РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

18 липня
2007 року                                                                   м.  Лисичанськ

Лисичанський
міський суд Луганської області у складі:

головуючої
судді                                                            Лизенко
І.В.,

при
секретарі судового засідання                                 Паршиковій
Н.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
про усунення перешкод у здійсненні права власності,  відшкодування моральної шкоди,  -

встановив:

Позивач
звернувся до суду з вищеназваним позовом,
у якому просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на
земельну ділянку за адресою: м.
АДРЕСА_1,  зобов'язавши
відповідача відновити межову споруду - тин між земельною ділянкою за адресою:
м.  АДРЕСА_1 та земельною ділянкою за
адресою: м. АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 5000
грн.,  а також судові витрати у справі. У
позові посилався на те,  що
відповідач,  що є сусідом по межі їх
земельних ділянок,  не згоден з
розподілом межі,  у зв'язку з чим без
його дозволу пошкодив межову споруду -тин. Рішенням комісії по вирішенню
земельних спорів Лисичанської міської ради від 19.07.2006р. визнано претензії
відповідача необґрунтованими. З приводу пошкодження тину зверталася до
Лисичанського MB УМВС України в Луганській області,  відповідачу винесено офіційне попередження
про неприпустимість протиправних дій щодо неї. Порушенням відповідачем її права
власності на земельну ділянку їй завдано моральної шкоди,  оскільки відповідач постійно порушує принципи
добросусідства,  вимушує звертатися за захистом
своїх прав.

У
судовому засіданні представник позивача та третя особа ОСОБА_4 підтримав
позовні вимоги та пояснив,  що будинок
АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією адресою належить позивачці на праві
приватної власності. Відповідач є сусідом по межі земельної ділянки. Приблизно
з 1989 року відповідач пред'являє претензії з приводу межі їх земельних
ділянок,  розміщення межових знаків,  бо вважає,
що позивач захватив частину його земельної ділянки. У зв'язку з цим у
листопаді 2006 року відповідач пошкодив огорожу,  яка позначала межову лінію. Огорожа на цей
час не відновлена. їх спір розглядався комісією по земельних спорах
Лисичанської міської ради,  претензії
відповідача визнані необґрунтованими. Вважає дії відповідача
протиправними,  оскільки межова лінія
визначена у 1963 році і не змінювалась. Правильність встановлення межі
земельної ділянки підтверджується державним актом про право власності на
землю,  технічним планом садиби,  незмінністю довжини межової лінії ОСОБА_5 по
АДРЕСА_3,  розміщенням зливної ями,  рішенням комісії по вирішенню земельних
спорів. Не може сказати в чому виразилася моральна шкода,  завдана позивачці,  оскільки вона не бере участі у спорі між ним
та відповідачем з приводу межі. З яких підстав визначив розмір моральної шкоди,  пояснити не може. Огорожа була встановлена та
відповідала акту про право власності на землю. Розміщення огорожі з 1960-х
років не змінювалось. Огорожа повинна бути відновлена з дерев'яних дошок,  з яких раніше складалася,  які знаходяться у нього на зберіганні. Просив
суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач
у судовому засіданні позов не визнав та пояснив,  що будинок АДРЕСА_2 належить йому на праві
приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.03.1985
року. Земельна ділянка за цією адресою знаходиться у його користуванні. У 2002
році позивачем та її чоловіком встановлювалась нова огорожа,  яка

2

не відповідає межовій лінії,  позначеній у технічному паспорті позивача та
у акті про право власності на землю позивача,
оскільки у документах межова лінія є прямою,  а фактично складається з відрізків: відрізок
довжиною 2, 85м від межового знаку з земельною ділянкою позивача та земельною
ділянкою АДРЕСА_2 до межового знаку на межі їх земельних ділянок,  у точці якого лінія переломлюється та
продовжується під кутом,  внаслідок чого
на території позивача знаходиться 0, 6 м його земельної ділянки. Вважає,  що межова лінія повинна бути прямою через два
межових знака: на межі земельних ділянок АДРЕСА_1,  АДРЕСА_2,
АДРЕСА_4 та межового знака,  що
знаходиться на відстані 2, 85 м від першого межового знака по межовій лінії
земельних ділянок сторін. Огорожа встановлена невірно з 1984 року. Технічний
звіт по інвентаризації земельної ділянки по АДРЕСА_1,  та державний акт на право власності на землю
від 02.07.2002р. позивача фальсифіковано,
оскільки зазначені у них межі земельних ділянок не відповідають належній
межі.

Представник
третьої особи не заперечував проти задоволення позову та пояснив,  що межа земельної ділянки позивача
зафіксована державним актом про право власності на землю,  комісією по земельних спорах Лисичанської
міської ради розглядався спір між сторонами та комісією не встановлено
розходження межі земельних ділянок за документами та по факту.

