У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2, третя особа  ОСОБА_3, про визнання права власності на
спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31 травня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 1 листопада 2006
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 р.  ОСОБА_1  звернулася
в  суд  із позовом до ОСОБА_2, третя особа  ОСОБА_3, про визнання права власності на
спадкове майно.

Зазначала, що після смерті її батька ОСОБА_4, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. На 5/8 частин цієї квартири претендує
дружина батька ОСОБА_2, з чим  вона не
може погодитись.

Так, її батько знаходився у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 21.11.1987 р. Восени 2001 р. відповідачка
припинила з батьком шлюбні стосунки  і до
його смерті проживала окремо, не підтримуючи спільного господарства. Після
припинення шлюбних стосунків батько продав належний йому до шлюбу будинок
АДРЕСА_2, а за вилучені кошти 20.03.2002 р. придбав спірну квартиру.

Після смерті батька вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, а її бабуся ОСОБА_3 та дідусь ОСОБА_5- із заявами про
відмову від спадщини на її користь.

Оскільки спадкова квартира є роздільним майном подружжя, позивачка   просила суд визнати за нею в порядку
спадкування право власності на ѕ частини спірної квартири.

В подальшому позивачка уточнила свої вимоги і просила визнати за нею право
власності на всю квартиру.

Рішенням  Лисичанського  міського
суду  Луганської області від
31.05.2006 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області
від 1.11.2006 р., у позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивачка посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того, що спірна квартира була придбана
спадкодавцем під час шлюбу з відповідачкою за їх спільні кошти, як
ОСОБА_1,  так і ОСОБА_2 є спадкоємцями за
законом і мають право на спадщину після померлого ОСОБА_4, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст.ст. 335, 337 ЦПК України, під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 1297 ЦК України - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі
якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому
свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину
видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині
інших спадкоємців.

Судом першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції,
встановлено той факт, що спірна квартира є спільною сумісною власністю
подружжя: спадкодаця ОСОБА_4 і відповідачки, а тому кожний із сторін має право
на спадщину відповідно до закону.

Встановивши цей факт
та визначивши правовідносини, зумовлені встановленим фактом, суд, з урахуванням обов'язку спадкоємців звернутися до нотаріуса за видачею їм
свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, правильно застосував
правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування
якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.
336, 337ЦПК  України,  колегія
суддів  Судової  палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31 травня               2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Луганської області від 1 листопада                 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк