overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Суддя
Верховного Суду України Сенін Ю.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 22 березня 2006
року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 грудня 2006
року,

в  с
т  а  н
о  в  и  в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного
підприємства “Кривбасшахтозакриття” про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що його незаконно було звільнено з роботи з посади
начальника відділу капітального будівництва на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого
Рогу від 22 березня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 грудня 2006 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені в
справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та
невідповідність висновків суду фактам.

Касаційна скарга не може бути прийнята до провадження з
таких підстав.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності
перевірки  матеріалів справи.

Із змісту
касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив із того, що звільнення позивача було проведене
з дотриманням норм трудового законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не вправі встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної
скарги в цій частині без наведення конкретних порушень судом норм
процесуального права, які були допущені при встановленні зазначених в рішенні
фактів, також не можуть бути визнані такими, що викликають необхідність
перевірки матеріалами справи.

Доводи скарги та зміст оскаржуваних рішень також не дають
підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування рішень.

На підставі
наведеного та керуючись
пунктом 5 частини 3 статті 328
ЦПК України,

у  х
в  а  л
и  в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом         ОСОБА_1 до державного підприємства
“Кривбасшахтозакриття” про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу
від 22 березня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області
від 7 грудня 2006 року.

Копію
ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити ОСОБА_1.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                                  Ю.Л.Сенін
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Сеніна Ю.Л., Шабуніна В.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства “Волинь-Цемент” про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що з 1977 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом  НОМЕР_1 від 10 січня 2006 року його незаконно
було звільнено з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Здолбунівського районного
суду від 26 вересня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Рівненської  області від          14 грудня 2006  року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі
ОСОБА_1
просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення і справу направити на новий розгляд,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалені
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Здолбунівського районного суду від 26 вересня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Рівненської  області
від 14 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :                                      Є.Ф.Левченко

Ю.Л.Сенін

В.М.Шабунін
УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем  України

7
лютого  2007  року  колегія  суддів
судової палати у  цивільних  справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Малахової Н.М., Олексієнка
М.М.

при секретарі
судового

засідання
Кульчицькій І.В.

без участі
сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі

апеляційну    скаргу
ОСОБА_1    на    рішення

Корольовського районного суду м.
Житомира від 26 жовтня 2006 року у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про

відшкодування
шкоди,

встановила:

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира
від 26
жовтня 2006 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 6922 грн. 58 коп. на відшкодування матеріальної та 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. Також з
відповідача на користь позивача стягнуто 280 грн. витрат за проведення експертного
дослідження, 80 грн. 52 коп. судового збору та ЗО грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

У процесі розгляду справи сторонами заявлене клопотання про затвердження мирової угоди, згідно умов якої
ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 три тисячі
гривень на відшкодування завданої шкоди і ОСОБА_2. вважає позовні вимоги
задоволеними. Наслідки закриття провадження
у справі, передбачені ст. 206 ЦПК України сторонам відомі та зрозумілі.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що заявлене клопотання підлягає до задоволення з
таких підстав.

Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України сторони, з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, можуть укласти мирову угоду.

Оскільки умови укладеної сторонами
по справі мирової угоди не суперечать закону та не порушують
права, свободи чи інтереси інших осіб, колегія суддів вважає за можливе визнати
мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, роз'яснивши сторонам
наслідки закриття провадження у справі, передбачені ст. 206 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 175, 307, 310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Визнати мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно якої ОСОБА_1, на
задоволення в повному обсязі позовних вимог ОСОБА_2,
сплатив ОСОБА_2 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної
пригоди, що мала місце 23 січня 2006 року о 8 год. 20 хв. на перехресті
вулиць Довженка та 1-го Травня в м. Житомирі.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 26 жовтня 2006 року
скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.
Справа № 22ц/125 Головуючий у суді 1-ї інстанції Колупавєв В.В.

Категорія 23         Суддя-доповідач
Матюшенко І.В.
ГАГАРІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
________ М. Севастополь, вул. Вакуленчука 3,
Код суду 2702
Справа № 2о-81/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого
2007 року
Гагарінський районний суд у складі:

Головуючого                          -
судді Яковенко С.Ю.,

при секретарі                          - Павленко Є.O.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Севастополю цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про
встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою до зацікавленої особи про встановлення юридичного факту проживання в м.
Севастополі в період облогі в період з 1941 по 1942
pp.

