Справа № 22ц-
5270/2007      Категорія -4
інстанції - Погрібний С.О. Доповідач - Косогор
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 листопада
2007 року.          м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого:   Косогор
Г.О.

суддів:   Ісаєвої Н.В.

Ткачук О.О.

при
секретарі:      Забалуєвій Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 25 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до
Одеської міської ради,  Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,  приватного підприємства «Еле Телеком» про визнання
частково недійсним договору оренди,
виділ частки в натурі зі спільного майна,  визнання права власності на частину
підвального приміщення,

встановила:

У серпні
2006 року ОСОБА_1 3вернулась до суду з позовом до Одеської міської ради,  Представництва по управлінню комунальною
власністю Одеської міської ради,
приватного підприємства «Еле
Телеком»,  в якому просила
визнати частково недійсним договір оренди № 59/6 від 09 липня 2004 року
підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1
укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю
міськради та приватним підприємством «Еле
Телеком»,  визнати дійсним
договір про виділ частки в натурі зі спільного майна - підвального приміщення
площею 97, 8 кв.м.,  визнати за нею право
власності на цю частину підвального приміщення. В обґрунтування своїх вимог
вона вказала,  що є співвласником
квартириАДРЕСА_1 Будинок має підвальне приміщення,  частина якого розташована під її квартирою.
15 липня 2006 року між нею та власниками квартир в будинку АДРЕСА_1   було укладено угоду,  згідно якої вони не заперечують проти
оформлення на неї права власності своїх часток підвального приміщення вказаного
будинку,  але у зв'язку з тим,  що правові документи на це приміщення відсутні,  угода була укладена в простій письмовій формі
в вигляді заяви. На її думку оскільки співвласники квартир будинку
АДРЕСА_1набули право спільної власності на підвальне приміщення,  представництво по управлінню комунальною
власністю Одеської міської ради не мало права передавати приміщення підвалу
приватному підприємству «Еле
Телеком».

підвальне
приміщення,  представництво по управлінню
комунальною власністю Одеської міської ради не мало права передавати приміщення
підвалу приватному підприємству «Елс Телеком».

В
судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд
виділити її частку зі спільного майна в натурі - зі спірного підвального
приміщення будинку АДРЕСА_1.

Представник
відповідача - представництва по управлінню комунальною власністю Одеської
міської ради в судове засідання не з'явився,
але надав відзив в якому позовні вимоги не визнав,  вказавши,
що вважає передачу в оренду спірного підвального приміщення з метою
отримання прибутку цілком законною та обґрунтованою та такою,  яка відповідає інтересам територіальної
громади м. Одеси.

Представник
відповідача ПП «Еле
Телеком» підтримав правову позицію представництва та просив
відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник
третьої особи КП « ОМБТІ та РОН» у судове засідання також не з'явився,  повторно,
поважних причин неявки в судове засідання суду не представив.

Рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2007 року позов ОСОБА_1до
Одеської міської ради,  Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,  приватного підприємства «Еле Телеком» про визнання
частково недійсним договору оренди,
виділ частки в натурі зі спільного майна,  визнання права власності на частину
підвального приміщення задоволено частково.

Здійснено
виділ в натурі частки,  що належить
ОСОБА_1  зі спільного майна - з
підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1
загальною площею 97, 8 кв.м.,
розташованої безпосередньо під АДРЕСА_1 в цьому будинку та під
сходами,  що межують з цією
квартирою,  відповідно до технічного
паспорта,  складеного КП « ОМБТІ та РОН»
4 вересня 2006 року.

Визнано
за ОСОБА_1 право власності на частину підвального приміщення в будинку
АДРЕСА_1  загальною площею 97, 8
кв.м.,  що складається з двох приміщень -
№ 1 площею 83, 9 кв.м. та № 2 площею 13, 9 кв.м.,  відповідно до технічного паспорта,  складеного КП « ОМБТІ та РОН» 4 вересня 2006
року.

У
задоволенні позову щодо визнання частково недійсним договору оренди № 59/6 від
09 липня 2004 року підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1укладеного між
Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та
приватним підприємством «Еле
Телеком » відмовлено.

Представництвом
по управлінню  комунальною власністю
Одеської міської ради подана апеляційна скарга,
в якій вони просять скасувати рішення Малиновського районного суду м.
Одеси від 25 вересня 2007 року,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  пояснення представника
позивача,  представника Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,  представника Одеської міської ради,  що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги,  вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Розглядаючи
спір,  судова колегія вважає,  що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі,  надані
сторонами докази,  правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом
встановлено,  що приміщення підвалу в
будинку АДРЕСА_1 в цілому є допоміжним приміщенням по відношенню до всього
будинку та перебуває у спільній власності співвласників квартир цього
багатоквартирного будинку. Оформлення

права
власності на це приміщення не вимагається від власників квартир,  виділ частки в натурі зі спільного майна
мешканців будинку,  співвласників
квартир,  є можливим.

