Справа №2-25-2007 p. РІШЕННЯ
25 січня 2007 року                     Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:
судді Степаненка Ю.І., при секретарі Ситник Л.В.,
відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовною
заявою Кременчуцького державного політехнічного університету до ОСОБА_1, третя
особа на стороні відповідача ОСОБА_2, про відшкодування вартості навчання,
Позивач Кременчуцький державний
політехнічний університет у жовтні 2006
року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування
вартості навчання в сумі 8
400 гривень та 114 гривень
судових витрат, пов"язаних з оплатою судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь університету.
Обґрунтовує свій позов тим, що між Кременчуцьким державним політехнічним
університетом (надалі-КДПУ) та ОСОБА_1
укладена угода про навчання студента НОМЕР_1 на умовах державного
кредитування відповідно до Порядку надання молодим громадянам пільгових
довгострокових кредитів для здобуття освіти у вищих навчальних закладах за різними формами навчання незалежно від форм
власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від
27.05.2000 року № 844 (надалі - Порядку 1) та Порядку надання цільових
пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003
року № 916 (надалі - Порядку 2).
Кременчуцького державного політехнічного інституту НОМЕР_2,
правонаступником якого є КДПУ, відповідач була зарахована на 1 курс юридичного
факультету, за спеціальністю "Правознавство".
Відповідно до п. 1.1., 4.1 Угоди та п.22
Порядку відповідач повинна повернути отриманий кредит протягом 15 років до
Державного бюджету України (щороку виплачуючи одну п'ятнадцяту частину
загальної суми одержаного кредиту), з обов"язковою сплатою трьох відсотків
річних, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання. Обов'язок
щодо повернення кредиту за навчання відповідачем не виконувався.
22 грудня 2005 року КДПУ по
іншій справі звертався до Кременчуцького районного суду Полтавської області з
позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за навчання на
умовах державного кредитування.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.05.2006 року, яке було оскаржено і залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Полтавської області від 29.06.2006 року, в позові КДПУ до відповідача
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання було відмовлено з підстав
порушення при укладенні угоди частин 1,3,4 статті 203 Цивільного кодексу
України та суд дійшов висновку, що угода є нікчемною. При цьому суд зазначав,
що згідно частини 1 статті 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту
його вчинення.

Відповідно до
абзацу другого частини 5
статті 216 ЦК України
суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної
ініціативи. Вказані місцевий та апеляційний суди не застосували наслідки
недійсності угоди.

Тому, на
підставі статті 216 ЦК України
позивач просить застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину.

На сьогоднішній день, згідно
додатку № 3 до
наказу по КДПУ НОМЕР_3  вартість навчання студентів за
освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст (денна форма навчання),
складає за один рік навчання 2
800 гривень. Оскільки ОСОБА_1 навчалася три роки, то сума, яку вона
зобов"язана відшкодувати університету, дорівнює 8 400 (2 800 х 3) гривень.

В судовому
засіданні представник позивача по довіреності ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримала, в обгрунтування позовних вимог пояснила так, як викладено вище в
описовій частині рішення.

Відповідач
ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що кошти на її
навчання на умовах державного кредитування відповідно до угоди про навчання
студента НОМЕР_1 не надавалися, сама ця угода є нікчемною, а тому не можуть
бути застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину.

Третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відпо­відача ОСОБА_2 з позовом не погоджується, просила
розглядати справу без її участі, про що подала письмову заяву до суду.

Вислухавши
пояснення сторін, перевіривши докази у справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом
установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується
сторонами, що відповідач ОСОБА_1 згідно наказу НОМЕР_2 по
Кременчуцькому державному політехнічному інституту від 31 липня 2000 року була
зарахована на денну форму навчання на юридичний факультет за спеціальністю
"Правознавство",  як така, що
успішно склала випробування і має договір на оплату навчання. Наказом НОМЕР_4
року студентці ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація "Молодший
спеціаліст-юрист", видано диплом та відраховано з університету з
30.06.2003 року у зв"язку з закінченням навчання.

