Справа № 22-8905
у І інстанції: Чала А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

2007
року грудня місяця 19 дня                              Колегія
суддів судової палати в

цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Лесько А.О.,

суддів:
Українець Л.Д., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Шаховніній М.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 19 вересня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7, Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про
визнання договору міни квартир недійсним та визнання права власності на частину
квартири,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2007 року у задоволенні
позову ОСОБА_2. та ОСОБА_3. відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1., діючий по довіреності в інтересах ОСОБА_2., йросить скасувати
рішення суду першої інстанції та ухвалити в справі нове рішення, яким визнати
за ОСОБА_2. право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в м. Києві та
визнати недійсним договір міни цієї квартири, посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф. Вказує на те, що зі
змісту представленої суду розписки вбачається, що спірна квартира була залишена
відповідачці за умови збереження її за сином ОСОБА_3. Проте, отримавши таку
розписку обманним шляхом, відповідачка не дотримала зазначеної умови. Позивачем
також не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідачка порушила його
права і досягнуті в розписці домовленості з моменту укладення спірного договору
міни, про який позивач дізнався в травні 2007 року.

Суд безпідставно
прийняв до уваги розписку як належний доказ поділу спільного майна між
сторонами, оскільки така укладена з порушенням вимог закону.

Заслухавши
пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2. та ОСОБА_4 з 18 липня 1981 року перебували в
зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу на
ім'я ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 27 травня 1991 року була придбана
трикімнатна квартираАДРЕСА_1 (а.с.6-8).

19
грудня 1995 року шлюб між ОСОБА_2. та ОСОБА_4 було розірвано

(а.с.10).

16 листопада
2006 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_6. договір міни квартир, за яким обміняла
належну їй на праві власності квартируАДРЕСА_1 в м. Києві на належну ОСОБА_6
квартиру АДРЕСА_2 в м. Києві (а.с.22-24).

Відповідно до
ст.  29 КпШС України, який набрав
чинності з 1 січня 1970 року, та діяв на час розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2., якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного
майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення
щодо такого поділу.

До вимоги про
поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя,
встановлюється трирічний строк позовної давності.

Як видно зі
змісту розписки, підписаної ОСОБА_2., сторони на протязі року, що передував
розірванню шлюбу, вели окреме господарство. Придбана на ім'я ОСОБА_2. квартира
АДРЕСА_3 була передана йому разом із належною часткою спільного майна у вигляді
компенсації за належну йому частку площі в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1
(а.с.73).

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сторони
здійснили поділ спільного, набутого в шлюбі майна, та що строк позовної
давності, передбачений ч. 3 ст.  29 КпШС
України, для вимог щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного
подружжя, позивачем ОСОБА_2. пропущений.

Відповідно до
ст.  77 КпШС України ( 1969 року) за
життя батьків діти не мають права на їх майно.

Тому суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. та ОСОБА_3. про
визнання права власності на 1/2 частину квартириАДРЕСА_1, 12 в м. Києві, а
відповідно і у визнанні недійсним договору міни квартир, укладеного між ОСОБА_4
та ОСОБА_6.

Рішення суду
першої інстанції законне і обґрунтоване, доводами апеляційної скарги не
спростовується, тому підстав для його зміни чи скасування не має.

На підставі
наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу, подану ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення
Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.