АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________ АВТОНОМНОЇ
Справа
№22-ц-1230-Ф/07      Головуючий суду
першої інстанції                        ЦурцевВ.М.
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції         Мудрова
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

1 серпня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого
- судді              Ломанової Л.О.,

суддів                                     Притуленко О.В.,

Мудрової В. О.

при
секретарі                         Петриченко О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування
жилим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Керченського
міського суду АР Крим від 11 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, на підставі статті 71 Житлового кодексу
Української РСР.

Вимоги позову мотивовані тим, що відповідачі тривалий час
у вказаної квартирі не проживають без поважних причин, їх особистих речей у
квартирі не має, перешкод ним у користуванні не чинилось, вони переїхали на
постійне місце проживання до іншого жилого приміщення.

У червні 2007 року позивачка змінила позовні вимоги, а
саме - підставу свого позову на статтю 107 Житлового кодексу Української РСР та
просила визнати відповідачів особами, які втратили право користування спірним
жилим приміщенням, тому що у 2005 році вони вибули на постійне проживання в
інше жиле приміщення - будинок АДРЕСА_2.

Рішенням Керченського міського суду АР Крим від 11 травня
2007 року позов ОСОБА_1 був задоволений.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, які визнані
судом доведеними. невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи,
просить скасувати його та ухвалите нове - про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_1

У скарзі вказано, що апелянт до спірної квартири інтересу
не втратив, речі його знаходяться у цієї квартирі. Апелянт вважає, що він не
проживав у спірній квартирі у зв'язку з поважними причинами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення позивача, відповідача - ОСОБА_2
та їх представників, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про
визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірним
приміщення, дійшов до висновків, що спірне приміщення відповідач ОСОБА_2 разом
зі своєю донькою ОСОБА_3 покинув у 2005 році, переїхавши до іншого постійного
місця проживання у будинок АДРЕСА_2, та оскільки місце проживання
неповнолітньої дитини є місце проживання її батьків, тому ОСОБА_3, також
визнана такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Такі висновки
суду першої інстанції колегія суддів визнає обґрунтованими.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідно до особового рахунку (а.с.6) наймачем квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1  Крім неї у вказаній
квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Факт вибуття зі спірного приміщення ОСОБА_2 зі своєю
донькою ОСОБА_3, 2002 року народження, до іншого жилого приміщення у 2005 році
підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 (а.с.61),ОСОБА_5 (а.с.62), ОСОБА_6
(а.с.62), ОСОБА_7 (а.с.63), ОСОБА_8(а.с.63 - зворотна сторона), та фактично не
заперечується відповідачем - ОСОБА_2.

Відповідно до положень частини 2 статті 107 Житлового
кодексу Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня
вибуття.

Відповідно до положень частини 4 статті 29 Цивільного
кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років,
є місце проживання її батьків.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2
підтвердив те, що він виїхав на постійне місце проживання до будинку АДРЕСА_2 у
зв'язку з конфліктними відносинами його дружини та позивачки.

Доводи апеляційної скарги про поважність причин
відсутності ОСОБА_2 у спірному жилому приміщенні не можуть бути прийняті
колегією суддів до уваги, оскільки позов ОСОБА_1 був заявлений та відповідно
розглянутий судом першої інстанції, за нормами статті 107 Житлового кодексу
Української РСР, положення якої не ставлять збереження права на житлову площу у
залежність зі строком та причинами відсутності в жилому приміщенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до відповідно до статті 308 Цивільного процесуального
кодексу України, є підставою для відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та
залишення рішення Керченського міського суду АР Крим від 11 травня 2007 року
без змін.

На підставі наведеного, керуючись статтею 303, пунктом 1
частини 1 статті 307, статтею 308, статтями 313, 314, пунктом 1 частини 1
статті 314 та статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України колегія
суддів судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Керченського міського суду АР Крим від 11 травня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.