Судом
досліджені наступні докази: квитанції про сплату судових витрат,  довідка про оплату правової допомоги,  довідка про оплату посвідчення
довіреності,  копія свідоцтва про право
власності на будинок від 30.03.1977р.,
копія технічного паспорту буд.  39
по вул.  Волгоградська,  копія державного акту про право приватної
власності на землю від 02.07.2002р.,
копія протоколу №НОМЕР_1 засідання комісії по вирішенню земельних спорів
від 06.12.2006р.,  лист від 25.12.2006р.,  лист від 05.10.2006р.,  лист від 02.06.2005р.,  лист від 27.05.2005р.,  копія листа від 29.12.2005р.,  лист від 03.11.2005р.,  копія рішення комісії по вирішенню земельних
спорів від 19.07.2006р.,  лист від
20.12.2006р.,  довідка ЛКП БТІ від
01.12.2006р.,  копія постанови про
відмову у порушенні кримінальної справи від 03.11.2005р.,  копія постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 29.11.2006р.,
копія викопіювання із чергового кадастрового плану,  копія плану встановлених меж з позначеннями
відповідача,  копія плану земельної
ділянки з позначеннями відповідача,
копія постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від
22.12.2006р.,  копія заяви відповідача
від 31.01.2007р.,  копія відповіді ЛОУЗР
від 18.07.2002р.,  копія листа від
25.07.2003р., копія листа від 07.07.2005р.,
письмові заперечення відповідача,
копія заяви відповідача від 26.06.2003р.,  копія постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 09.02.2007р.,
копія технічного звіту по інвентаризації земельної ділянки по
АДРЕСА_1,  довідка ЛКП БТІ від
26.02.2007р. про відсутність квартальних зйомок земельних ділянок,  копія виписки з рішення виконкому
Лисичанської міської ради від 20.06.2006р.,
копія заяви відповідача від 13.01.2007р.,  копія відповіді Лисичанської міської ради від
13.12.2006р.,  копія заяви відповідача
від 06.11.2006р.,  копія відповіді від
20.10.2006р.,  копія заяви відповідача
від 31.01.2006р.,  копія заяви
відповідача від 17.06.2005р.,  копія
листа від 13.05.2005р.,  копія протоколу
засідання комісії по вирішенню земельних спорів від 13.04.2005р.,  копія акту встановлення меж земельної ділянки
відповідача від 11.10.2001р.,  копія
плану земельної ділянки по АДРЕСА_2,
копія плану земельної ділянки по АДРЕСА_1,  письмові заперечення відповідача на технічний
звіт позивача,  копія свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 25.03.1985р.,
копія плану земельної ділянки від 12.01.1993р.,  копія плану земельної ділянки від
16.03.1951р.,  довідка Лисичанської
міської ради від 22.03.2007р.,  копія
письмових пояснень відповідача від 09.06.2005р.,  копія листа від 09.06.2005р.,  копія плану встановлення меж,  лист від 26.06.2006р.,  копія свідоцтва про шлюб,  копія державного акту на право власності на
земельну ділянку позивача від 07.06, 2007р.,
копія заяви відповідача від 17.04.2007р.,  копія відповіді від 25.04.2007р.,  копія заяви відповідача від
10.05.2007р.,  копія постанови про
відмову у порушенні кримінальної справи від 16.05.2007р.,  довідка ЛМУЗР від 17.05.2007р.,  копія відповіді від 10.05.2007р.,  копія постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 25.04.2007р.

3

Суд,  вислухавши пояснення осіб,  що беруть участь у справі,  дослідивши письмові докази,  вважає позов таким,  що підлягає задоволенню частково.

Судом
встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач
є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на
будинок від 30.03.1977 року (а.с. 8),  та
власником земельної ділянки за даною адресою на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку від 07.06.2007р. (а.с.  174).

Представник
позивача та третя особа ОСОБА_4 є співвласником будинку та земельної
ділянки,  оскільки дане майно придбане
позивачкою під час шлюбу,
зареєстрованого між ними,  що
підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.  155).

Відповідач
є власником будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 25.03.1985р. (а.с. 141),
та має право користування земельною ділянкою за даною адресою,  що не заперечується сторонами.

22
листопада 2006 року відповідач демонтував огорожу між земельними ділянками по
АДРЕСА_1,  та по АДРЕСА_2,  що не заперечується сторонами та
підтверджується копією постанови про відмову у порушенні кримінальної справи
від 29.11.2006р. (а.с. 27).

Задовольняючи
позов частково,  суд виходить з
наступного.

Відповідно
до ч.1  ст. 106 ЗК України власник
земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж,  а
також відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли,  перемістились
або стали невиразними.

Відповідно
до ч.2  ст. 108 ЗК України власники
сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за
домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди
несуть у рівних частинах. До того часу,
поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної
межової споруди,  вона не може бути
ліквідована або змінена без його згоди.