З метою
одержання цільового державного кредиту для здобуття освіти неповнолітньою
ОСОБА_1 зі згоди матері ОСОБА_2  з однієї
сторони та КДПУ з другої було укладено угоду про навчання студента НОМЕР_1, за
умовами якого відповідно до п. 1.1 ОСОБА_1
надавався кредит на її навчання у КДПУ у сумі 2270 гривень строком на 35
місяців з 01.09.2000 року по 01.08.2003 року із сплатою 3-х відсотків річних
протягом п"ятнадцяти років, починаючи з дванадцятого місяця після
закінчення нею навчального закладу.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 травня
2006 року № 2-87-06 , яке набрало законної сили, було відмовлено в позові КДПУ
до ОСОБА_1 про стягнення на підставі угоди НОМЕР_1 заборгованості за
навчання, зобов"язання з"явитися до КДПУ для оформлення видаткового
та прибуткового касових ордерів. Згідно цього рішення суд дійшов висновку, що
укладена між сторонами угода НОМЕР_1 є нікчемною з наведених у рішенні підстав.

Однією з підстав
для відмови у задоволенні позовних вимог КДПУ у цьому рішенні суду було також
зазначено, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за навчання на його користь. Між тим, ч.2 ст.22
Порядку 2 визначено, що одержувач кредиту на навчання
за рахунок Державного бюджету України повертає кредит та відсотки за
користування ним через вищий навчальний заклад на рахунки МОН, інших
центральних органів виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебуває вищий
навчальний заклад, з подальшим зарахуванням коштів до Державного бюджету
України.

Знаючи зміст рішення суду та норму ч.2 ст.22 Порядку 2, позивач у своєму позові знову безпідставно
просить стягнути з відповідача на його користь вартість навчання, як наслідок застосування недійсності нікчемного правочину
всупереч існуючому порядку відшкодування.

Доказів про
перерахування кредитних коштів на навчання ОСОБА_1 як при розгляді справи № 2-87-06 , так і при
розгляді даної справи, суду не надано.

За змістом
частини 3 статті 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

В обгрунтування своїх
цивільних прав позивач посилається на статті 11,15, 22, 216 ЦК України.

Згідно ч.1
ст.236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Відповідно до
статті 216 ЦК України
недійсний правочин не створює правових наслідків, крім тих, що пов"язані з
його недійсністю.

У разі
недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні
у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у
зв"язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі
завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною
стороною.

Правові
наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються,
якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про
застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена
будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У судовому
засіданні встановлено, що цільового пільгового довгострокового державного
кредиту на навчання відповідача ОСОБА_1 не було, кошти на ці цілі з Державного
бюджету України не надходили, а тому з цих підстав і визначених Порядком норм
кошти не можуть бути повернуті, а відтак не може бути застосована реституція.

У наданих
позивачем письмовому поясненні (а.с.49) та доданих до нього письмових доказів
містяться суперечності. Так, згідно порядкового номера 49 Наказу
НОМЕР_2  по КДПУ ОСОБА_1 була зарахована
на навчання, як така, що успішно склала випробування і має договір про оплату
за навчання (а.с.57). Зміст цього наказу передбачає наявність станом на 31 липня 2000 року договору
про оплату за навчання. Позивач же стверджує, що вказаний наказ був виданий на
підставі угоди НОМЕР_1, чого не може бути. Крім цього, позивач вказував, що
ОСОБА_1 не отримала на вступних іспитах достатньої кількості балів (у наказі
навпаки зазначено, що вона успішно склала випробування) і їй було запропоновано
подати заяву на навчання за контрактом (а.с.53).

Суд відповідно
до ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Позивач не
ставить вимог про стягнення коштів за навчання відповідача за іншими
підставами.

За таких
обставин суд повністю відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст.16,216 ЦК України,
ст.ст.10,11,81,88,209,213-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову Кременчуцького державного політехнічного університету до ОСОБА_1 про
стягнення вартості навчання та судових витрат відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтав­ської області
через Кременчуцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня про­голошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.