У судовому засіданні заявниця підтримала вимоги про
встановлення юридичного факту і пояснила суду, що
вона народилася в м. Севастополі в 1940 році, в період оборони м. Сневастополя з 1941
по 1942 року проживала разом з родиною в Балаклаві, спочатку на вулиці Красноармійців, а після бомбордування по вулиці Московської. Під час
облогі міста не еваюкувалася, після
звільнення м. Севастополя продовжувала жити в ньому, проте документи в архіві не збереглися, у зв'язку з чим вимушена
звернутися до суду . Просить встановити
факт її проживання в Севастополі в період облогі з30 жовтня 1941р. по 04
липеня 1942року.

Представник Управління праці і соціального захисту населення Гагарінської районної державної адміністрації в
судове засідання не з'явився, надав
листа із проханням розглянути справу у відсутність представника та із згодою
з вимогами ОСОБА_1.

Вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що вимоги ОСОБА_1. підлягають задоволенню: судом
встановлено, що заявниця народился
в м. Севастополі в 1940
році, в період облогі з 1941
року по 1942 pp.
разом з родиною проживала в м.
Севастополя в Балаклаві по вулиці Красноармійців та Московської,    евакуйована не була, проживала в місті до

моменту звілнення. Факт проживання ОСОБА_1., в м.
Севастополі в період облогі підтвердив в судовому
засіданні свідок ОСОБА_2. тп свідок ОСОБА_3,
який є братом заявниці та проживав в період облогі м. Севастополі разом з її родиною.

Таким чином, у судовому засіданні вимоги заявника знайшли підтвердження.

Керуючись ст.ст. 10,60,179,218,234 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що вона мешкала у місті Севастополі в
період з 30 жовтня 1941 року по 04 липня 1942
року.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом 10 днів
із дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає чинності після закінчення терміну подачі
заяви про апеляційне оскарження, якщо заява
про апеляційне оскарження не була подана. У разі якщо подана заява про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк,
встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення набирає чинності після
закінчення цього терміну.

У разі подачі апеляційної скарги рішення, яке не
скасовано, набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення виготовлене власноручно в нарадчій кімнаті.
Справа №2-723/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2007
року

Корольовський районний суд м.
Житомира в складі:

головуючої-судді
Талько О.Б.,

при секретарі
Мокрецькій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ВАТ
"Енергопостачальна
Компанія
"Житомиробленерго"  до  гр.
ОСОБА_1про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом і в судовому
засіданні його представник пояснив, що відповідачка тривалий час користується
послугами ВАТ "Енергопостачальна Компанія "Житомиробленерго" по
споживанню електричної енергії, однак починаючи з жовтня 2004 року вона
перестала оплачувати дані послуги, в зв'язку з чим станом на листопад 2006 року утворилась
заборгованість в сумі 1900
грн. 37 коп.,
яку і просить стягнути.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та
місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки
суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши
матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено ,
що відповідачка, яка мешкає в АДРЕСА_1, і має особовий рахунок споживача
електричної енергії, на порушення вимог п.п. 19,20,21,42 "Правил користування
електричною енергією для населення",
затверджених постановою KM України від 26.07.1999 року №1357, припинила своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію.
Внаслідок цього виникла заборгованість в сумі 1900 грн.370
коп., яку суд стягує на користь позивача.

Керуючись ст.67, 68 ЖК
України та ст.10,11, 60,
212, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути    з
гр.    ОСОБА_1                                                    на    користь
ВАТ

"Енергопостачальна
Компанія "Житомиробленерго" в особі Житомирського району електричних
мереж 1900 грн. 37 коп. ( одну
тисячу дев'ятсот грн. 37 коп.) заборгованості за спожиту електричну енергію,
перерахувавши вказану суму на р/р 6 в філії Житомирського обласного
управління ВАТ «Ощадбанк», МФО 311647, код 26392658, та судові витрати в сумі
81 грн., перерахувавши зазначену суму на р/р 260033001, МФО 311766, код
22048622 в ЖФ "Першого інвестиційного банку."