ОСОБА_1 стала
співвласником квартириАДРЕСА_1 в результаті приватизації житла у порядку Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-ХП від 19 червня
1992 року. Згідно ст. 1 цього закону приватизація державного житлового фонду -
це відчуження квартир (будинків),  кімнат
у квартирах та одноквартирних будинках,
де мешкають два і більше наймачів,
та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів,  сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на
користь громадян України.

Набувши
право власності на квартиру,  позивачка
стала також співвласником і всіх допоміжних приміщень цього будинку. Відповідно
до Рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 « До
складу допоміжних приміщень входять: підвали,
сараї,  кладочки,  горища,
колясочні та інше. Вони передаються безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні
приміщення не потребує здійснення додаткових дій,  зокрема створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку,  вступу до
нього.» Таку правову позицію підтримано в чинному законодавстві,  зокрема,
відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво - або
багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку,
механічне,  електричне,  сантехнічне та інше обладнання за межами або
всередині квартири,  яке обслуговує
більше однієї квартири,  а також споруди,  будівлі,
які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир,  а також власників нежитлових приміщень,  які розташовані у житловому будинку.

Згідно з
ч.1 ст. 369 ЦК України
співвласники майна,  що є у спільній
сумісній власності,  володіють і
користуються ним спільно,  якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Судом
встановлено,  що у приміщенні спірного
підвалу знаходяться комунікації,  системи
водо-,  теплопостачання,  водовідведення,  системи вентиляції будинку,  які відносяться до мереж цього житлового
будинку загального користування. Приміщення підвалу в цілому,  розташоване у вказаному будинку АДРЕСА_1 не
використовувалось як самостійне,  ніколи
не мало самостійного призначення,  його
призначення підпорядковано лише меті забезпечення життєдіяльності будинку в
цілому. За думкою суду,  ця мета була
визначена при проектуванні та здачі будинку в експлуатацію,  не була змінена у подальшому. Доказів
протилежного суду не надано,  підстави це
вважати відсутні та судом встановлені не були,
посилання відповідача на них,  є
припущенням,  що не було доведено та не
знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Судова колегія вважає
цей висновок обгрунтованим.

Судом
першої інстанції критично оцінені посилання відповідача на Закон України «Про
об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»,  оскільки у ст. 1 цього закону по суті
визначено межі застосування термінів,  що
використані у ньому,  що виключає
можливість поширення його норм на спірні правовідносини.

За
висновками суду,  які судова колегія
вважає правильними,  доказом протилежного
не може бути той факт,  що спірне
приміщення підвалу багаторазово передавалося у користування різним орендарям,  оскільки багаторазовість порушення прав осіб
не додає таким діям правомірності та не позбавляє останніх права вимагати
захисту від суду.

Суд
першої інстанції також справедливо критично оцінив технічний висновок,  наданий відповідачем про те,  що орендоване підвальне приміщення є
самостійним об'єктом цивільно -правових відносин,  оскільки такі обставини не відносяться до
фактів,  а лише до права,  висновки стосовно якого мають робитися лише
судом за результатами розгляду справи.

Оцінивши,  вказані обставини суд дійшов правильного
висновку,  що позивачка є співвласником
допоміжних приміщень будинку АДРЕСА_1  за
умови,  що додаткового оформлення цього
права законом на вимагається,  тому
рішення виконавчого комітету ОМР № 7 від 25.11.2004 року в частині визнання
власністю ОМР частини приміщення,
розташованого за вказаною адресою,
на яке претендує позивачка протиправне.

Вказаний адміністративний акт не є
підставою для припинення права власності позивачки,  не призводить до виникнення цивільних прав та
обов'язків у ОМР.

Як
роз"яснив пленум Верховного Суду України у п.5 Постанови від 01 листопада
1996 року № 9 « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»
судам необхідно виходити з того,  що
нормативно - правові акти будь - якого державного чи іншого органу (зокрема,  акти органів місцевого самоврядування тощо)
підлягають оцінці на відповідність як Конституції,  так і закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено,  що нормативно - правовий
акт,  який підлягав застосуванню,  не відповідає чи суперечить законові,  суд зобов'язаний застосовувати закон,  який регулює ці правовідносини.

