Справа №2-486/2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

13 червня 2007 року Долинський
районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Монташевич С.М.

секретаря - Бондаренко І.Г.,

адвокатів -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Долині справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення частки у праві
сумісної власності подружжя та визначення порядку користування квартирою,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою, в якій просить визначити йому 1/2 частини
в квартирі АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної сумісної власності подружжя, та визначити порядок
користування квартирою відповідно до ідеальної частки в ній.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою перебував у
шлюбі з 22.01.2005 року по 30.01.2007 року. Від даного
шлюбу вони мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на якого він сплачує аліменти. Між ними не вирішений
спір щодо поділу спільного сумісного майна, яке придбане ними за час шлюбу.
Так, будучи в шлюбі 22.04.2005
року вони з відповідачкою купили двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку
оформили на ім"я відповідачки ОСОБА_4. Незважаючи на те, що вони з
відповідачкою мають рівні права на володіння, користування і розпорядження
майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, колишня дружина
порушує його право на частку в квартирі. Вона змінила замок на вхідних дверях в
квартиру, не пускає його в квартиру. Провести поділ реально квартири неможливо,
що послужило причиною звернення до суду.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, зіславшись на вищевикладені обставини. Додатково пояснила,
що після купівлі спірної квартири, на яку молодому подружжю дали гроші їх
батьки в рівних частках,
вони спільними зусиллями проводили ремонт квартири, внаслідок чого її
вартість суттєво збільшилась.
З вересня-жовтня 2006
року відповідачка поміняла замок у спільній квартирі, тому позивач
позбавлений права на користування своєю часткою у спільній сумісній власності
подружжя.

Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила що
вони з позивачем зареєстрували шлюб у січні 2005 року. У квітні цього ж року вони купили двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1. При
укладенні договору купівлі-продажу були присутні її батько, вона та позивач,
оскільки нотаріус сказала, що на купівлю квартири необхідна згода чоловіка 3 березня 2005 року, ще до
укладення договору купівлі-продажу, колишній чоловік з своїм батьком проводили
ремонт у цій квартирі, тому остаточно вони вселилися в неї в жовтні 2005 року. До того
часу проживали в її матері і були на її утриманні За ціну з продавцем
домовлявся її батько ОСОБА_7, який і розраховувався за цю квартиру після
отримання ним спадку. Відповідач не мав коштів на придбання квартири, оскільки
працював дуже мало. Проте, щоб його мама давала йому гроші на купівлю квартири
чи на ремонт, їй нічого не відомо. З вересня 2006 року з нею проживає її брат та їхня з позивачем
неповнолітня дитина. Вважає, що

2

її колишній чоловік не має ніякого права на проживання в
цій квартирі та на звернення до суду з вимогою про захист свого майнового
права.

Суд, дослідивши доводи сторін, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з
наступного.

В ст. 60
СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на
праві сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зі СТ.70 цього Кодексу вбачається,
що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним договором.

Світлокопія свідоцтва про розірвання шлюбу від 30.01.2007 року НОМЕР_1 свідчить про те,
що шлюб між сторонами було розірвано, про що 30 січня 2007
року зроблено відповідний актовий запис №17.

Договір купівлі-продажу від 22.04.2005 року,
посвідчений нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори Белей Е.І.,
підтверджує купівлю квартири №68,
житл.пл.25,91 кв.м., заг пл.
40,17 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_4. Згідно п. 14 вищевказаного
договору чоловік покупця ОСОБА_3 дав згоду дружині ОСОБА_4 купити квартиру, що є предметом
цього договору, його підпис на заяві засвідчений Долинською МДНК 22.04.2005р.
за р.№330.

Про те, що позивач за підтримки своїх батьків проводив
ремонт у спірній квартирі, внаслідок чого суттєво збільшилась вартість
квартири, свідчать пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підтвердили, що на
замовлення батьків ОСОБА_3
та за їх рахунок проводили монтаж опалення та заміну вікон на
металопластикові.

Пояснення в суді свідка ОСОБА_10 про те,
що він подарував вищевказану квартиру дочці ОСОБА_4, не знайшли підтвердження в
суді, оскільки нема договору дарування. Його покази суперечать поясненням самої
відповідачки, яка ствердила, що батько передав їй 17 тисяч доларів
СІЛА ще до укладення договору купівлі -
продажу квартири. Відповідачка не подала доказів, що отримані гроші
потрачені на купівлю квартири та сама в судовому засіданні визнала, що вартість
квартири на сьогоднішній день становить 86
166 гривень.

Заява ОСОБА_11 від 01.02.2007 року про те, що
вона при купівлі в неї квартири в 2005
році отримала від ОСОБА_10, гроші в сумі 675000грн. безпідставна, оскільки
вона дана не під час укладення договору купівлі-продажу, а в момент, коли у
сторін виник спір з приводу зазначеної квартири, тобто в 2007 році.

Згідно технічного паспорта на квартируАДРЕСА_1 квартира
складається з двох кімнат: 1-а
кімната площею 13.44
кв.м, інша-12,47 кв.м,
кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, які реально
поділити неможливо. Таким чином, суд приходить до висновку, що за позивачем
необхідно визнати право власності на 1
2 частину квартири АДРЕСА_1, оскільки дана квартира придбана подружжям за
час їх спільного проживання, батьки з обох сторін в значній мірі допомагали в
придбанні та проведенні ремонту. Сторони )азом проживали в цій квартирі, вели
спільне господарство. У зв'язку з тим, що реально розділити дану квартиру
неможливо, слід визначити порядок користування нею: ОСОБА_12 залишити в
користуванні кімнату площею 12.47
кв.м., ОСОБА_4 залишити кімнату площею 13,44 кв.м., кухню площею 4,95
кв.м., ванну кімнату -площею 2,15 кв.м., вбиральну
-1.05 кв.м,
коридор - 4,78 кв.м
,вбудовану шафу -0,33кв.м.залишити
в загальному користуванні сторін.

На підставі викладеного, ст.60, 63, 70 СК України,
керуючись ст. ст. 213,
215,218 ЦПК України, суд,-

3

РІШИВ:

Позов
задоволити.

Визнати
за ОСОБА_3 право власності на 1
2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визначити
порядок користування квартирою: ОСОБА_3 залишити в користуванні кімнату площею 12.47 кв.м., ОСОБА_4
залишити кімнату площею 13,44
кв.м., кухню площею 4,95
кв.м., ванну кімнату -
площею 2,15 кв.м.,
вбиральну -1.05 кв.м,
коридор - 4,78 кв.м
,вбудовану шафу - 0,33кв.м.залишити
в загальному користуванні сторін.

Заява про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з

дня ознайомлення
з мотивувальною частиною рішення в Долинський районний суд.

Апеляційна
скарга на рішення суду подасться протягом 20
днів після подання заяви про

апеляційне оскарження до
апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський

районний суд.