Справа №
22ц-2614    від_________ 2007р.
Головуючий у І Інстанції: Романюк М.М,
Категорія 5                                                         Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року липень
«05» дня колегія суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого:
Калиновського А. Б.

Суддів: - Кузнецова В.О., Кіктенко
Л.М.

При секретарі:
Кочкової А.В. Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську Цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

На рішення
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання роздільної власності подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2
частину квартири.

Встановила:

У серпні 2005
року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання роздільної власності подружжя і посилався на те, що знаходиться з нею
в зареєстрованому шлюбі із 03.08.1996 року. 28.04.1997 року батько подарував
йому для придбання квартири АДРЕСА_1 12000 доларів США. Вказану квартиру він
обміняв на кв. АДРЕСА_2, яка належала його батькові. Просив визнати
вищезазначену квартиру АДРЕСА_2 його власністю.

ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/2 частину квартири і досилалась на те, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана на сумісні гроші. В договорі  купівлі - продажу за взаємною згодою був
вказаний позивач. З метою покращання житлових умов 31.01.2001 року вони уклали
договір міни. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_2.

Рішенням
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання роздільної власності подружжя задоволено в
повному обсязі. Визнано кв. АДРЕСА_2 власністю ОСОБА_2.

В задоволені
позову ОСОБА_1 про
визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення
нового з тих підстав, що судом порушено норми матеріального та процесуального
права.

Перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає
за необхідне скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати і ухвалити нове з
наступних підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2, суд
виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 на подаровані
його батьком гроші згідно договору дарування від 28.04.1997 року, а потім
обміняна на спірну квартиру, а тому є його власністю.

З такими
висновками суду погодитись не можна.

Так, згідно договору
дарування, наданого позивачем суду в обґрунтування своїх позовних вимог, він
був складений 28.04.1997 року нотаріусом ОСОБА_3(ліцензія НОМЕР_1) в
нотаріальній конторі м. Кишинева
по вул. М.Костіна, № 15/5 республіки Молдова (а. с 5-6).

2

Заперечуючи
проти позову ОСОБА_1
посилалась на те, що в зазначений день її ОСОБА_2 чоловік
знаходився у м. Дніпропетровську.

Згідно відповіді
управління нотаріату та адвокатури Міністерства юстиції республіки Молдова на
заяву ОСОБА_1
ліцензія видана ОСОБА_3, зареєстрована за НОМЕР_1 12.05.1998 року, тобто після
укладення зазначеного договору даріння.

У своєму
поясненні ОСОБА_3 посилалась на те, що договір дарування нею не посвідчувався,
підпис та печатка їй не належать.

Вирішуючи спір,
суд на доводи відповідачки та її представника не звернув уваги, як не звернув
уваги і на показання матері позивача ОСОБА_4 в
судовому засіданні, згідно пояснень якої гроші в сумі 12000 доларів США, які були
подаровані сину, були отримані від продажу їх квартири у м. Кишиневі. Проте, як
видно з договору купівлі - продажу, квартира батьків позивача у м. Кишиневі
була продана ними 20 травня 1997 року, тобто через місяць після дати, яка
значиться в договорі даріння грошей.

З урахуванням
наведеного суд неправильно дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_2

за подаровані
йому гроші, а тому вона та квартира, на яку вона обміняна є його особистою

власністю.

Відповідно до
ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.1996 року (а.с.66). В період
шлюбу, 27.05.1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 31.01.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений
договір міни зазначеної квартири на квартиру АДРЕСА_2, яка зареєстрована за
останнім.

Оскільки
квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами у

період шлюбу,
безспірних доказів придбання її за особисті кошти позивач ОСОБА_2

суду не надав,
відповідно до ст.22 КпШС України зазначена квартира, а також отримана в

порядку обміну є
сумісною власністю сторін, а тому кожен з них має право власності на її 1/2

частину.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів -

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Рішення
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2006 року
скасувати. Позов ОСОБА_2
задовольнити частково, а позов ОСОБА_1 в
повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності
на квартиру АДРЕСА_2 по 1/2 частині за кожним.

В іншій частині
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
роздільної власності подружжя відмовити.

Рішення набирає
законної сили з дня його проголошення, і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.