Рішення суду може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира
за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через
Корольовський районний суд м. Житомира протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яку
може бути подано протягом 10
днів з дня проголошення

рішення.

Суддя:                                О.Б. Талько
Справа
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

Ім'ям        України

31 січня 2007 року                                                                                 м.Житомир

Корольовський
районний суд м.Житомиа в складі:
Головуючого-судді Колутаєва В.В. при секретарі Прилуцькій В.І. за участю
представника ОСОБА_2 розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   м.Житомирі   справу
за   позовом     ВАТ "Укртелеком" в особі Центру обслуговування споживачів та
продажу послуг Житомирської філії до
ОСОБА_1про стягнення боргу за телекомунікаційні послуги.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом і в
судовому засіданні пояснив, що відпо­відач
тривалий час користується телекомушкаційними послугами ВАТ
"Укртелеком" та впродовж листопада 2005 року по березень 2006 року не сплачує за надані послуги , в зв"язку з чим
утворилась заборгованість у розмірі 515, 83 грн., яку позивач просить стягнути

Відповідач в судове засідання не з"явився
вдруге, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд постановляє заочне рішення

Заслухавши пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що
даний позов підлягає задоволенню повністю з слідуючих підстав.

Так, судом встановлено, що відповідач, який мешкає
в АДРЕСА_1 в м.Житомирі користується телефоном
за номером НОМЕР_1 і має заборгованість за отримані телекомунікаційні
послуги в розмірі 515,
83 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.526,527 ЦК
України забов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, таким чином суд стягує з відповідача на користь позивача
борг в сумі 515, 83 грн.

Згідно ст„79 ЦПК України, суд також
стягує з відповідача на користь держави 51 грн. державного мита та на користь ДП "Судовий інформаційний центр"
судовий збір в розмірі 30 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ЗЗ Закону
України "Про телекомунікації" ст.ст.509,525, 527,611 ЦК України, ст.ст. 10,11,30, 60,79, 215,225 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю

Стягнути з ОСОБА_1на користь ВАТ
"Укртелеком" в особі Центру обслуговування споживачів та продажу послуг Житомирської філії
заборгованість в розмірі 515 / п'ятсот п"ятнадцять / грн. 83 коп. та сплачені витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 /тридцять / грн.

Стягнути з ОСОБА_1на користь
держави держмито в розмірі 51
/ п'ятдесят одна / грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через
Корольовський районний суд м.Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення подачею заяви про апеляційне оскарж ення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається на протязі 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Дане рішення також може бути переглянуто по заяві відповідача на протязі 10 днів з дня отримання його копії.

В.В.Колупаєв
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Сеніна Ю.Л., Шабуніна В.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 липня
2005 року між відповідачем та її матерю ОСОБА_3 було укладено договір довічного
утримання, проте на час укладення цього договору ОСОБА_3 внаслідок тяжкої
хвороби не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними; ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_3 померла.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 8 листопада     2006
року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25
грудня 2006  року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення і справу направити на
новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення
ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 8 листопада  2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 25 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :
Є.Ф.Левченко

Ю.Л.Сенін

В.М.Шабунін
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Сеніна Ю.Л., Шабуніна В.М..

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного будівельного підприємства “Снага-М” про визнання
договору на виконання будівельно-монтажних робіт неукладеним,

в с т а н о в и л а :

У березні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачем
було використано останню сторінку втраченого договору без номеру від 3 травня
2001 року і виконано договір на виконання будівельно-монтажних робіт на суму
1043000 грн., хоча фактично такій договір не укладався.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 березня 2006 року позов
задоволено.

Рішенням  Апеляційного суду  м. Києва від 26 грудня 2006 року зазначене
рішення районного суду скасовано і у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка
діє за дорученням           ОСОБА_1,  просить скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що апеляційний
суд помилково скасував правильне рішення
районного суду.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також не
можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржуване  рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1  відхилити, рішення
Апеляційного суду  м. Києва від             26 грудня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:
Є.Ф.Левченко

Ю.Л.Сенін

В.М.Шабунін