Справа N 22ц
691-2007 року                                   Головуючий
1 інстанції Ямкова О.О.
Категорія - 12.                                                           Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

Іменем України.

23 квітня 2007
року.                                                                                                    м.
Миколаїв.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Довжук Т.С.,

із секретарем
судового засідання Швейновою І.В.,

з участю :

представника
відповідача ОСОБА_3, у відкритому судовому засіданні за  апеляційною скаргою представника відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 переглянула рішення місцевого Центрального районного суду м.
Миколаєва від 7 лютого 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення авансу.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими
сторони їх стверджували ,-

Установила:

5 грудня 2006
року ОСОБА_2 пред'явила зазначений позов.

Його
обґрунтовувала тим, що 3 листопада 2006 року уклала з ОСОБА_1 договір про
наміри, за яким домовилася про купівлю у того за 303 000 гривень трикімнатної
квартири АДРЕСА_1

На підтвердження
наміру передала 2 525 гривень авансу.

Однак, з вини
відповідача договір не відбувся.

Посилаючись на
відмову ОСОБА_1 повернути аванс, просила суд про задоволення позову.

Представник
відповідача просив у позові відмовити, оскільки договір купівлі-продажу
квартири не укладено з вини набувачки житла, а не продавця.

Рішенням
місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 лютого 2007 року позов
задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись
із таким процесуальним документом, представник відповідача ОСОБА_3 його
оскаржила, просила скасувати й ухвалити нове - яким у позові відмовити,
оскільки, як на її думку, суд дав неналежну оцінку зібраним по справі доказам
та' неправильно застосував норми матеріального права, а саме, через невірне
тлумачення виду та характеру договору, помилково застосував правові наслідки,
які не могли бути застосовані

Апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни,
оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального
права.

Вирішуючи спір
таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд вважав
установленим, що між сторонами існують правовідносини,

2

що витікають з
нікчемного договору. Тому - цей договір не створює для сторін юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а це, застосування
реституції.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області
погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1
інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Так, статтями
202-203, 220, 570, 626-627 ЦК
України виписано, що договором є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони по ньому
є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з
врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальними
вимогами, додержання яких є необхідним для чинності договору, як одного з виду
правочинів, є такі:

·
його зміст не може суперечить ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

·
особи, які вчиняють договір, повинні мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;

·
їх волевиявлення має бути вільним і відповідати їх
внутрішній волі;

·
договір має вчинятися у формі, встановленій законом й
бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недотримання
хоча б однієї із зазначених умов дійсності договору (правочину)  може тягнути
його  нікчемність,  з
застосуванням  відповідних
правових наслідків, або слугувати підставою для визнання правочину недійсним
,    у судовому порядку.

Попередній
договір є одним із багатьох інших видів договорів і на нього розповсюджуються
зазначені вище загальні правила, а також правила, спеціально виписані для
нього.

За ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони по якому зобов'язуються протягом певного строку
укласти договір в майбутньому ( основний договір) на умовах, встановлених
попереднім договором.

Він укладається
у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору
не встановлена, - у письмовій формі.

Договір про
наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо
надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Як вбачається з
матеріалів справи, 3 листопада 2006 року сторони уклали договір № 765,
зареєструвавши його на Універсальній біржі "Південь" (а.с. - 7). В
ньому вони виступили як "продавець" та "покупець",
обумовили усі істотним умовам купівлі позивачкою належної відповідачеві
квартири й встановили термін надання основному договору належної форми та
проведення кінцевого розрахунку ( п.
1.9. договору). На його виконання актом № 765/1 провели авансовий платіж (
а.с. - 8).

За такого,
колегія вважає, що між сторонами було укладено не договір про наміри, як
виписано в його назві, а попередній договір, оскільки з тексту

2

договору
вбачається волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору.

Цей договір
передував основному договору, яким повинен був бути договір купівлі-продажу
квартири.

За ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу квартири підлягає нотаріальному посвідченню, а, відповідно,
нотаріально посвідченим має бути і попередній договір, бо саме таке передбачено
п. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України.

Сторони такої
форми не дотрималися, а тому, укладений між ними попередній договір - є
нікчемним і таким, що не створює наслідків, крім тих, які пов'язані з його
недійсністю.

За наявності
вимоги позивачки застосувати наслідки нікчемного правочину, а саме повернути
передане нею по договору, відповідно до статей 216,220 ЦК України, з
відповідача на користь тої слід стягнути суму авансу.

Оскільки такого
ж висновку і з таких же мотивів дійшов й суд першої інстанції, то підстав, для
задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.
307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 лютого 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає
чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.