Справа № 22ц-3169/2007                                       Головуючий
Категорія-18                                                              суддя-
Доповідач: суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
травня 2007 року                                                     м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області у складі головуючого: судді ШабановоїВ.О., суддів:
Стратіло В.І., Резникової Л.В. при секретарі КошмакТ.С, з участю представника
позивача Шавьолкіної Л.Є., відповідача ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду справу за
апеляційними скаргами позивача ЗАТ „Про Кредит Банк" та відповідача
ОСОБА_2на рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31.01.2007 року
у справі позовом ЗАТ „Про Кредит Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по кредитній угоді, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2006 року позивач ЗАТ „Про Кредит Банк" (далі Банк) звернувся до
суду з цим позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на
те, що 19 березня 2004 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір №Д-426/03.04, згідно з яким Банк надав відповідачу грошові кошти
(кредит) в сумі 15 000 грн. на строк 18 міс, а відповідач зобов'язався
повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 34% річних, виходячи з 360
календарних днів у році та виконати інші обов'язки за договором у повному
обсязі.

Відповідно до п.2.1 договору відповідач зобов'язаний здійснювати погашення
кредиту та сплату відсотків на користування ним в порядку і у строки, вказані у
графіку повернення кредиту та сплати відсотків ( Додаток -1 до договору
Кредиту), який є невід'ємною його частиною.

Згідно з п.2.2. кредитного договору при простроченні платежу відповідач
повинен сплатити штраф у розмірі 113 грн. від суми прострочених зобов'язань за
кожен день прострочення.

Однак
відповідачем жодного погашення за договором не було виконано. Відповідно з
ПП..4.1 та 4.3 договору у разі виникнення простроченої заборгованості з
погашення кредиту чи прострочення сплати відсотків по ньому згідно з Графіком
більш ніж на 3 банківських днів або наявності обставин, які ставлять під сумнів
погашення кредиту, позивач набуває права вимагати дострокового погашення
кредиту та інших нарахувань за ним, а відповідач зобов'язується достроково
погасити Кредит та інші нарахування протягом п'яти банківських днів з дня
відправлення позивачем письмової вимоги про дострокове погашення кредиту.

Станом
на 14 квітня 2005 р. загальна заборгованість відповідача перед Банком за
кредитним договором становить 61219 грн. 17 коп., де:

· сальдо
за кредитом-15000 грн.;

· відсотки
за фактичне користування кредитом-5539,17 грн.;

- штрафні
санкції-40680 грн.

На забезпечення зобов'язань за кредитним договором 19.03.2004р. між
позивачем та іншим відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким
останній протягом трьох банківських днів з дня одержання повідомлення від Банку
про порушення боржником взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту,
зобов'язується погасити суму заборгованості по кредитному договору (п. 1.2
договору поруки)

23 вересня 2004 р. Банком була направлена ОСОБА_1 вимога про дострокове
погашення кредиту на інших нарахувань. Однак у п'ятиденний строк ним не було
виконано цієї вимоги.

16 березня 2005 року Банком була передана вимога ОСОБА_2 про дострокове
погашення кредиту на інших нарахувань, яка до теперішнього часу не виконана.

Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за
кредитним договором у розмірі 61219 грн. 17 коп. та витрати по сплаті судового
збору 612 грн. 19 коп., витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи-30 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька області від 31.01.2007
року цей позов задоволено частково.

Суд стягнув з відповідачів на користь позивача15000 грн. кредит, 5539, 17
грн. відсотки за користування кредитом, 205, 39 грн. - витрати по сплаті
судового збору грн., та витрати з інформаційно - технічного розгляду справи -30
грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд визнав позовні вимоги в частині стягнення
основного кредиту та відсотків за користування ним доведеними.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо сплати штрафу за порушення умов
договору, суд виходив з того, що відповідно до ст.258 ЦК України до
позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна
давність-1 рік.

При цьому суд виходив з того, що позивачем 16.03.2005 р. прийнято рішення
про дострокове погашення кредиту і дійшов правового висновку, що саме з цього
часу почався сплив строку позовної давності для звернення до суду з позовом про
стягнення штрафу за кредитним договором. Посилаючись на вказане, суд відмовив у
задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій у розмірі 40680- грн..

Від позивача надійшла апеляційна скарга, де йдеться про порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказував, що суд помилково дійшов висновку, що строк позовної
давності сплив. На думку апелянта суд не звернув увагу на те, що перший раз
позовна заява була направлена до суду 27.04.2005р. і була отримана судом
04.05.2005р. вхідний №13949. Ухвалою суду від 04.07.05. справа була залишена
без розгляду, про що позивачеві було повідомлено після спливу строку на
апеляційне оскарження.

Вдруге позовну заяву подано 20.10.2005 р. і позивач знов не був
повідомлений про розгляд справи, але суд залишив позов без розгляду. Про цей
факт позивачу стало відомо лише 31.03 2006 р. після ознайомлення з матеріалами
справи.

Втретє позов було подано 07.06.2006 року і за цим позовом було прийняте
рішення.

Апелянт посилався на ст.264 ЦК
України, де йдеться про те, що позовна давність переривається у разі
пред'явлення позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебігу
позовної давності строк починається заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Апелянт
вказував, що коли вперше та вдруге він звертався до суду, позовна давність була
перервана та час, що минув до переривання цього строку до нового не
зараховується.

Також у скарзі йдеться про те, що суд не дав належної оцінки тій обставині,
що відповідно до ч.3 СТ.267 ЦК
України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення. Однак жодною із сторін не було зроблено
письмової чи усної заяви про застосування строку позовної давності.

У апеляційній скарзі йдеться про скасування рішення суду і ухвалення нового
рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 також надійшла апеляційна скарга, де він вказує, що
рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням вимог процесуального
права, а саме суд розглянув справу у його відсутності, не повідомивши належним
чином про час та місце судового засідання.

Просив рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явились, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд вважає, що скарга ЗАТ „Про Кредит Банку" підлягає
частковому задоволенню, а скарга ОСОБА_2підлягає задоволенню у повному обсязі з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На порушення ст.169 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності
відповідача ОСОБА_2.

Розглядаючи справу у відсутності ОСОБА_2, суд першої інстанції, виходив з того, що останній про час та
місце судового засідання повідомлений належним чином.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки цей висновок не
відповідає фактичним обставинам справи і не ґрунтується на законі.

У матеріалах справи є дані про направлення поштових повідомлень на ім'я
відповідача ОСОБА_2, але вони
направлялись АДРЕСА_1, тоді як відповідач проживає за іншою адресою, а саме
АДРЕСА_2

Крім того, ОСОБА_2 викликався через оголошення у пресі, а саме через
публікацію оголошення про його виклик у газеті „Донбас".

Разом з тим,
суду слід було звернути увагу на вимоги, що містяться у ч.9 ст.74

ЦПК України, де
вказано, що відповідач, місце проживання (перебування чи роботи)

або
місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до

, адресного бюро
і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у

пресі.

Суд не з'ясував,
чи відомо позивачу про місцезнаходження відповідача, а якщо ні, чи звертався
позивач до адресного бюро і органів внутрішніх справ з цього приводу.

Між тим, як
встановлено апеляційним судом, відповідач ОСОБА_2 проживає за іншою адресою, на
яку судові повістки про виклик у судові засідання взагалі не надсилались,
позивач до адресного бюро та органу внутрішніх справ з приводу встановлення
фактичного місця проживання відповідача не звертався.

Таким
чином, апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не був належним
чином повідомлений про час та місце судового засідання, що відповідно до п.3
ст.311 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду з направленням
справи на новий розгляд.

Допущені судом також й порушення норм матеріального права. Так, відмовляючи
у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів штрафних санкцій з
підстав спливу позовної давності, суд першої інстанції не звернув увагу на
вимоги, викладені у ч.3 ст.267 ЦК України, де йдеться про те, що позовна
давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення.

Крім того, суд не дав правової оцінки доводам представника позивача про
переривання перебігу позовної давності.

При новому розгляді справи суду слід усунути вказані порушення, більш
ретельно перевірити доводи та заперечення сторін і вирішити спір у
відповідності з вимогами закону.

Керуючись ст.ст.301, 303-305, п.5 ст.307 п.3 ст. 311, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ЗАТ ,Дро Кредит Банк" задовольнити частково,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31.01.2007 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції іншим
складом суду.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду
касаційної інстанції.