Справа №2-389/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2007 року                 Ленінський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого
судді                 - Парахіної Є.В.,

при секретарі                          - Олефір А.О.,

розглянувши
у відкритому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна
залізниця" в особі Локомотивного депо Полтава Південної залізниці, третя
особа -Територіальна
державна інспекція праці у Полтавській області, про стягнення заборгованості з
одноразової та додаткової допомоги, стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до СТГО "Південна залізниця"
в особі Локомотивного депо Полтава Південної залізниці, третя особа - Територіальна
державна інспекція праці у Полтавській області, про стягнення заборгованості з
вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по
день фактичного розрахунку, посилаючись на те, що йому невірно нарахована одноразова
та додаткова допомога при звільненні, оскільки при розрахунку середньої
заробітної плати взято його заробіток за травень -червень 2004
року, тоді як він відпрацював повністю липень 2004 року, в зв'язку
з чим вказана допомога повинна бути розрахована з врахуванням заробітку за
червень - липень 2007 року. Крім того,
остаточний розрахунок з ним проведено лише 04.10.2004 року, тоді як звільнений він був з 31.07.2004 року. Просив
стягнути з Локомотивного депо Полтава доплату до одноразової та додаткової
допомоги в сумі 2285 грн. 02 коп. та середній
заробіток за час затримки розрахунку в сумі 4309 грн. 14
коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. позов підтримав та пояснив, що з 1978 року працював у
Локомотивному депо Полтава. 30.07.2004
року він був звільнений з посади машиніста тепловозу на підставі ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію. Відповідно до положень
Колективного договору, що діє в Локомотивному депо, йому виплатили одноразову
вихідну допомогу в розмірі 3-х
середньомісячних заробітків, а також в зв'язку з тим, що стаж його роботи
на цьому підприємстві становив більше 30
років додаткову допомогу в розмірі 2-х
середньомісячних заробітків. При розрахунку середньої заробітної плати
бухгалтером взято його заробіток за травень - червень 2004
року. Проте оскільки він повністю відпрацював липень 2004 року, просив
перерахувати вихідну допомогу з врахуванням заробітку за червень - липень 2007 року та стягнути
на його користь доплату до вихідної допомоги, яка за його розрахунком становить
2285,02 грн.
Крім того, зважаючи на те, що при звільненні з ним не розрахувались вчасно,
остаточний розрахунок проведено лише 04.10.2004
року тобто через 2 місяця
після звільнення, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку
в сумі 4309 грн. 14 коп.

Представник відповідача СТГО "Південна
залізниця" в особі Локомотивного депо Полтава Південної залізниці в
судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що розрахунок
вихідної допомоги бухгалтером проведено у повній відповідності з положеннями
Постанови Кабінету Міністрів України №
100 від 08.02.1995 року
"Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", п. 2 якої
встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні
місяці роботи, які передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
ОскількиОСОБА_1. звільнено 30.07.2004

2

року, вихідна допомога йому обґрунтовано
розрахована з врахуванням заробітку, який ним одержано в травні та червні 2004 року. При
звільненні ОСОБА_1. були нараховані й інші виплати, які отримані ним з певною
затримкою, яка відбулась не з вини підприємства, оскільки відповідно до
положень ст. 116 КЗпП України в разі, якщо працівник в день звільнення не
працював (а останнім робочим днемОСОБА_1. згідно графіку було 29.07.2004 року),
виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації,
провадиться не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок. Підтвердження зверненняОСОБА_1. щодо виплати заробітної
плати на підприємстві відсутнє. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Територіальної державної інспекції праці у
Полтавській області в судовому засіданні пояснила, що в квітні 2005 року за заявоюОСОБА_1.
Інспекцією праці проведено перевірку Локомотивного депо Полтава Південної
залізниці, в результаті якої встановлено, що при звільненніОСОБА_1. на підставі
ст. 38 КЗпП України в зв'язку з виходом на пенсію йому відповідно до п. 7.13
Колективного договору, укладеного на підприємстві, було виплачено вихідну
допомогу в розмірі 3-х середньомісячних заробітків, а оскільки він звільнявся
за власним бажанням на пенсію, при стажі роботи на даному підприємстві більше
30 років, протягом 2-х місяців після настання цього права, - йому виплачена
також додаткова вихідна допомога в розмірі 2-х середньомісячних заробітків.
Обчислення середньої заробітної плати з врахуванням заробіткуОСОБА_1. за
травень та червень 2004 року відповідає положенням Постанови Кабінету Міністрів
України № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати". Враховуючи те, що ОСОБА_1. повністю
відпрацював липень 2004 року, тобто місяць, в якому був звільнений, допустимим
є також обчислення середньої заробітної плати з врахуванням його заробітку за
червень та липень 2004 року, оскільки чинним законодавством не визначено чітко
який період роботи враховується при нарахуванні допомоги, коли працівник
звільнений в останній день місяця (роботи). При звільненніОСОБА_1. розрахунок з
ним проводився частинами, при цьому повний розрахунок проведено 04.10.2004 року, тобто
підприємством було допущено порушення положень ст. 116 КЗпП України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. з січня 1978 року перебував в трудових відносинах з Локомотивним депо
Полтава.

Згідно наказу № 396 від 30.07.2004 року ОСОБА_1.
звільнений з 31.07.2004 року з
посади машиніста тепловоза за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України в
зв'язку з виходом на пенсію з виплатою вихідної допомоги в розмірі 3-х середньомісячних
заробітків, та додаткової допомоги в розмірі 2-х середньомісячних заробітків.

Пунктом 7.13
Колективного договору між адміністрацією та трудових колективом
Локомотивного депо Полтава на 2002-2004
роки, затвердженого на конференції трудового колективу 16.05.2002 року, при
звільненні працівників вперше з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом
на пенсію виплачується одноразова допомога у розмірі 3-х середньомісячних
заробітків. Крім того у разі звільнення працівника за власним бажанням на
пенсію протягом двох місяців після настання цього права виплачується додаткова
допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи для
чоловіків більше 30 років в розмірі 2-х середньомісячних заробітків.

Методика розрахунку зазначеної допомоги визначена
Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, в пункті 2 якого
встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Для розрахунку одноразової та додаткової допомоги при
звільненніОСОБА_1. адміністрацією Локомотивного депо Полтава було включено його
заробітну плату за травень та червень 2004
року, нараховано і виплачено її в розмірі 8684 грн. 28
коп.

Як пояснила представник третьої особи Територіальної
державної інспекції праці у Полтавській області, і проти цього не заперечувала
свідок - бухгалтер
Локомотивного депо

3

ПолтаваОСОБА_2.,
в ході проведення в квітні 2005
року інспекцією праці перевірки підприємства, було виявлено, що при
розрахунку вихідної допомоги бухгалтером порушено порядок обчислення середньої
заробітної плати, оскільки при проведенні розрахунку середньомісячного числа
робочих днів обліковий період взято за 1
рік, а не за 2 місяця,
як це встановлено ч. 3 п. 8
Порядку обчислення середньої заробітної плати, інших порушень порядку
обчислення допомоги не встановлено.

Проте згідно наданого суду розрахунку одноразової та
додаткової допомоги, здійсненого з врахуванням зазначених вище порушень,
позивачу підлягала до виплати сума в розмірі 7863,30 грн., тобто при його звільненні з вини працівників
бухгалтерії підприємства при виплаті допомоги здійснено переплату в розмірі 815,98 грн.

Відповідно до положень п. 4
Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обчисленні середньої
заробітної плати не враховуються виплати за час відрядження та допомога у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Зазначені положення законодавства були дотримані при
обчисленні середньомісячного заробітку при нарахуванні допомоги ОСОБА_1., що
підтвердила свідокОСОБА_2. та представник Територіальної державної інспекції
праці у Полтавській області.

Між тим, судом встановлено, і проти цього не заперечували представники
відповідача та третьої особи, а також підтвердила свідокОСОБА_2., ОСОБА_1.
повністю відпрацював липень 2004
року.

Як вбачається з акту перевірки Територіальної державної інспекції праці у
Полтавській області №
16-01-3/94 від 01.04.2005
року,ОСОБА_1. звільнено 31.07.2004
року, липень ним відпрацьовано, останній день роботи 29.07.2004 року, про що
свідчить "Карта обліку робочого часу та виработки працівника локомотивної
та поїздної бригади за липень 2004
року". Чинним законодавством чітко не визначено період, який
враховується при нарахуванні допомоги, коли працівник звільнений в останній
день місяця. Дане питання є спірним і може бути вирішено в судовому порядку.

Як пояснила в судовому засіданні представник третьої особи, розрахунок
допомоги ОСОБА_1. проведено бухгалтерією Локомотивного депо Полтава у
відповідності з положеннями чинного законодавства, разом з тим, обчислення цієї
допомоги у відповідності з позовними вимогамиОСОБА_1. також не суперечить
чинному законодавству.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що твердженняОСОБА_1. про
те, що розрахунок одноразової та додаткової допомоги при його звільненні має
бути проведений з врахуванням його середньомісячного заробітку за червень та
травень 2004 року
заслуговують на увагу, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Таким чином, розмір одноразової та додаткової допомоги, яку мав отримати
ОСОБА_1. при звільненні відповідно до положень п. 7.13 Колективного
договору, становить: 10,36
(середньоденний заробіток за червень та липень 2004 року, тобто
заробітна платаОСОБА_1. за вказані місяці з врахуванням відповідної частини 13-ої зарплати, яка
становить 3259,91 грн.,
поділена на кількість відпрацьованих годин - 314,5 годин), помножено на 173 (середньомісячна кількість годин згідно нормативу годин),
помножено на 5 (кількість
середньомісячних заробітків, що становить одноразову та додаткову допомоги
згідно п. 7.13 Колективного
договору), дорівнює 8961
грн. 40 коп.