Одеська
міська рада,  не будучи власником
спірного приміщення підвалу,  не маючи
прав власника,  також позбавлена права
повноважень щодо розпорядження ним шляхом здачі в оренду,  такі права за правилом ст. 761 ЦК України належать
лише власнику чи уповноваженій ним особі,
тому оспорюваний догорів оренди,
районний суд обгрунтовано визнав таким,
що не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства та не створює
для позивачки,  як й для інших
співвласників квартир зазначеного будинку,
цивільних прав та обов'язків та не позбавляє їх власних належних ним
прав,  що випливають з їх права
власності.

Розглядаючи
спір та відмовляючи в задоволенні вимог позивачки про визнання частково
недійсним договору оренди № 59/6 від 09.07.2004 року,  суд виходив з того,  що позивачка не була стороною цього
договору,  договір не створив для неї
права та обов'язки,  а її порушене право
підлягає захисту за допомогою інших передбачених законом способів,  що випливають із захисту права
власності,  врахувавши також правову
позицію колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду
України від 21 грудня 2005 року у справі про усунення перешкод у користуванні
будинком,  відповідно до якої права
особи,  яка вважає себе власником
майна,  не підлягають захисту шляхом
задоволення позову про визнання недійсною угоди,  стороною в якій така особа не є,  незалежно від відповідності спірної угоди
закону.

Визнаючи
статус підвального приміщення,  суд
визнає його належністю до основної речі,
якою є житлова квартира,  тому
доля підвального приміщення наслідує долю основної речі,  разом з переходом права власності на квартиру
за нею слідує і її належність.

Вирішуючи
питання про можливість виділу в натурі частки,
яка належить ОСОБА_1.,  суду
виходив з того,  що відповідач не
довів,  що такий виділ є неможливим,  а спірне приміщення частини підвалу -
непридатне для самостійного користування. До того ж визнання права на підвальне
приміщення заперечується лише відповідачами,
спору між позивачем та співвласниками квартир у цьому будинку
встановлено не було.

Розглядаючи
спір,  районний суд також врахував
положення ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК
України,

згідно
якого,  співвласники мають право на виділ
у натурі частки із майна,  що є у
спільній

суміжній
власності. У разі виділу частки із майна,
що є у спільній суміжній власності

вважається,  що частки кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,

якщо інше не
встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Вийшовши з принципів цивільного процесу щодо
забезпечення однакового застосування

норм права судами,  суд врахував також рішення судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України від 1 березня 2006 року,  за яким попередні наймачі квартир,  приватизувавши їх,  набувають право власності на підвал,  який в цілому не залишається в комунальній
власності,  тому місцева рада підлягає
виключенню з числа власників на це нерухоме майно.

На
підставі наведеного,  судова колегія
вважає,  що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1до Одеської
міської ради,  Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,  Приватного підприємства «Еле Телеком» про визнання
частково недійсним договору оренди,
виділ частки в натурі зі спільного майна,  визнання права власності на частину
підвального приміщення.

Посилання
апелянта на Постанову Верховного Суду України від 12.07.2005 р. по справі №
19/107 -04-3437,  що постановлена на
думку ПУКВ по аналогічній справі,  судова
колегія не

приймає до уваги,
оскільки така позиція не враховує окремі особливості справи. А
саме,  те що спірним приміщенням є
підвал,  який був запроектований та
використовувався для забезпечення експлуатації будинку та обслуговування його
мешканців,  тобто як допоміжне приміщення.
У той час,  як у вказаній вище справі
спірним приміщенням був підвал в якому протягом тривалого часу знаходилась
поліклініка,  пункт дитячого харчування
для дітей з малозабезпечених сімей. Крім того,
стороною у вказаній справі було об"єднання власників квартири,  а стороною у даній справі є фізична особа -
власниця квартири будинку. Таким чином,
справа за якою ВСУ прийняв Постанову від 12.07.2005 року,  на яку посилається ПУКВ як на аналогічну
справу,  не є аналогічною цієї справі.

Посилання
апеляційної скарги на те,  що справа була
розглянута за відсутності представника Одеської міської ради не можуть бути
підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення,  оскільки Одеською міською радою рішення суду
не оскаржено. Крім того,  представник
Одеської міської ради приймав участь та надав пояснення у судовому засіданні
14.09.2007 року,  у якому суд оголосив
перерву до 24.09.2007 року про що були сповіщені під розписки усі учасники
судового процесу.

Інші
доводи апеляційної скарги також суттєвими не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
чи процесуального права,  які призвели
або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.
307,  308, 313, 315,  319 ЦПК України,  судова колегія судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2007 року
відхилити.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.