УХВАЛА ІМЕНЕМУКРАЇНИ

25 липня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді: Іващенко В.В. Суддів: Летягіної О.В.,
Сінані О.М. При секретарі: Іванові O.K.

розглянувши
у відкритому судову засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Національної акціонерної страхової компанії (HACK) „Оранта",
військової прокуратури Військово - морських Сил України, Генеральної
прокуратури України, Міністерства оборони України про стягнення сум страхового
відшкодування за державним обов'язковим особистим страхуванням працівників
прокуратури, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного
суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 19 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до
Національної акціонерної страхової компанії (HACK)
„Оранта", військової прокуратури Військово - морських Сил України,
Генеральної прокуратури України, Міністерства оборони України про стягнення сум
страхового відшкодування за державним обов'язковим особистим страхуванням
працівників прокуратури у розмірі 82840грн.32коп.

Вимоги мотивовані тим, що з 03 серпня 1976 року ОСОБА_1 працював в органах
військової прокуратури. 17 листопада 2003року був звільнений за станом здоров'я
з посади військового прокурора Сімферопольського гарнізону.

Згідно висновку МСЕК ОСОБА_1 визнаний інвалідом 2 групи з втратою 80 %
працездатності у результаті захворювання, пов'язаного з виконанням службових
обов'язків. Позивач вказує, що відповідно до п.7 „Порядку і умов державного
обов'язкового особистого страхування працівників прокуратури", розмір
страхового відшкодування визначається у відсотковому відношенні від ступені
втрати застрахованими працездатності до його десятирічного грошового утримання
по останній посаді, що в грошовому еквіваленті складає 82840 грн.32коп.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 19 лютого 2007 року, в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На зазначене
рішення суду ОСОБА_1   подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і постановити по справі нове
рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на
неповне

Справа №
22-ц-3224/2007

з'ясування судом обставини, що
мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права. Апелянт
вважає, що відповідно до ст.ст.6 і 13 Закону України „Про прокуратуру"
воєнні прокуратури входять в єдину централізовану систему прокуратури України,
тим самим вважає, що на працівників військових прокуратур розповсюджуються
пільги встановлені законодавством для працівників прокуратури, так і пільги
встановлені законодавством   для осіб
офіцерського складу Збройних Сил України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, проаналізувавши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що оскільки
прокурори та інші службовці військових прокуратур є військовослужбовцями, на
яких поширюються передбачені законодавством України соціальні гарантії для осіб
офіцерського складу Збройних Сил, страхування військових прокурорів повинне
здійснюватися згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 488 від
19.08.1992 року „Про умови державного обов'язкового особистого страхування
військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори і порядок
виплат їм та членам їх сімей страхових сум". До таких осіб відноситься і
позивач. Однак, оскільки позивач не звертався до HACK „Оранта"
з заявою про відшкодування йому саме виплат страхових сум передбачених
вищевказаної постановою Кабінету Міністрів № 488 і таких вимог в суді не
заявляє, в позові ОСОБА_1 суд відмовив.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів.

Судом було встановлено, що з 3 серпня 1976 року ОСОБА_1 був призваний на
дійну військову службу на два роки з зарахуванням до розпорядження Головної
військової прокуратури, що підтверджується послужним списком .

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністра оборони України від 09
жовтня 2003 року № 505 полковник юстиції ОСОБА_1 був звільнений у запас за
пунктом 67 підпунктом «Б» за станом здоров'я з правом носіння військової
форми одягу відповідно до Положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками мічманами Збройних сил України.

Наказом Генерального прокурора України № 1041 від 12 листопада 2003 року
ОСОБА_1 звільнено з посади військового прокурора Сімферопольського гарнізону
Військових - Морських Сил України.

Відповідно до довідки серії 218 № 003509 «Про результати визначення ступеню
втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого» виданого ОСОБА_1
З березня 2004 року , ступень втрати його працездатності у нього становить 80%.
Згідно з довідкою серії 3-05 ИК № 006253 від 03.03.2004 р. ОСОБА_1 є інвалідом
2 групи інвалідності.

В своєї апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вказуючи
на необгрунтований висновок суду про те, що на нього, як на військового
прокурора не розповсюджується встановлені Законом України «Про прокуратуру»
пільги по державному страхуванню в вигляді виплат десятирічного грошового
утримання за останню посадою.

Колегія суддів підстав такі доводи обгрунтованими не знаходить з наступних
підстав.

Статтею 46-1
Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що» військовими прокурорами і
слідчими призначаються громадяни України з числа офіцерів, які проходять
військову службу або перебувають в запасі. При цьому військовослужбовці
військових прокуратур у своєї діяльності керуються Законом України «Про
прокуратуру» і проходять службу відповідно до Закону України «Про загальний
військовий обов'язок і військову службу» та інших законодавчих акті

України, яктик
встановлено правові та соціальні гарантії , пенсійне, медичне та інші види
постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського
складу Збройних Сил України.

Статтею 52 ч.5 та 6 Закону України «Про прокуратуру» передбачається, що
грошове утримання прокурорів, слідчих, службовців та інших працівників
військових,прокуратур, здійснюється Міністерством оборони України.

З роз'яснень Верховного суду України , щодо визначення страхувальника з
державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців військових
прокуратур слідує, що страхування зазначеної категорії працівників військових
прокуратур повинно здійснюватися згідно з постановою Кабінету Міністрів України
від 19.08.1992 року № 488 „Про умови державного обов'язкового особистого
страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори , і
порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум". З огляду на пункт 1
вищезазначених умов , страхувальником військовослужбовців військових прокуратур
є Міністерство оборони а.с.234-235.

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий
захист військово­службовців та членів їх сімей» передбачено, що
військовослужбовці підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню
на випадок загибелі або смерті в розмірі 100 - кратного мінімального
прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі
поранення контузії, травми або каліцтва , захворювання, одержаних у період
проходження служби, у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що
визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на
випадок загибелі або смерті.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 має право на отримання
вказаних страхових виплат, однак він не звертався до HACK «Оранта»
з заявою про виплату страхового відшкодування по державному обов'язковому
особистому страхуванню військовослужбовців, відповідно до порядку та умов ,
затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 488 від 19.08.1992 року і
таких позовних вимог в час розгляду справи не заявляв.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає рішення суду про відмову
ОСОБА_1 в позові законним та обґрунтованим і підстав для задоволення
апеляційної скарги не знаходить.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 303,304,308,313,315,317,319
Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 19 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців
з дня набрання нею законною сили в касаційному порядку до Верховного Суду
України.