Таким чином, різниця між розміром одноразової та додаткової допомоги,
отриманої ОСОБА_1. при звільненні, та допомоги, розрахованої з врахуванням
середнього заробітку за червень та липень 2004
року становить 277 грн. 12 коп. (8961,40 - 8684,28). Саме ця
сума підлягає виплаті позивачу.

При звільненні ОСОБА_1. була нарахована заробітна плата,
виплата якої проводилась частинами. Так, 6600,00
грн. отримано ним 28.07.2004
року, що підтверджується відомістю №
255 до видаткового касового ордеру №
401 від 28.07.2004 року; 3259,85 грн. -31.08.2004 року, що
підтверджується відомістю №
264 до видаткового касового ордеру №
455 від 31.08.2004 року; 180,00 грн. - 12.08.2004 року, згідно
відомості № 281 до
видаткового касового ордеру №
427 від 12.08.2004 року; 239,62 грн. - 04.10.2004 року згідно
відомості до видаткового касового ордеру №
525 від 04.10.2004 року.

4

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117
КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України,
при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Згідно акту перевірки Територіальної державної інспекції праці у
Полтавській області №
16-01-3/94 від 01.04.2005
року, підтвердження про зверненняОСОБА_1. щодо виплати заробітної плати на
підприємстві відсутнє. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні
представник відповідача, представник третьої особи та свідокОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_1. в судовому засіданні пояснив, що звернувся на підприємство
з приводу розрахунку з ним 03.08.2004
року.

Вказану обставину підтвердила також свідокОСОБА_2., пояснивши, що платіжна
відомість щодо нарахованих ОСОБА_1. сум на час його звернення була передана до
каси, куди вона запропонувала йому пройти для отримання грошей. Однак, як
виявилось, до каси він не з'явився, а заробітну плату отримав лише 31.08.2004 року.

В судовому засіданні свідки -
працівники Локомотивного депо Полтава бухгалтерОСОБА_2. та касир ОСОБА_3.
підтвердили, що нараховані ОСОБА_1. при звільненні суми виплачувались
частинами, і фактично повністю розрахунок з ним проведено 04.10.2004 року.

Про безпідставність тверджень представника відповідача щодо відсутності
вини підприємства в несвоєчасному розрахунку з позивачем ОСОБА_1. свідчить,
зокрема, той факт, що ОСОБА_1. з'являвся до каси підприємства 12.08.2004 року, коли з ним
проводився частковий розрахунок, що підтверджується платіжною відомістю № 281, де наявний
підписОСОБА_1, яким він посвідчив отримання коштів в сумі 180,00 грн.

Інші ж нараховані ОСОБА_1. суми, розмір яких ним не оспорювався, були
виплачені лише 31.08.2004
року та 04.10.2004 року.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про наявність вини
Локомотивного депо Полтава в несвоєчасному розрахунку з ОСОБА_1. при його
звільненні.

Разом з тим, ч. 1 ст. 233 КЗпП України
встановлено, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового
спору до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в
тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Відповідно до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду країни "Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці" №
13 від 24.12.1999 року не
проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або, якщо в цей день він
не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок
є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У
цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з
наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості
затримки розрахунку.

Судом встановлено, і проти цього не заперечує позивач, що повний розрахунок
з ним був проведений з ним 04.10.2004
року.

Разом з тим, до суду ОСОБА_1. звернувся лише в січні 2007 року, тобто з
порушенням встановленого ст. 233
КЗпП України строку, при цьому будь-яких даних на підтвердження поважності
причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимогиОСОБА_1.
про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного
розрахунку задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 3 ст. 88
ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

5

Враховуючи викладене, позовОСОБА_1. підлягає
частковому задоволенню. Крім того, з відповідача на користь держави підлягають
стягненню судові витрати в сумі

81 грн. 00
коп. (судовий збір 51
грн. 00 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення

розгляду справи в сумі 30 грн. 00
коп.), а також на користь позивача витрати, пов'язані з оплатою

правової
допомоги, в сумі 25 грн. 00 коп.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК України, ст.
ст.

116,117, 233 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1до Статутного територіально-галузевого об'єднання
"Південна залізниця" в особі Локомотивного депо Полтава Південної
залізниці, третя особа -
Територіальна державна інспекція праці у Полтавській області, про стягнення
заборгованості з одноразової та додаткової допомоги, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку - задовольнити
частково.

Стягнути з Локомотивного депо Полтава Південної залізниці (розрахунковий
рахунок № 9 в ПФ АБ
"Експрес-банк", МФО
350716, код ЕДРПОУ 04711330)
на користь ОСОБА_1частину вихідної допомоги в розмірі 277 гривень 12 копійок, витрати
на оплату правової допомоги в сумі 25
грн.. 00 коп., а всього 302 (триста дві) грн. 12 коп.

Стягнути з Локомотивного депо Полтава Південної залізниці на користь
держави судовий збір в сумі 51 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. 00 коп., а всього 81 (вісімдесят
одну) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням протягом 20 днів після цього апеляційної скарги.