Справа № 22ц-160/2007                                                    Головуючий у 1 інст.- Коверзнев В.О.
Доповідач - Позігун М.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2007 року                                                                                                      м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді:                     ПОЗІГУНА
М.І.

суддів:                                  ГУБАР
B.C., ЛИТВИНЕНКО І.В.

при секретарі:                      Гавриленко
Ю.В.

з участю:                              позивача
ОСОБА_1, його
представникаОСОБА_2 ОСОБА_2,
представників відповідачів Карпуся С.В.,

Редозубової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної виконавчої служби у Деснянському районі міста Чернігова, Головного
управління Державного казначейства України в Чернігівській області про стягнення
майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2006 року по справі
за його позовом до Державної виконавчої служби у Деснянському районі міста
Чернігова, Головного управління Державного казначейства України в Чернігівській
області про стягнення майна в натурі посилаючись на його незаконність і не
обґрунтованість в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що
мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки
судом справа фактично по суті заявлених вимог не розглянута.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд
виходив із того, що оскільки під час укладення договору про відступлення права
вимоги первісним кредитором не було передано новому кредиторові документів та
інформації, яка є важливою для її здійснення, обов'язок передачі яких
передбачено ч1 ст. 517
ЦК України, то відсутні правові підстави для задоволення позову.

2

Проте, такий висновок суду не грунтується на матеріалах справи, а рішення
судом ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до відповідачів про
стягнення в силу договору про відступлення права вимоги НОМЕР_1 з наступними
змінами, укладеного між ним та первісним кредитором Чернігівською МТС, 30734 кг пшениці
озимої 3 класу, 57300 озимого жита
групи А, 180030 кг
озимого жита групи А і 108410
кг озимого жита групи Б. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався
на договір відступлення права вимогиНОМЕР_1, акти опису від 7 та 19 вересня 2001 року, постанову
ВДВС ДРУЮ від 8.11.2004 року,
копії яких додано позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ст..
11 чі ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте в порушення зазначеної норми процесуального права суд не розглянув
справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів
по справі, а ухвалив рішення, яке не відповідає положенням ст.. ст..213-215 ЦПК,
оскільки суд не з'ясував чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення, які правовідносини випливають із встановлених обставин, не
зазначив мотивів наявності чи відсутності фактів, якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення та чи були порушені відповідачем оспорені права, за захистом яких
звернувся позивач.

Зазначені
порушення норм процесуального права призвели до застосування судом норми
матеріального права, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин,
оскільки положення ч Іст.517 ЦК
України поширюються лише на відносини між новим та первісним кредиторами, а
відмовляючи в задоволенні позову з даних підстав, суд фактично вирішив питання
про права і обов'язки між новим та первісним (Чернігівською державною
сільськогосподарською машинно-технологічною станцією) кредиторами без залучення
останнього до участі по справі, що в силу
ст.. 311 ч1 п4 ЦПК є підставою для скасування рішення суду з
направленням справи на новий судовий розгляд. Крім того, оскаржуваним рішенням
суду порушено права первісного кредитора ще й з тих підстав, що ним встановлено
наявність вини первісного кредитора, і в силу ч3 ст. 61 ЦПК дане рішення є
підставою для звільнення від доказування у випадку пред'явлення вимоги новим
кредитором до первісного з підстав, передбачених ст.. 519 ЦК України.

Без перевірки і оцінки судом залишилися заперечення
відповідача (а.с. 17-

18), і зокрема залишилось нез'ясованим питання про те хто
є правонаступником

відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції і
на підставі чого, яким

нормативним
актом     передбачено,    як
питання    про    правонаступництво

вирішувалось у рішенні про
ліквідацію цієї установи.

Крім того, судом встановлено, що на виконання наказу господарського суду
Чернігівської області від 30.07.2001
року про стягнення з Чернігівської державної сільськогосподарської
машинно-технологічної станції державним виконавцем відділу ДВС Деснянського
районного управління юстиції м. Чернігова згідно акту опису від 7.09.2001 року було
описано   і накладено арешт на майно
Чернігівської

3

МТС, а саме 307340 кг озимої пшениці 3
кл., 57300 кг. жита
групи А і дане майно передано на зберігання Маковка Петру Федоровичу-директору
ДП ДАК „Хліб України"; згідно акту опису від 19.09. 2001 року описано і
накладено арешт на 180030
кг озимого жита групи А і 108410
кг озимого жита групи Б, яке передано на зберігання заступнику директора
Бобровицької філії Чернігівської МТС Скибі П.Г. Частину описаного майна
реалізовано, а частину майна після закінчення виконавчого провадження не
реалізовано, відповідачем боржнику не повернуто. Проте такий висновок суду є
передчасним, оскільки без перевірки і оцінки судом залишилася та обставина, що
згідно актів на час накладення арешту вага зерна визначалася в першому випадку
без врахування витрат на зберігання та його „доробку", а в другому випадку
було зазначено бункерну вагу.

Крім того, оскільки вимоги позивача пов'язані з
поверненням нестачі майна, яке було передано на зберігання посадовим особам Маковка П.Ф., Скибі П.Г., які
попереджені про кримінальну відповідальність за його нестачу, то будь-яке
ухвалене у справі рішення стосуватиметься їх прав і обов'язків, в зв'язку з чим
при новому розгляді справи необхідно обговорити питання залучення їх до участі
по справі, а також юридичних осіб, у яких фактично знаходилося на зберіганні
описане майно.

За таких обставин, судове рішення не може вважатись
законним та обґрунтованим, воно ухвалене без залучення до участі у справі всіх
осіб, права і обов'язки яких зачіпаються, а також при неповно з'ясованих
обставинах справи, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 309 п.1, ст. 311
ч1 п. 4, 314, 315,
319, ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 13 листопада 2006 року скасувати,
а справу направити до того ж суду на новий розгляд в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена
до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий:              Судді: