Справа № 22-Ц-39/06                       Головуючий в І - й інстанції Пушкарчук В.П.
Категорія 39                                 Доповідач Карпук А.К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ.

17 січня 2007 року                                                              м. Луцьк

Колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду

Волинської області в складі:

головуючого судді                             Завидовської О.Г.

суддів                                                  Карпук А.К., Мудренко Л.І.

при секретарі                                      Губарик К.А.

з участю представника позивача                    ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» про
зміну формулювання підстав звільнення та стягнення заробітної плати за час
затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю « М.С.Л.» на рішення
Луцького міського суду від 18 грудня 2003 року

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом
покликаючись на те, що він працював за контрактом в ТзОВ » М.С.Л.» та 16 серпня
2003 року подав заяву про звільнення в зв'язку з переходом на іншу роботу.

ІНФОРМАЦІЯ_2
його ознайомили з наказом НОМЕР_1 про звільнення із займаної посади в порядку
п.1 ст. 41 КзпП України, який пізніше був датований 28 серпня 2003 року. 1
вересня 2003 року на адресу Волинського представництва ТОВ « М.С.Л.» надійшов наказ
про звільнення за вказаною підставою.

В день звільнення з ним не було проведено повного
розрахунку, трудову книжку видано 10 вересня 2003 року

Вважаючи такі
дії відповідача неправомірними, просив змінити формулювання підстав його
звільнення на ст. 38 КЗпП України, зобов'язати відповідача внести відповідні
зміни у трудову книжку, стягнути середньомісячний заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні та стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 000
грн.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2003 року позов задоволено частково.
Після набрання рішенням законної сили зобов'язано відповідача змінити
формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з

2

посади
ІНФОРМАЦІЯ_1 зі звільнення в порядку п.1 с 41 КЗпП України на звільнення в порядку ст. 38 КзпП
України та внести відповідні зміни до трудової книжки.

Стягнуто з ТОВ «
М.С.Л.» в користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за 22 календарні дні як
компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 2447.20 грн.

Стягнуто з ТОВ
«М.С.Л.» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію завданої йому моральної шкоди 1
500 грн.

В апеляційній
скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанцій
і ухвалити нове рішення про відмову у позові, покликаючись на допущені судом
порушення норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. ст. 21, 23,
38, 39, 41, 148, 149 КЗпП України, ст. ст. 202-1, 203 ЦПК України, неповноту
з»ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність рішення
суду обставинам справи.

В судовому
засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав та просив задоволити. Апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення, а оскаржуване рішення до скасування з ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Змінивши формулювання підстав звільнення позивача з п.1 ст.41 КЗпП України на ст.
38 цього ж Кодексу, суд у своєму рішенні не послався на ст. 39 цього Кодексу,
якою пердбачено як самостійні підстави для розірвання строкового трудового
договору, так і підстави, встановлені у ст. 38 Кодексу.

При вирішенні
вимог про відшкодування моральної шкоди, суд не вказав закон, зокрема ст. 237-1
КзпП України, якою передбачено можливість відшкодування моральної шкоди у
трудових правовідносинах. Крім цього, задовольнивши вимоги про зміну
формулювання підстав звільнення, а відповідно, встановивши про порушення
законних прав позивача, суд, визначаючи розмір моральної шкоди залишив поза
увагою норми Конвенцій' про захист прав людини і основних свобод, які є
частиною національного законодавства , не застосував принципу, згідно з яким
сам факт визнання порушених трудових прав позивача є справедливою
сатисфакцією./ ст. 41/

Розмір
середнього заробітку за час затримки розрахунку визначений судом без посилання
на нормативно-правовий акт, який регулює ці правовідносини, і з порушенням
вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Зокрема, всупереч п.2
Порядку вказаний заробіток обчислений виходячи з виплат не за останні два
місяці, що передували звільненню позивача. Судом не наведено у рішенні
розрахунку сум, які підлягають до виплати позивачу.

Судом першої
інстанцій' встановлено, що позивач працював на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі
контракту, укладеного 12 листопада 2001 року терміном дії до 1 січня 2006 року.
/ а.с.3/

16 серпня 2003
року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення у зв»язку з переходом на іншу роботу.

Пунктом »б» ст.
5.4 Контракту передбачено можливість дострокового розірвання контракту з ініціативи
працівника при наявності поважних причин.

Відповідачі не
заперечували наявність у ОСОБА_1 поважних причин для дострокового розірвання
контракту, стверджуючи, що він підлягав

3

звільненню за порушення трудової
дисципліни. Однак, як свідчать матеріали справи, до такого висновку відповідачі
прийшли після подачі позивачем заяви про звільнення. / а.с. 25, 28-30/.
Указані обставини стверджують, що керівний орган ТОВ «М.С.Л« не бажав
продовження роботи ОСОБА_1 до закінчення дії контракту.

В період часу з
12 листопада 2001 року до 21 серпня 2003 року до позивача не було застосовано
дисциплінарних стягнень.

Як вбачається з
атестаційного листа від 17 березня 2003 року позивача визнано таким, що
відповідає займаній посаді./ а.с.73/.

Зі змісту акту
перевірки Волинського представництва « М.С.Л.» від 21 серпня 2003 року / а.с.
28-30/, вбачається про наявність порушень виконавчо-бухгалтерської дисципліни у
Представництві, однак, відомостей, в чому полягає одноразове грубе порушення
трудової дисципліни зі сторони ОСОБА_1 цей документ не містить. Відсутні такі
відомості і у наказі про звільнення ОСОБА_1 / а.с. 28 / а , також, у поясненнях
представників відповідача у судових засіданнях.

На підставі
наведеного колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для
звільнення ОСОБА_1 в порядку п.1 ст.41 КЗпП України, та правомірність вимог позивача про зміну формулювання підстав звільнення
з п. 1 ст. 41 на ст.38 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнений ІНФОРМАЦІЯ_2, повний
розрахунок проведено ІНФОРМАЦІЯ_3, Отже, відповідно до ст. 116-117 КзпП
України, відповідач повинен оплатити працівникові його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за 21 календарний день.

Відповідно до
ч.3 п.2, п.4 »е» Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постоновою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, для підрахунку середньої
заробітної плати ОСОБА_1 беремо заробітну плату за червень-липень 2003 року, з
якої відраховуємо суми, що оплачені по лікарняних листах. Зокрема, від
заробітної плати за червень у розмірі 1624.75 відраховуємо 291.42 грн., що
становитиме 1293.14 грн. за 19 робочих днів, від зарплати за липень 2003 року у
розмірі 1495.94 грн. відраховуємо 291.42 грн., що становитиме 1333.33 грн. за
16 робочих днів / а.с. 86,174-178/.

Отже, /1239.14
грн. + 1333.33грн./: 35 робочих днів = 73.50 грн. - середньоденна заробітна
плата.

73.50 грн. х на 21 день затримки розрахунку = 1543.50
грн.

Вирішуючи
позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди колегія суддів приходить до
висновку, що сам факт незаконного внесення у трудову книжку запису про
звільнення ОСОБА_1 є доказом заподіяння останньому моральної шкоди. Визначаючи
розмір моральної шкоди колегія суддів враховує характер і ступінь моральних
страждань, обставини, при яких така шкода була заподіяна, а також враховує
норми ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та приходить
до висновку про визначення грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у
розмірі 200 грн.: Отже,
апеляційну скаргу представника відповідача слід задоволити частково. Рішення
Луцького міського суду від 18 грудня 2003 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

4

Рішення
Луцького міського суду від 18 грудня 2003 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити
частково. Змінити формулювання підстав
звільнення ОСОБА_1 зі звільнення в порядку п.1 ст. 41 КзпП України на
звільнення в порядку ст. 38 КзпП України, зобов»язати ТОВ «М.С.Л.« внести відповідні зміни до трудової книжки. Стягнути з ТОВ «М.С.Л.» в користь ОСОБА_1 середньомісячну
заробітну плату за весь час затримки розрахунку у
сумі 1543 грн. 20 коп. Стягнути з ТОВ «М.С.Л.» в користь ОСОБА_1 200 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, на підставі ст.
ст. 21, 38-39, 116-117, 237-1 КзпП України, ч.3 п.2,
п.4 »е» Порядку обчислення середньої заробітної плати ,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, ст. 41 Конвенції про захист прав
людини і основних свобод, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідача задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2003 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнення в порядку п.1 ст. 41
КЗпП України на звільнення в порядку ст. 38 КЗпП
України, зобов'язати ТОВ «М.С.Л.» внести відповідні зміни до трудової
книжки ОСОБА_1

Стягнути з ТОВ « М.С.Л.» в користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час затримки розрахунку у сумі 1543
грн. 20 коп.

Стягнути з ТОВ « М.С.Л.» в користь ОСОБА_1 200 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання рішенням законної сили.