У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                          Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,
Барсукової В.М.,

Данчука В.Г.,             Косенка
В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства “Донецька залізниця” про стягнення незаконно утриманого
прибуткового податку, за касаційною скаргою Державного підприємства “Донецька
залізниця” на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 28
лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 30 травня
2007 року,

встановила:

У грудні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним
позовом, мотивуючи вимоги тим, що він перебуває у трудових відносинах з
відповідачем, працюючи на посаді електрозварювальника. Зазначав, що він є
учасником бойових дій, у зв'язку з чим на підставі Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на звільнення від
сплати прибуткового податку з усіх одержуваних ним доходів.

Посилаючись на те, що відповідач, усупереч вимогам
вказаного Закону, з 1 січня 2004 року нараховує та утримує з його заробітку
прибутковий податок, просив стягнути з відповідача 6 868 грн. 38 коп. незаконно
утриманого з його заробітної плати прибуткового податку та зобов'язати
відповідача в подальшому не утримувати вказаний податок.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області
від                 28 лютого 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 30 травня
2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного підприємства “Донецька залізниця” в особі
структурного підрозділу Вагонного депо на ст. Попасна на користь                  ОСОБА_1 7 623 грн. 29 коп. утриманого із заробітної плати прибуткового
податку. Зобов'язано Державне
підприємство “Донецька залізниця” в особі структурного підрозділу Вагонного
депо на ст. Попасна в подальшому не утримувати прибутковий податок із
заробітної плати ОСОБА_1

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі Державне
підприємство “Донецька залізниця” просить скасувати рішення Попаснянського
районного суду Луганської області від 28 лютого 2007 року, ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 30 травня 2007 року та ухвалити нове рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами  норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення -
скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з
таких підстав.

Судом установлено, що позивач перебуває з відповідачем у
трудових відносинах та є учасником бойових дій і має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни (а.с. 2, 5).

Звертаючись до суду з позовом до Вагонного депо “Попасна”
Донецької залізниці про стягнення утриманого із заробітної плати прибуткового
податку на підставі п. 4.2.1 ст. 4, п.п. 6.1.1, 6.1.3, 6.5.1 ст. 6 Закону
України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22 травня 2003 року № 889-IV (далі -
Закон № 889-IV), ОСОБА_1 посилався на неправомірність дій відповідача та
невиконання ним вимог п. 18 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі -
Закон № 3551-ХІІ) щодо звільнення учасників бойових дій від сплати прибуткового
податку з усіх одержуваних ними доходів.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та стягуючи з Державного
підприємства “Донецька залізниця” утриманий прибутковий податок за період з 1
січня 2004 року до 1 лютого 2007 року і зобов'язуючи відповідача на майбутнє не
утримувати із заробітної плати позивача цей податок, суд першої інстанції, з
яким погодився апеляційний суд, виходив з неправомірності дій відповідача при
утриманні прибуткового податку та пріоритетності норм Закону № 3551-ХІІ, який,
на думку суду, є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини над
нормами Закону № 889-IV.

При цьому, вирішуючи справу згідно зі ст. 26 Закону України “Про оплату
праці”, ст. 233 КЗпП України, суд вважав, що між сторонами виник трудовий спір
з приводу оплати праці.

Однак такого висновку суди дійшли з порушенням норм матеріального і
процесуального права, без належного з'ясування характеру спірних правовідносин,
прав та обов'язків сторін.

Як убачається з матеріалів справи, матеріально-правовою вимогою позивача
(предметом позову) є по-перше, незаконність дій відповідача з утримання
прибуткового податку та по-друге, повернення утриманого із заробітної плати
прибуткового податку і зобов'язання відповідача у майбутньому не утримувати цей
податок.

Порядок оподаткування - визначення об'єкта оподаткування, обчислення та
сплата (утримання) податку з доходів фізичних осіб, платників податку та інші
питання, пов'язані з оподаткуванням, регулюються Законом № 889-IV.

Відповідно до ст. 17 Закону № 889-IV особою, уповноваженою
державою здійснювати нарахування, утримання та сплату податку з доходів у
вигляді заробітної плати, є працедавець, який виплачує такі доходи на користь
платника податку, і який, як податковий агент, несе фінансову відповідальність
за порушення правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з
доходів платника податку ( п. 1.15 ст. 1, п. 20.2 ст. 20 Закону № 889-IV).

Крім того, стягуючи з Державного підприємства “Донецька
залізниця” на користь позивача суму утриманого податку, суд не врахував, що
зазначені кошти, відповідно до п. 16.1 ст. 16 Закону № 889-IV,
зараховуються до бюджету і не з'ясував порядок їх повернення при доведеності
наявності для цього підстав.

Таким чином, убачається, що спір фактично виник не тільки з трудових, а і з
публічно-правових податкових правовідносин, в яких відповідач вчиняв дії з
нарахування, утримання і зарахування до бюджету податку із заробітної плати
позивача як податковий агент - юридична особа, уповноважена законом на
здійснення цих владних управлінських функцій.

Однак суди належним чином не з'ясували характер спірних правовідносин та не
встановили сторони у цих правовідносинах.

Між тим відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, який набрав чинності з              1 вересня 2005 року, захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень, є завданням адміністративного
судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, як відповідно до ст. 16 ЦПК України, так і
відповідно до              ст. 21 КАС України не допускається
об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку
різного судочинства.

Таким чином, ураховуючи, що суд, вирішивши по суті
справу, не в повній мірі з'ясував характер спірних правовідносин та не
встановив, до компетенції якого суду належить вирішення позовних вимог, судові
рішення підлягають скасуванню із направленням справи згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК
України на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного підприємства “Донецька залізниця” задовольнити
частково.

Рішення Попаснянського
районного суду Луганської області від                     28 лютого 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від                 30 травня 2007 року скасувати,
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.М. Барсукова

В.Й. Косенко