Справа 22ц- 1322/2007
р.                 Головуючий в 1 -ій інстанції Карапута Л.В.
Категорія цивільна.                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5
вересня 2007 року.        Апеляційний суд
Чернігівської області

в складі
: головуючого - судді Литвиненко І.В., суддів Смаглюк Р.І., Редьки А.Г.,

при
секретарі Вареник О.М.,

з участю
представника позивачів, представника відповідачки,

розглянувши апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 13 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
зобов'язання усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною,

встановив:

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення
внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального
права і постановити нове рішення, яким встановити порядок участі позивачів у
спілкуванні з донькою та онукою ОСОБА_4 у її присутності, без можливості
забирати дитину до себе на половину канікул в навчальному 2007-2008 році, з
таких підстав.

В березні 2007 році позивачі ОСОБА_2, батько та дід ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернулися з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про усунення перешкод в
спілкуванні та вихованні їх доньки та онуки, оскільки її мати, відповідачка
ОСОБА_1, чинить цьому перешкоди. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. Позивач
ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 1995 року по 2006 рік,
після розірвання шлюбу проживали спільно в АДРЕСА_1. В серпні 2006 року
відповідачка під приводом погостювати у її батьків відвезла дитину в м. Чернігів
і залишила її проживати у них. З того часу, не дивлячись на намагання
спілкуватися з донькою та онукою, відповідачка не дає можливості їм бачитися з
нею, навіть спілкуватися по телефону. Тому відповідно до ст.ст. 157, 159, 257
СК України вони просять зобов"язати відповідачку усунути перешкоди у
спілкуванні дитини з батьком ОСОБА_2 та дідом ОСОБА_3 та визначити такий спосіб
їх участі у вихованні дитини: забезпечити періодичні побачення в кінці кожного
місяця

2

на 5-6 днів
з дитиною до її повноліття в м. Чернігові, а також в м. Сімферополі з виїздом
до Сімферополя без присутності матері та її родичів; спільний відпочинок в
період літніх канікул тривалістю не менше 2-3 тижнів в Криму чи іншому курорті;
відвідування ОСОБА_4 позивачів за місцем їх проживання на прохання дитини чи
позивачів в будь-яку пору року з виїздом до Сімферополя; можливість 2-3 рази в
тиждень спілкування з дитиною по мобільному телефону або по зв"язку Утел.

Заявою від 26 червня 2007 року позивач ОСОБА_2 та представник
позивача ОСОБА_3
уточнили позовні вимоги і просять зобов"язати відповідачку ОСОБА_1 усунути
та не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні дитини з батьком та дідом,
зобов'язати відповідачку надавати їм можливість вільного спілкування та
відпочинку з дитиною протягом 1/2 частини всіх канікул, з покладенням витрат,
пов"язаних з цим, на позивачів, зобов'язати відповідачку надавати
можливість позивачам зустрічатися та спілкуватися з дитиною без участі матері
кожних третіх вихідних щомісяця в м. Чернігові.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 липня 2007 року
позов задоволено. Зобов"язано відповідачку ОСОБА_1 усунути та не чинити
перешкоди в вихованні та спілкуванні дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 та дідом
ОСОБА_3; надавати можливість вільного спілкування та відпочинку дитини з
батьком та дідом протягом 1/2 частини всіх канікул навчального року з
покладенням витрат, пов"язаних з цим, на позивачів; надавати можливість
зустрічатися та спілкуватися з дитиною позивачам без участі матері кожних
третіх вихідних щомісяця в м. Чернігові. Рішення суду обґрунтоване наступним.
Після розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 їх
спільна дитина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає в м. Чернігові за
місцем проживання матері. Відповідно до ст. ст. 157, 159, 257, 263 СК України
вони мають право на участь у вихованні, спілкуванні з дитиною, відповідачка
зобов'язана не чинити їм в цьому перешкод. Однак позивачі позбавлені можливості
брати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею через перешкоди, які чинить
відповідачка. Позивачі позитивно характеризуються за місцем проживання, інших
поважних причин ненадання дозволу для спілкування позивачам з дитиною не було
надано. Тому з викладених підстав суд задовольнив позов.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 вважає рішення таким, що не
відповідає встановленим обставинам справи, постановлено на неповністю
з'ясованих обставинах, тому просить скасувати і постановити нове рішення, в
якому відмовити позивачам забирати дитину на 1/2 частину канікул та зобов'язати
позивачів спілкуватися з дитиною в її присутності. Судом було встановлено, що
вона ніколи не чинила перешкод батьку та діду спілкуватися та виховувати доньку
та онуку ОСОБА_4. Вона не бажала залишати м. Сімферополь і її переїзд до м,
Чернігова до батьків пов"язаний з тим, що

