Справа-22ц-3288-2007 р.                             Головуючий
у 1 інстанції : Сидовов Є.І.
: 18                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13
квітня 2007 року   Судова палата у
цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

в складі
: головуючого - судді Новодворської О.І.

суддів                                        Кіянової
С.В., Сукманової
Н.В.

при
секретарі                            Писаревій
Ю.Г.

за
участю відповідача             ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Донецька від 12 грудня
2006 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду у жовтні 2006 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики, посилаючись на те, що 21.10.2005 року між сторонами було
укладено в письмовій формі договір позики, згідно якого відповідач отримав 1500
дол. США строком
на 6 місяців з виплатою 6% від суми боргу щомісячно, однак у встановлений строк
він борг не повернув. Просив стягнути з відповідача суму боргу еквівалентну
1500 дол. США, що
становить 7575 грн., а також судові витрати.

Рішенням
Кіровського районного суду м.Донецька від 12 грудня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено, стягнуто
з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 7575 грн., судовий збір
в розмірі 75,75 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в розмірі 30 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 100 грн.

Відповідач
в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і направити справу на новий
розгляд, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені
норми матеріального та процесуального права, не враховано, що вказану суму
боргу він отримав для передання ОСОБА_3,
якого не було залучено до участі у справі.

В
судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляційної
скарги і просив її задовольнити.

Позивач,
будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове
засідання не з"явився.

Заслухавши
доповідача, пояснення відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити
частково, рішення суду скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу
і ухвалити нове рішення у вказаній частині по суті позовних вимог з наступних
підстав.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції правильно визначив правовідносини, які склалися
між сторонами і закон, якій їх регулює.

При
розгляді справи, суд першої інстанції встановив, що між сторонами 21.10.2005
року було укладено в письмовій формі договір позики, згідно якого відповідач
отримав 1500 дол. США строком
на 6 місяців з виплатою 6% від суми боргу щомісячно, однак у встановлений строк
він борг не повернув.

При
таких обставинах, суд дійшов правильного висновку про те, що на підставі вимог
ст.ст. 1046,10471049,1050 ЦК
України на користь позивача слід стягнути суму боргу в розмірі 7575 грн.,
що еквівалентно 1500 дол. США за курсом НБУ і не заперечується сторонами.

Так,
відповідно до ст.1046 ЦК
України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні
грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник
забов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або
таку ж

кількість речей
того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання
грошей.

Відповідно
до ч.2 ст.1047 ЦК України
на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно
до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник забов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та
порядку, що встановлені договором.

Як
вбачається з договору позики, укладеного між сторонами 21.10.2005 року (а.с.8)
відповідач отримав у борг 1500 дол. США строком на 6 місяців, тобто до
21.04.2006 року. Сторони підтвердили суду про те, що до теперішнього часу
вказаний договір невиконаний.

Відповідно
до ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на
інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу, а також
судовий збір.

Згідно
квитанцій (а.с.2-3,7) позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 7575 грн.,
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30
грн., а також 100 грн. за складання позовної заяви.

Суд
дійшов обгрунтованного висновку про те, що на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтверджені судові витрати, щодо стягнення витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судового збору.

Але, при
цьому суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Постанови КМУ № 590
від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсації витрат,
пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави" передбачено лише стягнення витрат на
правову допомогу, яка надавалася в судовому засіданні, тобто самі докази по
оплаті правової допомоги не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат,
якщо адвокат не брав участь у судових засіданнях.

Як
вбачається з матеріалів справи, адвокат з боку позивача не приймав участь в
судовому засіданні, а обмежився лише складом позовної заяви.

При
таких обставинах, не можна вважати правильним рішення в частині стягнення
витрат на правову допомогу в розмірі 100 грн., оскільки у вказаній частині
судом порушені норми процесуального і матеріального права, тому в частині
стягнення витрат на правову допомогу рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно
до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

В іншій
частині рішення суду відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України ухвалено з
додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його
скасування нема.

Доводи
відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду
в частині стягнення боргу.

Керуючись ст.
ст.307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313-314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Кіровського районного суду м.Донецька від 12 грудня 2006 року скасувати в
частині стягнення витрат на правову допомогу.

Відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову
допомогу, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.