У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

14 лютого 2007 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Охрімчук Л.І.,
Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права користування жилим приміщенням, зміну договору найму жилого
приміщення, визнання незаконними реєстрацію та приватизацію квартири,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди й за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
відділу паспортної реєстрації та міграційних робіт Євпаторійського МО ГУ МВС
України в АР Крим про визнання незаконним набуття права на жиле приміщення та
недійсною реєстрацію,

в с т а н о в и л а:

У лютому 1998 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про
визнання права користування жилим приміщенням, зміну договору найму жилого
приміщення, визнання незаконною приватизацію квартири, скасування прописки,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначала, що у червні 1991 року вона вселилася у
квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, у
грудні того ж року зареєструвала з відповідачем шлюб, у квартирі проживала
тривалий час, прописалась у квартирі у січні 1991 року.

У 1992 році мати відповідача - ОСОБА_3 виписалася з квартири у зв'язку з тим, що їй було надане інше
жиле приміщення.

У 1997 році вона змушена була
залишити спірне жиле приміщення, оскільки відповідач перешкоджав її проживанню
в квартирі.

Посилаючись на те, що у 1998 році
без її згоди, в квартирі прописалася ОСОБА_3 і в послідуючому приватизувала
зазначену квартиру, чим порушила її право на користування спірним жилим
приміщенням та права її неповнолітньої дитини, просила визнати за нею та неповнолітнім
сином право користування зазначеним жилим приміщенням, визнати приватизацію
квартири незаконною, а видане свідоцтво про право власності - недійсним,
вселити її в квартиру та змінити договір найму, виділивши їй в користування
жилу кімнату розміром 15,8 кв.м.

ОСОБА_2 звернувся в суд із
зустрічним позовом про визнання прописки ОСОБА_1 в квартирі НОМЕР_1в будинку
АДРЕСА_1 недійсною.

Зазначав, що ОСОБА_1 почала
проживати з ним з 1991 року, шлюб зареєстровано у грудні 1991 року.

Перед вселенням в спірну квартиру,
між ними була домовленість про те, що вона не буде претендувати на квартиру, і
зберігатиме за собою право користування жилим приміщенням в квартирі НОМЕР_2 у
будинку АДРЕСА_2 Посилаючись на те, що ОСОБА_1 прописалася в спірну квартиру
незаконно, без його згоди, підробивши документи, просив задовольнити заявлений
ним позов.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Рішенням Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 27 травня 2004 року, залишеним без зміни
ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14 лютого 2006 року,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: визнано за нею та неповнолітнім
сином - ОСОБА_4, право користування квартирою НОМЕР_1 у будинку  АДРЕСА_1 та вселено їх у зазначену квартиру,
визнано незаконними реєстрацію ОСОБА_3 у зазначеній квартирі та приватизацію
квартири, визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 14
грудня 1998 року про передачу у власність ОСОБА_3 квартири НОМЕР_1 у будинку
АДРЕСА_1, скасовано розпорядження Євпаторійської міської ради від 14 грудня
1998 року.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_2,
ОСОБА_3 просять скасувати зазначені судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і
апеляційний суд, виходив з того, що позивачка поселилася в спірну квартиру
влітку 1991 року, як наречена ОСОБА_2, за
згодою наймача ОСОБА_3 - матері відповідача, а тому відповідно до вимог ст. 64
ЖК України набула право користування зазначеним жилим приміщенням.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що спірне жиле приміщення -
двохкімнатна квартира НОМЕР_1в будинку АДРЕСА_1 у 1980 році була надана ОСОБА_3 - матері відповідача, на сім'ю із 3-х осіб - її, сина ОСОБА_2
та дочку ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 65 ЖК України
особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного
з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при вселенні між
цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було
іншої угоди про порядок користування приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п.
9 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 “Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України” роз'яснив, що вирішуючи
спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача,
суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні,
зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані
вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх
проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами
сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Вирішуючи спір, суд цих роз'яснень не врахував.

Між тим, заперечуючи проти позову,
відповідач зазначав, що перед вселенням в спірну квартиру позивачки, між його
матір'ю - наймачем спірного жилого приміщення, та позивачкою була домовленість
про те, що вона не буде претендувати на право користування цією квартирою та
зберігатиме право користування квартирою НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_2.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 збергіала право користування жилим
приміщенням в квартирі НОМЕР_2 у будинкуАДРЕСА_2, весь час була прописана в цій
квартирі, з 1993 року в зазначеній квартирі зареєстрований і син ОСОБА_4, за
проживання у спірному жилому приміщенні позивачка не несла витрат по
комунальних послугах, спірне житло не вказувала своїм постійним місцем
проживання при оформленні відповідних документів, що прописка ОСОБА_1 та сина
ОСОБА_4 у спірному жилому приміщенні у липні 1997 року була анульована, у
зв'язку з порушенням порядку її вчинення - підробки підпису            ОСОБА_2

За таких обставин доводи позивачки
про вселення в установленому порядку у спірну квартиру і постійне проживання як
члена сім'ї потребують більш повної перевірки.

Не можна визнати обґрунтованими і
висновки суду про те, що відсутність прописки позивачки у спірному жилому
приміщенні та оплата комунальних послуг за місцем прописки не мають правового
значення.

Крім цього, визнаючи недійсними
свідоцтво про право власності про передачу у приватну власність ОСОБА_3
квартири НОМЕР_1в будинку
АДРЕСА_1 та прописку ОСОБА_3 в зазначеній квартирі і вирішуючи тим самим
питання про права і обов'язки ОСОБА_3, суд не притягнув її до участі у справі і
розглянув справу без її участі, що відповідно до п. 4 ст. 338 ЦПК України є
безумовною підставою для скасування рішення.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, у порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України в достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції
без зміни.

За таких обставин, ухвалені у
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України,

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 27 травня 2004 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 14 лютого 2006 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін