РІШЕННЯ           2-1802/10

Іменем   України

26 лютого 2007 року Голосіївський районний суд м.
Києва

В складі головуючого судді               Чередниченко Н.П.

При секретарі                                                  Гайді В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи Сімнадцята державна нотаріальна контора , державні
нотаріуси ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання правочинів недійсними ,-

Встановив :

До суду
звернулася позивач з позовом до відповідачів про визнання недійсними
довіреності та договору дарування мотивуючи свої вимоги тим , що їй на праві
власності належала квартири АДРЕСА_1.
В 1994 році
вона дозволила своєму племіннику (
відповідачу по справі )
ОСОБА_2 разом з його дружиною (
відповідачка по справі )
ОСОБА_3 проживати в цій квартирі .
Перебувачи в хворому стані позивачка по справі , за співчуття до
сім»ї племінника підписала довіреність на ім.»я племінника .

Два роки тому
позивачці повідомив ОСОБА_2 ,
подарував її квартиру своїй дружині .
Сама позивачка ніколи не мала наміру дарувати будь-кому свою квартиру , оскільки в неї
також є діти . Позивачка
виключно дозволила відповідачам проживати у її квартирі .Наміру на укладення
будь-яких правочинів, щодо своєї квартири з будь-ким , вона ніколи не
мала.Тому вимушена звернутись за захистом своїх прав до суду .

В судовому
засіданні представник позивачки повністю підтримав заявлені позивачкою вимоги
за вищевикладеними обставинами та просить їх задовольнити повному обсязі , а саме визнати
недійсними Довіреність, посвідчену державним нотаріусом Сімнадцятої державної
нотаріальної контори м. Києва ОСОБА_4 від 28
травня 1997 року , за реєстровим НОМЕР_1 на право
дарування ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_1 та Догові
дарування квартири , укладеного
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
від 25.07.1997 року , посвідченого
державним нотаріусом Сімнадцятої державної нотаріальної контори м. Києва
ОСОБА_5 за реєстровим номером НОМЕР_2.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі та не заперечив проти їх
задоволення . Пояснив при цьому всі ці незаконні дії по
відношенню до своєї тітки (
позивачки по справі )
він зробив під натиском своєї дружини ,
яка шантажувала його розірвання з ним шлюбу , якщо він не подарує їй тітчину квартиру , в якій вони проживали
з дозволу ОСОБА_1. Однак відразу після того , як він подарував ОСОБА_3 вищевказану квартиру . ОСОБА_3 його
залишила і почала жити з іншим чоловіком .
Де в даний час знаходиться ОСОБА_3 йому нічого не відомо.

Відповідач
ОСОБА_3 до суду не з»явилася ,
причини своєї неявки суду не повідомила. Судом робилися спроби своєчасно
повідомити відповідачку про дату судового розгляду.

Треті особи до суду також не
з»явилися .

Суд вислухавши
пояснення представника позивача ,
відповідача ОСОБА_2 ,
дослідивши матеріали справи ,
вважає , що позов
підлягає задоволенню , виходячи
з наступного.

В судовому
засіданні достовірно встановлено ,
що квартира АДРЕСА_1 на
праві приватної власності,
згідно договору купівлі-продажу від 25.01.1994
року, належала
позивачці по справі.

Згідно Довіреності від 28.05.1994 року ОСОБА_1 довіряє ОСОБА_2 від її
імені подарувати свою квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_3.

Як вбачається з
Договору дарування від 25.07.1997
року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 подарував вищевказану квартиру ОСОБА_3

У відповідності
до вимог ст. 203п.З ЦК України при підписанні Довіреності не було вільного
волевиявлення ОСОБА_1 на те ,
щоб довірити ОСОБА_2 від її імені подарувати власну квартиру . Про це стверджує
і сама позивачка по справі і відповідач ОСОБА_2 .

Відповідач у
судовому засіданні вказує ,
що його дружина відповідач по справі ОСОБА_3 обманула , його перед
підписанням ним договору дарування квартири пообіцявши йому , що якщо він
подарує їй квартиру , то вона
буде продовжувати проживати з ним однією сім»єю , що всі їх сімейні негаразди , пов»язані з
житловими проблемами , те , що в них немає
квартири , яка б
належала їм на праві приватної власності .
І відразу після досягнення своєї мети самою ОСОБА_3 вона вчинила дії , які говорять про
те , що
договір дарування квартири її чоловіком був укладений під впливом обману, тому він повинен
бути визнаний недійсним .

За наведеного
вище вимоги позивачки обґрунтовані і як такі , щ підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст..ст.
212-215 ЦПК України ,

Вирішив :

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи
Сімнадцята державна нотаріальна контора ,
державні нотаріуси ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними задовольнити .

Визнати
недійсними Довіреність, посвідчену державним нотаріусом Сімнадцятої державної нотаріальної контори м. Києва ОСОБА_4
від 28 травня 1997 року , за реєстровим НОМЕР_1 на право
дарування ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1нерухомого майна , яким є квартира АДРЕСА_1 та Договір
дарування квартири , укладеного
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
від 25.07.1997 року , посвідченого
державним нотаріусом Сімнадцятої державної нотаріальної контори м. Києва
ОСОБА_5 за реєстровим номером НОМЕР_2.

На рішення може бути подана заява про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення та
подана апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження , якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано .
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна
скарга не була подана в строк ,
встановлений ст..
294 ЦПК України , рішення
суду набирає законної сили після закінчення цього строку . У разі подання
апеляційної скарги рішення ,
якщо його не скасовано ,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Суддя: