Справа №2-1956/2007 рік.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

24 грудня 2007 року.
м. Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у
складі

головуючого  :
судді Зайцева В.В.

при секретарі : Фадєєвій Т.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Залогіної Т.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійних захворювань
України в місті Першотравенську про відшкодування моральної шкоди, заподіяної
під час виконання трудових обов'язків.

В С Т А Н О В И В :

26
листопада 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійних захворювань в місті Першотравенську про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної під час виконання трудових обов'язків, просить суд
стягнути з відповідача ВВД ФССНВУ 92 000 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Як було
встановлено в ході розгляду справи у суді, позивач ОСОБА_2 18 років знаходилася
в трудових відносинах з шахтою "Ювілейна" ВАТ
"Павлоградвугілля", працювала на різних посадах. При виконанні
трудових обов'язків на шахті «Ювілейна» ВАТ «Павлоградвугілля» отримала
професійне захворювання - пиловий бронхіт 1 ст., емфізему легень 1 ст. і вперше
була оглянута на МСЕК 22 квітня 2004 року коли їй було встановлено втрату 30% професійної працездатності та
3 групу інвалідності. Позивачка ОСОБА_2 втратила 30% професійної працездатності
та отримала 3 групу інвалідності в зв'язку з вищевказаним професійним
захворюванням.

Позивачка
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 вважають, що позивачу також причинна моральна
шкода у зв'язку з тим, що в зв'язку з професійним захворюванням він не має
змоги займатися не тільки своїми захопленнями, але й обмежений в роботі по
господарству. Почуття безпорадності та неповноцінності приносять особливі
страждання і приниження. Більшу частину часу він проводить в лікарнях, або
лікується амбулаторно. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 92 000 грн., які
просить стягнути з відповідача.

Оскільки вона є
застрахованою особою відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", згідно
із ст.21 п.1 «е» 28 ч.3  вказаного Закону
в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді
страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння
цієї шкоди потерпілому.

Позивачка вважає, що
факт заподіяння їй моральної шкоди наявний, оскільки: вона частково на 30%
втратив професійну працездатність в працездатному віці отримала 3 групу
інвалідності, в неї є професійне захворювання у вигляді - пиловий бронхіт 1
ст., емфізема легень 1 ст., що спричиняє їй фізичні та моральні страждання,
вона відчуває незручності в повсякденному житті, змушена терпіти фізичні болі
та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і
перед сторонніми людьми.

Всі вказані нею факти
та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань, значним
чином змінили ритм та порядок її життя, порушили її нормальні життєві зв'язки,
для чого вона повинна прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого
життя.

Позивачка оцінює
завдану їй моральну шкоду в 92 000 гривень.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті
Першотравенську позов ОСОБА_2 не визнала повністю, пояснивши суду, що Вважаємо
позовні вимоги позивачки безпідставними та необґрунтованими. По-перше з 1 січня
2007 року вступив в дію Закон України "Про Державний бюджет України на
2007 рік", а саме відповідно до пн.22 ст.71 цього закону зупинена дія на
2007 рік дію абз.4 ст.1 ( в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим
і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку) підп. «е» п.1
ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 Закону України " Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності». Тобто на 2007 рік у Фонду
соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній
обов'язок, щодо відшкодування моральної шкоди всім застрахованим і членам їх
сімей незалежно від часу настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 3 статті34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності
моральна (немайнова) шкода відшкодовується Фондом соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві за умови подання висновку відповідного
медичного органу про наявність факту моральної шкоди та рішення суду про розмір
суми моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується потерпілим у яких відсутня
стійка втрата працездатності. Потерпілим не надано жодних доказів про стрес,
якого він зазнав в результаті трудового каліцтва чи його наслідків, про
депресію чи інші негативні вияви стану
потерпілого. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №
4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки
для вирішення питання щодо наявності факту спричинення моральної шкоди
ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, необхідні спеціальні
медичні знання, якими суд не володіє, для об'єктивного вирішення справи по суті
одним із основних доказів являється медичний висновок про встановлення факту
наявності моральної шкоди. Який на нашу думку і являється єдиним документом,
який може підтвердити факт спричинення потерпілому - моральної шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, саме на
органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди
потерпілим на виробництві.

Вимоги позивача обгрунтовуваються тільки симптомами
ушкодження здоров`я та
фактом встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності.
Але відповідно до вимог п.2 ст.34 Закону, позивач отримав одноразову допомогу,
яка відповідно до п.Б частини 1 ст.21 Закону зветься як "Одноразова
допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності».

Позивачка втратила професійну працездатність у професії,
яка призвела до професійного захворювання, але не втратила здатність вести
звичайний спосіб життя, що підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань,
які види робіт позивачка не може виконувати. З огляду на викладене, наявність
протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити позивачку можливості реалізації
своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивачка, як на підставу
заподіяння моральної шкоди, а довідка МСЕК і акт розслідування нещасного
випадку на виробництві (професійного захворювання) є документи, що
підтверджують виявлення професійного захворювання і встановлення зв'язку з цим
стійкої втрати працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і
ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для
відшкодування моральної шкоди вважаємо безпідставними.

