У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

24 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Левченка Є.Ф.,
Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом
промислово-комерційної фірми “Ресурс-ЛТД” до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до промислово-комерційної фірми
“Ресурс-ЛТД” про визнання договору недійсним, стягнення суми, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 5 квітня 2007 року та рішення апеляційного суду Харківської
області від 26 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року промислово-комерційної фірми “Ресурс-ЛТД” (далі - ПКФ
“Ресурс-ЛТД”) звернулася в
суд із позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Зазначала, що з 3 вересня 2002 року
ОСОБА_1 працював торговим агентом
ПКФ “Ресурс-ЛТД”. Відповідно до договору позики від 10 травня 2004 року,
укладеного між ПКФ “Ресурс-ЛТД” та ОСОБА_1, як
працівником фірми, останньому було передано 51 000 грн. для придбання власного
автомобіля. Відповідно до умов зазначеного договору               ОСОБА_1 зобов'язався повернути зазначену суму в
строк до 1 вересня 2004 року.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно умови
договору позики не виконував, з жовтня 2004 року на роботі не з'являвся, а 3 грудня 2004 року був
звільнений з роботи, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь фірми 50 375 грн. 15 коп. заборгованості за
договором позики, 18 915 грн. 42 коп. пені за прострочку виконання зобов'язання, 8 416 грн. 77 коп.
відсотків за користування позикою, 2 761 грн. 66 коп. - 3% річних за прострочку
виконання грошового зобов'язання, 8 311 грн. 88 коп. збитків, пов'язаних з інфляцією та судові
витрати.

ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ПКФ
“Ресурс-ЛТД” про визнання договору недійсним, стягнення суми, відшкодування
моральної шкоди.

Зазначав, що договір позики від 10 травня 2004 року був
укладений між ПКФ “Ресурс-ЛТД” та ним під тиском адміністрації фірми та
внаслідок обману.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати
договір позики недійсним, стягнути 7 020 грн. за вимушені прогули, 25 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 5
квітня 2007 року позовні вимоги ПКФ “Ресурс-ЛТД” задоволені частково: стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ПКФ “Ресурс-ЛТД” 50 375 грн. 15 коп.
заборгованості за договором позики, 18 915 грн. 42 коп. пені за прострочку
виконання зобов'язання, 8 416
грн. 77 коп. відсотків за користування позикою, 2 761 грн. 66 коп. - 3% річних
за прострочку виконання грошового зобов'язання, 888 грн. судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26
червня 2007 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 квітня 2007
року в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПКФ “Ресурс-ЛТД”                          8 416 грн. 77 коп. відсотків за користування позикою, 2
761 грн. 66 коп. - 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання скасовано та в цій частині
ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПКФ “Ресурс-ЛТД”, у решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних вимог ПКФ
“Ресурс-ЛТД” та задоволення його позовних вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336, 337
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Харкова від 5 квітня 2007 року та рішення апеляційного суду Харківської
області від 26 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Є.Ф. Левченко    Ю.Л. Сенін