Згідно
ч.2  ст. 152 ЗК України власник земельної
ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав
на землю,  навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою,  і відшкодування завданих збитків.

Демонтуванням
частини огорожі між земельними ділянками відповідачем порушено право власності
позивача на земельну ділянку,  межі якої
встановлено державним актом на право власності на землю від 02.07.2002 року
(а.с.  14),  та не змінені державним актом про право
власності на земельну ділянку від 07.06.2007р. (а.с.  174).

Згідно
ч.1  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем
суду не надано доказів щодо невідповідності розміщення огорожі належній межі їх
земельних ділянок,  а також щодо фальсифікації
державного акту на право власності на землю ОСОБА_1,  технічного звіту по інвентаризації земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

Суд не
бере до уваги пояснення відповідача про те,
що огорожа між їх земельними ділянками не відповідає межовій лінії,  позначеній у технічному паспорті позивача та
у акті про право власності на землю позивача від 02.07.2002р.,  оскільки це спростовується дослідженими у
судовому засіданні доказами: копією державного акту на право власності на землю
ОСОБА_1 від 02.07.2002р. (а.с.  14),  копією державного акту на право власності на
земельну ділянку позивача від 07.06.2007р. (а.с.  174),
копією технічного паспорту АДРЕСА_1 (а.с. 9-13),  копією технічного звіту по інвентаризації
земельної ділянки по АДРЕСА_1,  на
підставі якого було видано позивачу державний акт на право власності на

4

землю від
02.07.2002р,  (а.с. 65-90),  та який було складено після обстеження та
заміру земельної ділянки.

Копією
протоколу засідання комісії по вирішенню земельних спорів від 06.12.2006р.
(а.с. 15) та копією рішення комісії по вирішенню земельних спорів від
19.07.2006 року (а.с. 23) підтверджується відповідність спірної межі земельних
ділянок технічній документації позивача та необґрунтованість претензій
відповідача.

Згідно
довідки ЛКП БТІ від 01.12.2006р. (а.с. 25) робітниками бюро обстежено в натурі
земельні ділянки сторін та встановлено,
що межі земельної ділянки позивача відповідають державному акту на землю
від 02.07.2002 року.

Пояснення
відповідача щодо фальсифікації державного акту про право власності на землю
ОСОБА_1 спростовується копією постанови про відмову у порушенні кримінальної
справи від 16.05.2007р. (а.с.
178-180),  копією постанови про
відмову у порушенні кримінальної справи від 25.04.2007р. (а.с.  186-188).

Таким
чином,  порушене відповідачем право
власності позивача на земельну ділянку підлягає відновленню шляхом зобов'язання
відповідача встановити демонтовану огорожу на тому ж місці та з того ж
матеріалу,  з якого вона була
встановлена,  що знаходиться у
позивача,  позовні вимоги у цій частині
підлягають задоволенню.

Відповідно
до ч. 1  ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно
до ч.1  ст.1167 ЦК України моральна
шкода,  завдана фізичній чи юридичній
особі неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю,  відшкодовується
особою,  яка її завдала,  за наявності її вини,  крім випадків,  встановлених частиною другою цієї статті.

Суд
вважає такими,  що не підлягають
задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди,  оскільки з пояснень представника позивача та
третьої особи ОСОБА_4 видно,  що
позивачка не приймає участі у земельному спорі з відповідачем,  який фактично має місце між її чоловіком
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Окрім того,  суду не
надано доказів на підтвердження завдання діями відповідача моральної шкоди саме
позивачці. Представник позивача та третя особа ОСОБА_4 відповідних позовних
вимог суду не заявив.

На
підставі  ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові
витрати у справі,  що складаються з
оплати судового збору з позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права
власності у сумі 8, 50 грн. (а.с. 1),  з
оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у
сумі 7, 50 грн. (а.с. 4),  та оплати
правової допомоги у сумі 100 грн. (а.с. 6).

Не
підлягають відшкодуванню позивачу витрати на нотаріальне посвідчення
довіреності у сумі 90 грн. (а.с. 7),
оскільки згідно  ст. 79 ЦПК
України не є судовими витратами,  а також
витрати на оплату судового збору з позовних вимог про відшкодування моральної
шкоди у сумі 8, 50 грн.,  оскільки у
задоволенні даних позовних вимог відмовлено.

На
підставі викладеного,   ст.  ст. 106-108,
152,  158 ЗК України,  керуючись
ст.  ст. 10,  11,
212-215,  218 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  про усунення перешкод у здійсненні права
власності,  відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Усунути
перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1,  зобов'язавши ОСОБА_2 відновити
тин між земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1,  та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2,  шляхом

5

його
встановлення з того ж матеріалу,  з якого
він був виготовлений,  що знаходиться у
позивача.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  про відшкодування
моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у сумі 116 (сто
шістнадцять) гривень.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до
Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів
з дня його проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк.
Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду Луганської області.