Позивачка не вказала у чому саме полягає вина відділення
ВД ФССНВУ в м.Першотравенську у заподіянні їй моральної шкоди, а також немає
причинного зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення, не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) ця шкода
заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві
виплачено одноразову допомогу, проводиться виплата щомісячних страхових сум,
також відшкодовуються витрати на медикаментозне та санаторно - курортне
лікування.

Просить в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими слідуючи
обставини.

Згідно Рішення
Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в аспекті конституційного
звернення положення частини третьої статті 34 Закону України « Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»
слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди,
спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку-тільки в випадку
відсутності втрати потерпілим професійної працездатності .

Вказане положення не
виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами
виробництва, в інших випадках ,коли здійснення права застрахованих на
відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва,
повинно забезпечуватись  Фондом на
підставі ст.ст.1,5,6,13,21 та частини
третьої ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі  в випадку тимчасової, стійкої або повної
втрати професійної працездатності.

Поясненнями сторін,
матеріалами справи встановлено, що позивачка тривалий час 18 років пропрацювала
на шахті «Ювілейна» ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якої є ВАТ
«Павлоградвугілля», на різних посадах.

За час роботи одержала
професійне захворювання у вигляді: пилового бронхіту
1 ст., емфіземи легень 1 ст., згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 12 березня 2004 року, за висновком первинної МСЕК
від 22 квітня 2004 року їй було встановлено 30% стійкої втрати професійної
працездатності та 3 групу інвалідності.

Оскільки вона є
застрахованою особою відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно із
ст.21 п.1 «е» 28 ч.3 вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне
та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної
шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Суд вважає, що факт
заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний, оскільки: вона частково на 30%
професійну працездатність в працездатному віці та 3 групу інвалідності, вона
отримала професійне захворювання у вигляді: пилового бронхіту 1 ст., емфіземи
легень 1 ст., що спричиняє їй фізичні та моральні страждання, вона відчуває
незручності в повсякденному житті, змушена терпіти фізичні болі та моральні
страждання, відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед
сторонніми людьми.

Всі вказані ним факти
та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань, значним
чином змінили ритм та порядок її життя, порушили її нормальні життєві зв'язки,
для чого вона повинна прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого
життя.

Обговорюючи розмір
відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди суд враховує характер та об'єм його
фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних на виробництві
профзахворювань, тривалості лікування після профзахворювань, встановлення
інвалідності в працездатному віці, втрату добре оплачуваної роботи, втрату
можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до
значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної
шкоди ОСОБА_2 потрібно стягнути з відповідача в розмірі 27 600 гривень. При
цьому суд враховує, що максимальний розмір в відшкодування моральної шкоди в
розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати
працездатності на день постановлення рішення суду (в відповідності з п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в
випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній
відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із
такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, дорівнює 92 000 грн.
(460 грн х200) 460 грн. мінімальна заробітна плата х 200 ) = 92 000 грн.

Суд вважає також
безпідставним посилання представника відповідача як на підставу в відмові
позову на п.27 ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»,
оскільки як вказано в п.27 ст.77 вказаного Закону зупинено дію абзацу
четвертого статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей/, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21,частини
третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" на 2007 рік, тоді як правовідносини по відшкодуванню
позивачу моральної шкоди виникли раніше, оскільки вказані ним професійні
захворювання на виробництві та висновки МСЕК про втрату позивачем стійкої
втрати професійної працездатності мали місце до 2007 року, тому дія п.27 ст.77
Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" на
правовідносини по відшкодуванню позивачеві страхової виплати моральної шкоди не
поширюється. ст.22 Конституції України передбачає. Що при прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

З врахуванням
викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди
незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку
повинен відшкодувати позивачу відповідач як одну із передбачених Законом
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату
працездатності» страхових виплат.

В зв'язку з чим позовні
вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково, так як, згідно висновку МСЕК від 22
квітня 2004 року, позивачці було встановлено 30% втратив професійної
працездатності, 3 групу інвалідності та виходячи з граничної суми моральної
шкоди в розмірі 92 000 гривень, слід стягнути з відповідача відділення
виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенськ 30% від
граничної суми моральної шкоди, тобто 27 600 гривень, в задоволені решти
позовних вимог позивачу ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.1, 5,
6, 13, 21, ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, що спричинили втрату працездатності», суд -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з Відділення  виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань України в місті Першотравенську на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування моральної шкоди 27 600 (двадцять сім тисяч шістсот)
гривень.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в апеляційний суд
Дніпропетровської області може бути подано через Першотравенський міський суд
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

СУДДЯ: