Справа № 2-23 / 2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 січня  2007
року

Володарсько-Волинський
районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді
Криницького Л.В. при секретарі
Свиридок А.В. за участю:

представника позивача ОСОБА_1представника відповідача Хлопицької Т.П. третьої
особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

приватного підприємства " Камелот"

про

поновлення на
роботі і оплаті і оплаті за час вимушеного прогулу,

відшкодування
моральної шкоди внаслідок порушення трудових прав, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом в обґрунтування якого
зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона
бала прийнята на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2 приватного підприємства " Камелот".

Наказом НОМЕР_1 вона була
звільнена з цієї посади за прогули (
ст. 40 ч. 4 КЗпП України).

Звільнення вона вважає незаконним з наступних підстав:

5 травня 2006 року вона
звернулась до дирекції підприємства з заявою про надання їй щорічної відпустки.
їй було сказано, що заява про відпустку підпишеться потім і щоб на роботу вона
не виходила. В кінці травня 2006
року вона телефонувала на підприємство, щоб визначитися, коли виходити на
роботу, бо планувала виходити у відпустку по вагітності з 6 червня 2006 року. Головний
бухгалтер ОСОБА_3 її
повідомила, що вона звільнена з роботи за прогули. Вона була дуже здивована, бо
як її могли звільнити з роботи, коли їй було дозволено не виходити на роботу у
зв"язку з її заявою.

З 6 червня 2006 року вона
перебуває на обліку у зв"язку з вагітністю в ТМО Володарсько-Волинського
району на підставі лікарняного листа. У зв"язку з звільненням її з роботи
вона не змогла оформити відпустку по вагітності і пологам.

Вона вважала, що
перебувала у щорічній відпустці і тому невихід на роботу не може вважатись
прогулами, бо їй було дозволено йти у щорічну відпустку і у неї не було умислу
на вчинення прогулу.

Крім того
відповідно до ст. 149 КЗпП
України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним
орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

В порушення
вказаної норми, адміністрація підприємства будь-яких пояснень з приводу нібито
вчиненого нею прогулу, від неї не витребувала і ІНФОРМАЦІЯ_3 видала наказ про
її звільнення.

Також в
порушення вимог ст. 47 КЗпП
України в день звільнення їй не була видана належним чином оформлена трудова
книжка та не була видана копія наказу про звільнення. Трудова книжка видана їй
аж 29 серпня 2006 року.

Таким чином вона
вважає, наказ НОМЕР_1 про її
звільнення з посади ІНФОРМАЦІЯ_2 є незаконним і її незаконно звільнили з
роботи.

Незаконним
звільненням з роботи їй заподіяно моральну ( немайнову) шкоду, яка виражається в порушенні її законних
прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають додаткових зусиль для організації її життя.

Весь час, що
минув після звільнення, вона та її сім'я перебувають в стресовому стані, без
засобів до існування, вона дуже переживає з цього приводу, вона є вагітною,
такі моральні страждання призвели до погіршення її стану.

Позивачка просить суд постановити рішення яким поновити
її на роботі на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2 приватного підприємства " Камелот", стягнути
з приватного підприємства "  Камелот"
на її користь середній
заробіток за час вимушеного
прогулу до дня поновлення на роботі, стягнути з відповідача на її
користь моральну ( немайнову)
шкоду в сумі 10 000 грн.

В судовому
засіданні представник позивача позов підтримав і пояснив, що ОСОБА_1 звільнена
з порушенням норм КЗпП України. ОСОБА_1 подала заяву головному бухгалтеру підприємства " Камелот", яка є
дружиною директора вказаного підприємства і яка фактично керує вказаним
підприємством. Позивачці дозволили піти у відпустку. В кінці відпустки позивачка
подзвонила до головного бухгалтера Журавської І.П. щоб довідатись про час
виходу на роботу. Їй повідомили, що її звільнено ще 30 травня 2006 року. Коли ж
чоловік позивачки поїхав по трудову книжку то головний бухгалтер ПП " Камелот" сказала,
щоб ОСОБА_1 написала заяву про звільнення за власним бажанням. Вказане
свідчить, що на той час наказу про звільнення ОСОБА_1 ще не було і запис в
трудову книжку, про звільнення, внесений ще не був, а тому наказ був
виготовлений згодом, задніми числами. Звільняючи ОСОБА_1 за прогули
роботодавець не взяв у неї пояснення щодо причини невиходу на роботу, а
причиною було то, що ОСОБА_1
була у відпустці. Причиною того, що ОСОБА_1була звільнена є та обставина,
що вона була вагітною про що директору та головному бухгалтеру підприємства
було відомо, а тому вони не хотіли проводити відповідні виплати пов'язані з
виходом у декретну відпустку. Щодо заперечення яке надіслав відповідач то із
тих доган, які нібито були накладені на ОСОБА_1, за прогули, то вони позивачці
не об'являлись, про їх існування вона не знає, виносились вони задніми числами,
пояснення щодо нібито вчинених прогулів не брались.

Позивачка суду
пояснила, що в березні -
квітні вона деякі дні не виходила на роботу за погодженням з головним
бухгалтером підприємства, так як вона їздила в лікарню, відпрошувалась на
вечірку до брата на весілля. Одного разу вона звернулась до директора
підприємства з проханням відпустити її на що отримала відповідь, щоб вона усі
питання вирішувала з його дружиною, яка працює головним бухгалтером. З того
часу всі свої питання вона вирішувала з Журавською. За дні коли вона не
виходила на роботу ніхто у неї оправдальних документів не вимагав, не говорив
що вона вчинила прогули, допускали її до роботи. Про те, що вона вагітна вона
говорила директору і головному бухгалтеру. Догани їй не оголошувались і вона
про них не знала. Будь-які пояснення від неї не вимагали. Заяву на відпустку
залишила Журавській, яка її запевнила, що заява буде підписана. Про своє звільнення вона довідалась після 6 червня,
подзвонивши на роботу головному бухгалтеру Журавській, яка також запропонувала
їй приїхати на роботу і написати заяву про звільнення за власним бажанням.
Будь-які листи з роботи вона не отримувала.

Представник
відповідача позов не визнала і пояснила, що ОСОБА_1 погано відносилась до своїх
службових обов'язків, вчиняла прогули за які їй виносились догани. Пояснення у
ОСОБА_1 щодо
вчинених прогулів відповідач взяти не міг. Про те, що ОСОБА_1 вагітна
керівництво підприємства не знало. Той факт, що ОСОБА_1 знаходилась на
стаціонарному лікуванні на збереженні ще не свідчить, що вона вагітна. ОСОБА_1
мала право на відпустку і по графіку їй була запланована відпустка на червень
місяць. Накази та трудова книжка

ОСОБА_1 були оформлені ІНФОРМАЦІЯ_3 про що повідомили ОСОБА_1 по
телефону і їй було рекомендовано забрати трудову книжку. Її чоловіку трудової
книжки не дали так як він не мав довіреності. Від ОСОБА_1 вимагали пояснення неодноразово, але жодного пояснення не
взяли, акти про відмову від пояснень не складали.

У травну двічі
виносились накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, але самої ОСОБА_1 вони не бачили.

Представник
відповідача директор ПП "
Камелот", Вишняков М.М. суду пояснив, що ОСОБА_1 систематично не з'являлась на
роботу, не надавала оправдальних документів, її усно попереджували. Знав, що
ОСОБА_1 лікувалась з приводу загрози переривання вагітності. ОСОБА_1 за прогули
притягувалась до дисциплінарної відповідальності, але з наказами не була
ознайомлена так як її на роботі не було.

Заслухавши
позивача та його представника, представників відповідача, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, зо позов підлягає
задоволенню частково з слідуючих підстав.

Свідок Журавська
І.П. суду пояснила, що в березні -
квітні 2006 року
ОСОБА_1 без поважних причин не виходила на роботу. Вона з ОСОБА_1 товаришує з
дитинства, а тому прикривала її, але говорила, щоб вона надала оправдальні
документи щодо причини невиходу її на роботу. ОСОБА_1 відпрошувалась на вечірку
до брата, на весілля. ОСОБА_1 говорила їй, що вона хоче піти у відпустку і вона
говорила ОСОБА_1, щоб вона написала заяву на відпустку. 30 травня 2006 року ОСОБА_1
подзвонила їй на роботу і вона сказала ОСОБА_1 про звільнення і про
необхідність забрати трудову книжку.
ОСОБА_1 двічі притягували до дисциплінарної відповідальності, але з
наказами ОСОБА_1 не знайомили і їй їх по пошті не відправляли.

Відповідно до
ст. 233 КЗпП
України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен
був дізнатися про порушення свого права, а в справах про звільнення - в місячний строк
з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В судовому
засіданні встановлено, що трудова книжка позивачці видана 29 серпня 2006 року, а тому
місячний строк звернення до суду розпочав спливати з вказаної дати.

Відповідно до
ст. 149 КЗпП
України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового
пояснення.

Стягнення
оголошується в наказі ( розпорядженні)
і повідомляється працівникові під розписку.

В судовому
засіданні встановлено, що представлені відповідачем накази позивачці не
оголошувались, пояснення щодо вчинених нею прогулів у неї не брались. Вказане
як підтверджує позивачка так і не заперечує відповідач, посилаючись на те, що
вони не змогли взяти у ОСОБА_1пояснення і оголосити їй догани як вона не
з'являлась на роботу.

Відповідно до ст.
47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у
строки, зазначені в статті 116
КЗпП України.

У разі
звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з
роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу
працівника.

В судовому
засіданні було встановлено, що вимоги вказаної норми трудового законодавства не
були дотримані про що не заперечує і відповідач, але посилається на те, що про
звільнення позивачка була повідомлена по телефону, а за трудовою книжкою вона
не з'являлась.

Відповідно до
ст. 235 ч.2 КЗпП
України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Відповідно до
ч.З ст. 184 КЗпП
України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Під час розгляду
справи судом було встановлено, що директору та головному бухгалтеру було
відомо, що позивачка на час звільнення була вагітною. Вказане підтверджується
як показаннями представників відповідача, головного ІНФОРМАЦІЯ_2, які
підтвердили, що позивачка знаходилась на лікарняному по питанню загрози
переривання вагітності так і листом непрацездатності серії НОМЕР_2 із якого
слідує, що позивачка знаходилась на лікування із діагнозом : Вагітність 15 місяців. Загроза
переривання вагітності.

Позивачка
вказаний листок непрацездатності здала роботодавцю про що свідчить той факт, що
копія вказаного листа непрацездатності суду була надана представником
відповідача.

Таким чином в
судовому засіданні було встановлено, що під час звільнення ОСОБА_1 керівництвом
приватного підприємства "
Камелот" суттєво були допущені вимоги КЗпП України, що є підставою
для поновлення позивачки на роботі.

Час вимушеного
прогулу з часу звільнення до часу постановления
судом рішення становить 7
місяців 7 робочих
днів, середньомісячна заробітна плата за два повних місяці які передували
звільненню становить 259
грн. 94 коп., а
тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 1902 грн. 25 коп. ( 7 міс. 7 днів х 259 грн. 94 коп.).

Вирішуючи
питання щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 237-1 КЗпП України,
яка передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.
9 постанови
Пленуму Верховного Суду України" Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (
немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 розмір
відшкодування моральної (
немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат ( їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема,
враховуючи ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначаючи суму
на відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачці її незаконним звільненням
суд враховує обставини звільнення, характер та обсяг страждань, душевних,
психічних , яких
зазнала позивачка, що вона будучи вагітною залишилася без заробітної плати і що
з нею не провели належний розрахунок, а тому вона не мала коштів на проживання
і визначає на відшкодування моральної шкоди суму в 3000 гривень.

В решті
заявлених вимог щодо стягнення моральної шкоди позов задоволенню не підлягає.

Згідно свідоцтва
про одруження, паспорту серії НОМЕР_3, ОСОБА_1 змінила своє прізвище на
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 208, 209, 212, 213, 214,
215 ЦПК України, ст.ст. 47,
116, 149, 184 ч.З, 233,
235 ч.2   КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково

Поновити ОСОБА_1
на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2 приватного підприємства " Камелот".

Стягнути з
приватного підприємства "
Камелот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30 травня 2006 року по день
винесення рішення по даній справі в сумі 1902
грн. 25 коп.

Стягнути з
приватного підприємства "
Камелот" на користь ОСОБА_1 моральну ( немайнову шкоду) в сумі 3000 гривень, а решті заявлених вимог щодо стягнення моральної
шкоди відмовити за безпідставністю.

Стягнути з
приватного підприємства "
Камелот" на користь держави судовий збір за розгляд майнового спору в
сумі 51 гривні і
немайнового в сумі 8 грн. 50 коп., а також на
користь ТУ ДСА в Житомирській області витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 30 гривень.

Рішення в
частині поновлення на роботі і заробітної плати в розмірі за один місяць
підлягають негайному виконанню.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.