3

позивач ОСОБА_2
своїм нелюдським відношенням, внаслідок якого вона змушена була звертатися
до психоневролога, травмував
дитину, яка була замкненою, знервованою. Тільки після переїзду до Чернігова
дитина стала спілкуватися з ровесниками. Як мати, вона не заперечувала, щоб
донька спілкувалася з батьком, дідом, але дитина сама відмовлялася підходити до
телефону, коли дізнавалася про їх дзвінки. Питання участі батька та діда в
вихованні дитини ніколи не обговорювалося з нею і тому вона не розуміє, чому
при можливості вирішити це питання без суду вони заявили позов. За рік після її
від"їзду вони ні разу не цікавилися дитиною і дід приїхав тільки до суду.

Тому за викладених обставин участь позивачів у вихованні
дитини та спілкування з нею таким чином, як це встановлено судом, буде
травмувати дитину, шкодить її інтересам, негативно впливати на її психічне
здоров"я. Позитивні характеристики позивачів не є достатніми доказами для
висновку про наявність перешкод з її боку, щоб надавати дитину позивачам для
спілкування та виховання без її присутності. Крім того, суд взагалі не
з"ясував відношення жінки, з якою проживає позивач, до перебування дитини
у батька. Орган опіки та піклування повинен був ознайомитися з умовами
проживання дитини, поспілкуватися з нею, її батьками, щоб дати висновок про
доцільність перебування дитини у батька та діда, який би відповідав інтересам
дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду - скасуванню з
постановою нового рішення про відмову в позові з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі в
обгрунтування позовних вимог в якості доказів надали копії свідоцтв про
розірвання шлюбу, про народження, виписки з домової книги, характеристики з
місць роботи, акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 в м, Сімферополі /
л.с.6-14, 33/.

Заперечуючи проти їх вимог, відповідачка надала табель навчання
та характеристику на доньку школи № 12 м. Чернігова, в якій вказано, що дитина
після переїзду з м. Сімферополя мала проблеми психологічного характеру, її
адаптація в колективі проходила за допомогою шкільного психолога.

Вказане свідчить, що забезпечення інтересів дитини в
даному спорі щодо усунення перешкод та участі в вихованні дитини батька та
діда, вимагає всестороннього, об'єктивного, неупередженого дослідження всіх
обставин на підставі закону.

Однак в порушення вимог ст. 19 СК України суд розглянув справу без
письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв'язання спору, участь
представника органу опіки та піклування, яка є обов"язковою в даному
випадку, не може замінити такий висновок. Порушення вимог ч. 5 ст. 19 СК
України щодо письмового висновку органу опіки та піклування на

4

підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження
умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною,
брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються
справи, свідчить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи,
судом першої інстанції.

Відповідно до ст. ст.159, 257 СК України суд вирішує спір
щодо участі батька, який проживає окремо від дитини, та діда у вихованні дитини
за умови, що особи, з якими проживає дитина, чинять їм перешкоди у спілкуванні
з дитиною та у її вихованні. Жодним з наданих позивачами доказів не
підтверджено створення перешкод відповідачкою для спілкування з дитиною батька
та діда та їх участі в вихованні доньки та онуки..

За таких обставин висновки суду не відповідають
встановленим обставинам, рішення постановлено на неповно з"ясованих
підставах, не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Тому
відповідно до ч. 3 ст.303 ЦПК України з виходом за межі апеляційної скарги воно
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 10,
60, 212 ЦПК України, ст. ст.19, 159, 257 СК України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 липня 2007 року
скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні
позову про зобов'язання усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 в повернення судових витрат та витрат по інформаційно-технічному
забезпеченню розгляду справи по 4/ чотири/ грн. з кожного.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.