РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня
2007 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду   Одеської

області
в складі:

головуючого                            Косогор Г.О.

суддів                             Ткачук О.О. Ісаєвої
Н.В.

при
секретарі                           Ісаєвої
Ю.С.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ДП «Центр державного
земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» на
заочне рішення Київського районного суду м.
Одеси від 28 квітня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Центр
державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних
ресурсах» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу,

встановила:

У лютому
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Центр державного
земельного кадастру при державному комітеті України по земельних
ресурсах»,  в якому просив суд ухвалити
рішення,  яким зобов'язати відповідача
поновити його на посаді директора Одеської філії ДП «Центр державного
земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» та
стягнути середній заробіток за період вимушеного прогулу з 10 грудня 2005 року
в сумі 15 483 грн. 50 коп. станом на 28 квітня 2006 року.

У судовому
засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги.

Представник
відповідача у судове засіданні не з'явився,
будучи належним чином про нього сповіщеним.

Заочним
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 28 квітня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено у
повному обсязі.

Ухвалою
Київського районного суду м.  Одеси від
19 червня 2006 року заява відповідача про перегляд заочного рішення була
залишена без розгляду.

5 травня
2006 року представником відповідача було подано заяву про апеляційне оскарження
заочного рішення. ОСОБА_2.,  яка не була
залучена до участі у справі також оскаржила заочне рішення.

Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2006 року у прийнятті
апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м.  Одеси від 28 квітня 2006 року було
відмовлено.

На дану ухвалу
ОСОБА_2. принесла касаційну скаргу.

На
заочне рішення Київського районного суду м.
Одеси від 28 квітня 2006 року 16 травня 2006 року була також принесена
апеляційна скарга ДП «Центр державного земельного кадастру при державному
комітеті України по земельних ресурсах» в особі його представника ОСОБА_3,  діючого на підставі довіреності.

Справа
№22ц-2571/2007 р.                                  Головуючий
1 - ої інстанції

Кравець
О.О.

Категорія:
40                                                          Доповідач:
Ткачук О.О

22
червня 2006 року до апеляційного суду надійшла заява виконуючого обов'язки
директора ДО «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті
України по земельних ресурсах» ОСОБА_4 про відмову від апеляційної скарги.

29
червня 2006 року до апеляційного суду надійшла заява представника ДІЇ «Центр
державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних
ресурсах» ОСОБА_5,  що діяв на підставі
довіреності,  про апеляційне оскарження
заочного рішення суду першої інстанції.

05 липня
2006 року до апеляційного суду знову надійшла заява в.о. директора ДП «Центр
державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних
ресурсах» ОСОБА_4 про відмову від апеляційної скарги.

11 липня
2006 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ДП
«Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по
земельних ресурсах» ОСОБА_5,  що діяв на
підставі довіреності (виданої в.о. директора ДП «Центр державного земельного
кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» ОСОБА_4) на
заочне рішення суду від 28 квітня 2006 року. Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 25 жовтня 2006 року у задоволенні заяви державного підприємства про
відмову від апеляційної скарги на заочне рішення Київського районного суду м.  Одеси від 28 квітня 2006 року було
відмовлено.

Апеляційні
скарги ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України
по земельних ресурсах» від 16 травня та 11 липня 2006 року були залишені без
розгляду та повернуті апелянту.

На ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2006 року була принесена
касаційна скарга представником ДО «Центр державного земельного кадастру при
державному комітеті України по земельних ресурсах» ОСОБА_6.,  що діяв на підставі довіреності,  виданою генеральним директором державного
підприємства ОСОБА_7

Ухвалою
Верховного Суду України від 14 березня 2007 року касаційну скаргу ДП «Центр
державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних
ресурсах» було задоволено,  ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 25 жовтня 2006 року скасовано,  справу направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В ухвалі
Верховного суду України записано,  що у
зв'язку з тим,  що представник ДП «Центр
державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних
ресурсах» підтримав апеляційні скарги,
та просив їх розглянути,  у
апеляційної інстанції не було підстав залишати апеляційні скарги без
розгляду,  та їх повертати.

Ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2006 року було залишено без
змін,  а касаційну скаргу ОСОБА_2. - без
задоволення.

Заслухавши
доповідача,  яка доповіла зміст
оскаржуваного рішення,  доводи
апеляційної скарги та заперечення на неї,
вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та обгрунтованність рішення суду,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно  ст.
309 п.1 ЦПК України,  підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є
неповне з'ясування судом обставин,  що
мають значення для справи,  а згідно п.3
- невідповідність висновків суду обставинам справи.

У п. п. 1, 6
постанові Пленуму Верховного Суду України,
від 29 грудня 1976 року за №11 «Про судове рішення» із змінами,  та доповненнями звернуто увагу судів на
то,  що судове рішення є найважливішим
актом правосуддя,  покликаним забезпечити
захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини,  правопорядку та здійснення проголошеного
Конституцією принципу верховенства права. Тому суди повинні неухильно
додержуватися вимоги про законність і обгрунтованність рішення в цивільній
справі.

Рішення
є законним тоді,  коли суд виконавши усі
вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини,  вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права,  що
підлягають застосуванню   до даних
правовідносин.

Обґрунтованим
визнається рішення,  в якому повно повно
відображені обставини,  які мають
значення для даної справи,  висновки суду
про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими у
судовому засіданні.

Мотивувальна
частина рішення повинна містити встановлені судом обставини,  які мають значення для справи,  їх юридичну оцінку. Визнаючи одні і
відхиляючи інші докази,  суд має це
обґрунтувати.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Центр державного земельного кадастру при
державному комітеті України по земельних ресурсах» про поновлення на
роботі,  стягнення середнього заробітку
за період вимушеного прогулу,  суд першої
інстанції виходив з того,  що звільнення
позивача відповідно до п.1  ст.  41 КЗпП України,  за одноразове грубе порушення трудових
обов'язків керівника філіалу (відокремленого підрозділу) відбулося з порушенням
п.1  ст.
41,  та 149 КЗпП України,  тому що відповідач не довів у судовому
засіданні факт одноразового грубого порушення трудових обов'язків з боку
позивача,  а наказ про звільнення не
містить відомостей у чому саме полягає
порушення трудових обов'язків.

З такими
висновками суду першої інстанції,  судова
колегія погодитись не може. Термін «грубе порушення   трудових обов'язків» є оціночним
поняттям   і його повинен визначати    правозастосовуючий    орган самостійно з урахуванням    скоєного правопорушення.

Як
вбачається з матеріалів справи,  на
виконання Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно,  та їх обмежень,  та Указу Президента України від 17 лютого
2003 року №134 «про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації
земельних ділянок,  нерухомого майна та
прав на них у складі державного земельного кадастру» наказом №120 ДП «Центр
державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних
ресурсах» від 28 грудня 2004 року було передбачено Перелік невідкладних заходів
по запровадженню системи реєстрації прав на нерухоме майно. Були встановлені
конкретні строки виконання певних робіт. Обов'язок по реалізації вищевказаних
робіт було покладено на керівників регіональних філій ДП «Центр державного
земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах».
ОСОБА_1 був ознайомлений з вищеназваним наказом.

Наказом
Державного комітету України по земельних ресурсах №334 від 1 листопада 2005
року було покладено персональну відповідальність за готовність реєстраційних
офісів місцевих органів державної реєстрації прав в частині відповідності
встановленим критеріям на начальників обласних головних управлінь земельних
ресурсів.

Згідно
актів оцінки реєстраційних офісів відповідно готовності офісів з 55
максимальних оціночних балів середній бал складав 20 -30,  що менше 50% необхідних (а.с.  72- 217).

