Справа № 22-8125
інстанції: Шевчук О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року грудня
місяця 26 дня  Колегія суддів судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Лесько А.О.,

суддів: Усика
Г.І., Карпенко C.O.,

при секретарі:
Шаховніній М.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня
2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , з участю третьої
особи - ОСОБА_4 про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні
житлом та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_1, з участю третьої
особи -Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання
таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2007 року ОСОБА_1 відмовлено
в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, з участю третьої особи - ОСОБА_4 про
вселення в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні
житлом.

Зустрічний
позов ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_1, з участю третьої особи- Деснянської районної
у місті Києві державної адміністрації про визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано
ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1.

Стягнуто
з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в розмірі 16 грн. та витрати на правову допомогу в
розмірі 4 000 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить скасувати рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог та відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

Вказує
на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за іншим місцем
проживання АДРЕСА_2 та неправомірно користуються спірним житлом. Відповідачі не
надали доказів того, що їх представник є адвокатом або фахівцем в галузі права,
тому суд безпідставно стягнув витрати на правову допомогу. Суд не врахував , що
з початку 2004 року по кінець 2005 року він вимушено проживав у своїх батьків,
доглядаючи за ними, та що на теперішній час квартира батьків продана.

Заслухавши
пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно
до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї
за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з поважних причин причин понад шість місяців,
цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі
спору судом.

Як
роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня
1985 року «Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його
сім'ї такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ст.71 ЖК) ,
необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Ту
обставину, що він не проживав в квартирі АДРЕСА_1понад шість місяців до
звернення в суд, ОСОБА_1 не заперечує та причинами свого не проживання в
спірній квартирі зазначає догляд за своїм батьком -інвалідом 3 групи по зору та
матір'ю - інвалідом 2-ї групи по місцю їх проживання за адресою : АДРЕСА_3
(а.с.83).

Згідно
повідомлення Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_1 проживав
АДРЕСА_3 з 1997 року по жовтень 2006 року. З 2001 року він постійно проживав у
вищевказаній квартирі після розлучення з дружиною (а.с.37).

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 одружилися 18 червня 1994
року (а.с. 11).

Рішенням
Деснянського районного суду м.Києва від 25 грудня 2006 року шлюб між ними
розірвано.

Зазначеним
судовим рішенням встановлено, що сім'я розпалась у лютому 2004 року по причині
сварок і різних поглядів на життя. Після лютого 2004 року ніхто із сторін не
робив спроб для поновлення сімейно-шлюбних стосунків, і шлюб існував формально.

Згідно
ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як видно
з пояснень ОСОБА_1 в протоколі судового засідання від 25 грудня 2006 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, дослідженій в суді
апеляційної інстанції, ОСОБА_1 пояснив, що проживає окремо з дружиною більше
двох років, з лютого 2004 року та шлюб існує формально.

За таких
обставин не можуть бути взяті до уваги пояснення та доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 про таку причину відсутності його в квартирі АДРЕСА_1 понад шість
місяців до звернення до суду як необхідність догляду за хворими батьками. Крім
того згідно свідоцтв про смерть батьки ОСОБА_1: мати ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, батько ОСОБА_6- помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.96-97).

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для
задоволення зустрічного позову та обгрунтовано відмовив у задоволенні позову
ОСОБА_1 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 і усунення перешкод у користуванні
цією квартирою.

Не
можуть бути взяті до уваги і доводи апеляційної скарги про безпідставність
стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, оскільки матеріали справи
містять дані, що така допомога була надана та що ОСОБА_2, ОСОБА_4 понесли
зазначені витрати.

Так , згідно
довіреностей ОСОБА_2 і ОСОБА_4 уповноважили ОСОБА_7 бути їх представником в
судах (а.с. 19-20). Протягом усього часу розгляду справи ОСОБА_7 дійсно брав
участь у справі як їх представник.

Відповідно
до квитанції до прибуткового касового ордера оплата за юридичні послуги,
сплачена ОСОБА_7 в сумі 4000 грн., оригінал квитанції досліджений в суді
апеляційної інстанції (а.с.38).

В суді
апеляційної інстанції також досліджені документи ОСОБА_7 про вищу юридичну
освіту та документи його реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності з
видом діяльності - юридичні послуги (а.с. 195-198).

Таким
чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції
постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права,
наявним у справі доказам суд дав вірну правову оцінку, рішення суду не
спростовується доводами апеляційної скарги, тому підстав для його зміни чи
скасування не має.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, судова
колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.