АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОЛТАВСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа №
22 ц - 240/2007 року
по 1-й інстанції Альошина Н.М.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007
року лютого місяця 27 дня м. Полтава Колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого:
судді - Бондаревської С.М.

Суддів:
Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при
секретарі: Зеленській О.І.

з участю
представника позивача ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 28 листопада 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2006
року у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб: виконкому
Миргородської міської ради, Миргородського відділу земельних ресурсів, ОСОБА_4
про визнання дій ОСОБА_3 щодо самочинного захоплення нею земельної ділянки
площею 200 кв. м та побудови на ній гаражу - самоуправними; зобов'язання
ОСОБА_3 повернення земельної ділянки площею 200 кв.м ОСОБА_2та знесення
незаконно побудованого гаража з приведенням земельної ділянки в придатний стан;
визнання права користування земельною ділянкою площею 200 кв. м, виділеною
рішенням виконкому Миргородської міськради від 12.05.1966 року № 228 по вулиці
Бережанській, 11а (17) за ОСОБА_2; стягнення моральної шкоди 5000 грн.; судових
витрат 51 грн.; юридичної допомоги 1000 грн.; експертних послуг 725 грн.;
геодезичних робіт 52 грн. - відмовлено за безпідставністю.

З даним
судовим рішенням не погодилась представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1,
оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила

оскаржуване нею
рішення скасувати в повному обсязі та постановити нове рішення по суті позовних
вимог.

На
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 свої заперечення надала
відповідач ОСОБА_3, в якому просила відхилити зазначену апеляційну скаргу, а
рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

В
судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на викладені в ній обставини.

Колегія
суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши
матеріали справи, мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних причин.

Відповідно
до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що
власником АДРЕСА_1 після ОСОБА_5
в липні 2002 року стала ОСОБА_6.

Дорученням
від 28.06.2002 року ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_7 відчужити належний їй будинок
поАДРЕСА_1 і він подарував цей будинок, що знаходиться на земельній ділянці
держфонду площею 500 кв.
м ОСОБА_2 - позивачу у справі.

ОСОБА_2 зареєструвала
право власності на будинок поАДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці
площею 500 кв. м 02 грудня 2004 року, на підставі чого була зроблена відмітка в
технічному паспорті, та фактично з цього часу могла вимагати усунення будь-яких
порушень її права власності.

Також
судом першої інстанції вірно встановлено, що за період з часу реєстрації
ОСОБА_2 права власності на зазначений будинок, виконкомом Миргородської міської
ради не приймалось ніяких рішень про надання їй в користування земельної
ділянки.

Крім
того, судом встановлено, що посилання представника позивача - ОСОБА_1 на те, що
відповідач ОСОБА_3 самочинно побудувала на земельній ділянці площею 200 кв. м
гараж, є безпідставними та суперечать наданим стороною документам, а саме -
договору купівлі-продажу, згідно якого 30.06.1989 року відповідач ОСОБА_3
купила 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами по АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку площею 50 кв. м, сараїв „Б", „В",'Т",
погребу, туалетів „В", „Е", гаража „Ж", розташованих на
земельній ділянці держфонду 726 кв. м. Гараж побудований попереднім власником
цього будинку у 1987 році, а тому рішення виконкому про його будівництво в
1994-2000 роках на ім'я ОСОБА_3 - відсутнє.

Відповідно
до договору купівлі-продажу частини будинку від 09 грудня 1996 року другим
власником частини будинку по АДРЕСА_1 (сусідом ОСОБА_3) став ОСОБА_8 - третя
особа у справі. Ця частина будинку розташована на земельній ділянці держфонду
905 кв. м, тому посилання представника позивача щодо невизначеності земельної
ділянки ОСОБА_8 не відповідає дійсності, оскільки суперечить зазначеному
документу.

Вірно
також судом встановлено, що відповідно експертного висновку від 08.07.2005 року
та, виходячи із право установчих документів, ОСОБА_2 фактично без законних на те підстав користується
земельною ділянкою площею 569 кв. м, замість 500 кв. м, а тому ствердження
представника позивача, що у ОСОБА_2 у користуванні має бути земельна ділянка
площею 784 кв. м - безпідставне.

Згідно
ч.2 ст. 48 Закону України „Про власність", власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно
до ч.2 ст.95 ЗК України, порушені права землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому законом.

Таким
чином, встановивши, що ОСОБА_2,
згідно договору дарування від 22 жовтня 2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу - ОСОБА_9, є власником
будинку, розташованого поАДРЕСА_1 на земельній ділянці держфонду площею 500 кв.
м, розмір якої на час вирішення даного спору, згідно висновку № 219/220
судово-технічної експертизи Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. М.С. Бакаріуса
від 08 липня 2005 року не є меншим від зазначеного у договорі дарування,
місцевий суд дійшов вірного висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_3 будь-яких
перешкод у користуванні вказаною земельною ділянкою землекористувачем ОСОБА_2

З
урахуванням встановлених обставин, суд обгрунтовано відмовив ОСОБА_2у
задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_3 в повному обсязі - за безпідставністю.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення ухвалено судом
першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з
урахуванням фактичних обставин та наданих сторонами доказів, а тому підстав для
скасування рішення не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2006
року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.