За
підсумками роботи комісії і результатами розгляду колегії Державного комітету
України по земельних ресурсах питання оцінки і прийняття реєстрац2ійних офісів
Центру ДЗК і його структурних підрозділів визнані такими,  що не відповідають вимогам Держкомзему по
готовності державних органів зе5мельгних ресурсів по здійсненню реєстрації
речових прав на нерухоме майно.

Рішенням
колегії Державного комітету України по земельних ресурсах №13/1 від 28
листопада 2005 року (а.с.  61),  виконуючому обов'язки генерального директора
Центру ДК Момотенко С. М.  рекомендовано
укріпити керівництво Одеської регіональної філії,  що виявилось в заміні керівництва,  яке не відповідає сучасним умовам розвитку
підприємства і не розуміє важливості сучасного створення єдиної системи
реєстрації прав на нерухоме майно.

Таким
чином,  керівництво Центру ДЗК по
результатам роботи комісії з оцінки готовності офісів встановлено,  що робота директора Одеської регіональної
філії ОСОБА_1 з питань готовності Філії,
її міських та районних відділів по реєстрації майнових прав на нерухоме
майно,  є незадовільною.

За
результатами розгляду на Колегії Держкомзему України 28 листопада 2005 року   питання оцінки та приймання
реєстраційних   офісів місцевих
органів   державної

реєстрації
прав за наказом Держкомзему від 1 листопада 2005 року №334 (а.с.  12),
та згідно  ст.  149 КЗпП України,  від директора Одеської регіональної філії
ОСОБА_1  факсограмою №113 (а.с.  28),
було витребувано особисте пояснення щодо його незадовільної роботи.
Позивач надав такі пояснення 8 грудня 2005 року (а.с.  29),  в
яких фактично ухилився від відповіді щодо його незадовільної роботи,  зосередивши увагу на загальних
міркуваннях,  а також на недостатнє
фінансування робіт для приведення реєстраційних офісів в належний стан.

Але суд
першої інстанції фактично поклав ці пояснення в основу свого рішення,  хоча питання фінансування робіт фактично
судом не досліджувалися. Також суд першої інстанції у рішенні суду,  посилаючись на вищевказані документи,  залишив їх фактично їх не дослідів,  не вказавши,
чому він не бере їх до уваги,  а
наказ №120 ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті
України по земельних ресурсах» від 28 грудня 2004 року,  яким були встановлені конкретні строки
виконання певних робіт,  взагалі судом
першої інстанції у рішенні не згадується.

Таким
чином,  суд першої інстанції не дослідив
факти,  та обставини,  що є важливими для вірного вирішення справи.

Як
наслідок,  суд ухвалив незаконне,  не обґрунтоване рішення,  не вказав мотивів з яких не брав до уваги
докази,  надані відповідачем.

Крім
того,  позивач пропустив встановлений  ст. . 233 КЗпП України,  місячний термін для звернення до суду у
справах про звільнення зі дня отримання наказу про звільнення,  або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно
до матеріалів справи,  ОСОБА_1 був
звільнений 9 грудня 2005 року,  у цей же
день його було ознайомлено з наказом,  та
він отримав трудову книжку,  а звернувся
до суду тільки 23 лютого 2006 року,  в
той час коли термін звернення до суду у нього спливав 9 січня 2006 року.

Таким
чином,  судова колегія приходить до
висновку,  виходячи з матеріалів
справи,  що у суда першої інстанції
не було підстав вважати що позивача було протиправно звільнено.

Керуючись CT..CT. 309 п.п.1,
3,  313,
314,  316 ЦПК України,  судова колегія,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України
по земельних ресурсах» - задовольнити.

Рішення
Київського районного суду м.  Одеси від
28 квітня 2006 року - скасувати.

ОСОБА_1
у позові до ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті
України по земельних ресурсах» про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за період
вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  та може бути оскаржено на протязі двох
місяців з дня проголошення до Верховного Суду України.