не отримувала,
суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення
позову.

Посилання
апелянта на те,  що переобладнання
поліпшило житлові умови сім'ї,  оскільки
одна з кімнат,  яка була прохідною,  стала ізольованою,  з точки зору дотримання норм житлового
законодавства теж не було підставою для задоволення позову,  оскільки наявність,  з її точки зору,  такої мети переобладнання не надає цьому переобладнанню
статусу законного без належного дозволу виконкому.

При
розгляді справи були відсутні підстави для захисту права позивачки і на
підставі норм,  що регулюють право
власності,  оскільки вона є наймачем а,  а не власником житла.

Таким
чином,  суд першої інстанції вірно
встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини,  висновки суду грунтуються на належно оцінених
доказах,  що є в справі,  а тому підстав для скасування рішення не
вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 липня 2007 року в даній справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному

порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею

законної
сили.