У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 травня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Шабуніна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на ½ частину квартири та за
зустрічним позовом про визнання таким, що втратив право на жилу площу, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гагарінського районного суду міста
Севастополя від 3 липня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду міста Севастополя
від 9 грудня 2003 року,

в с т а н о в и л а:

У липні  2002 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на ½ частину квартири
АДРЕСА_1.

Зазначав, що з 2.04.1981 р. по 5.03.1991 р. він перебував з відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі. У серпні 1982 році ОСОБА_2 була прийнята в члени ЖБК, а
в березні 1991 р. пай за квартиру в сумі 7765 руб. 03 коп. ними було повністю
виплачено.

Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає йому
мешкати в спірній квартирі, яка є їх спільною власністю, позивач просив суд
визнати  за ним право власності на ½ частину спірної квартири з підстав ст.ст. 28, 29 КпШС України та ст.ст. 15,
16, 48  Закону України “Про власність”.

ОСОБА_2 позов не визнала та з підстав ст.ст. 71,72 ЖК України пред'явила
зустрічний позов про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на жилу площу в
спірній квартирі, посилаючись на те, що вступний внесок і паєнагромадження за
кооперативну квартиру були сплачені нею за рахунок її особистих коштів та що
колишній чоловік створив нову сім'ю і не проживає у спірній квартирі понад
шість місяців без поважних причин.

Рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя від 3.07.2003 р.,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Севастополя від 9.12.2003
р.,  у первісному позові відмовлено, а
зустрічний позов задоволено: визнано                ОСОБА_1 таким, що втратив право
на жилу площу в квартиріАДРЕСА_1

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
ухвалення нового рішення про задоволення його позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає  частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в первісному позові та задовольняючи зустрічний позов, місцевий
суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того,
що шлюбні відносини між сторонами припинились у 1985 р., в 1988 р. ОСОБА_1
добровільно залишив спірну квартиру, а з позовом до суду звернувся з порушенням
строку позовної давності.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки їх зроблено з
порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення
справи.

Вирішуючи спір, місцевий
суд не встановив фактів і відповідних їм правовідносин, за наявності яких  у сторін виникають, припиняються чи
змінюються певні права та обов'язки.

Зокрема, суд не встановив які суми грошей були сплачені сторонами на
погашення паю за кооперативну квартиру під час їх перебування у шлюбі,
залишивши поза увагою той факт, що основна сума коштів була виплачена саме в
період шлюбу. Також суд не встановив часу припинення сторонами сімейних
стосунків та ведення спільного господарства та не перевірив доводів ОСОБА_2 про
сплату вступного внеску за рахунок грошей, які
були зняті з ощадної книжки її бабусі.

За наявності у справі
доказів про сплату сторонами частини паєнагромаджень під час зареєстрованого
шлюбу, висновок суду про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на жилу площу
з підстав ст. 71 ЖК України є хибним, оскільки можливість позбавити
співвласника спірної квартири права користуватись нею не передбачена законом.

Вирішуючи питання перебігу строків позовної давності, судами не враховано,
що при цьому слід виходити не з часу, коли сторони припинили шлюб, а з часу,
коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового
права, бо саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права
власності когось із подружжя.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гагарінського районного суду міста Севастополя від 3 липня                    2003 року та ухвалу
Апеляційного суду міста Севастополя від 9 грудня 2003 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

В.М. Шабунін