АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-1359                               Головуючий
2007р.                                                        Федоренко
Суддя-доповідач Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007р.                                                           М.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончара О.С, Мануйлова Ю.С.

при секретарі:
Тахтаул О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 12 лютого 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства „Запорізький
сталепрокатний завод", третя особа: Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Запоріжжя, про стягнення матеріальної шкоди та компенсації
за завдану моральну шкоду,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006
року ОСОБА_1звернувся в суд із позовом до ВАТ „Запорізький сталепрокатний
завод" про стягнення матеріальної шкоди у сумі 8996 гр.88 коп. та
відшкодування моральної шкоди у сумі 10000
гр.

У позові зазначав, що з 1971 року працював у відповідача, з 22 вересня 1977 року по 21 травня 1978 року - на посаді
плавильника металу і сплавів, з 16
травня 1988 року по 7 серпня 1994 року - на посаді
вальцювальника стану холодної прокатки, з 8
серпня 1994 року по 1 квітня 2001 року - на посаді
гартівника.

15 квітня 2005 року позивачу
виповнилося 55 років і
він звернувся до Управління ПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя з заявою про
призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, виходячи з того,
що відповідно до ст. 13-6
Закону України „Про пенсійне забезпечення" він має право на пенсію на
пільгових умовах, оскільки був зайнятий повний робочий день на роботах зі
шкідливими й тяжкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого
KM України, досяг 55-літнього віку і мав стаж роботи не менш
як 25 років, з
яких 12,5 років на
зазначених роботах.

Між тим, Управлінням ПФУ в Заводському районі м.
Запоріжжя було встановлено, що період його роботи вальцювальником з 2 серпня 1992 року по 7 серпня 1994 року не може
бути зарахований до пільгового стажу з причини того, що на

2

підприємстві
не було проведено атестацію вказаного робочого місця. Відповідно ж до вимог п.4
Порядку проведення атестації робочого місця за умовами праці, затвердженого
Постановою KM України від 1
серпня 1992 року № 422, атестація
робочих місць за умовами праці на підприємствах й організаціях незалежно від
форм власності, де технологічний процес, використання обладнання, сировини та
матеріалів є потенційними джерелами шкідливих та небезпечних факторів, які
можуть негативно впливати на стан здоровая працюючих, проводиться не рідше
одного разу в п"ять років.

Відмову відповідача підтвердити наявність у нього трудового стажу для
отримання пільгової пенсії ОСОБА_1оскаржив у судовому порядку. Постановою
Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 листопада 2005
року відмову посадових осіб ВАТ „ЗСПЗ" підтвердити ОСОБА_1. трудовий
стаж для отримання пільгової пенсії визнано неправомірною і на ВАТ „ЗСПЗ"
було покладено обов'язок провести ОСОБА_1. розрахунок трудового стажу в
шкідливих умовах роботи.

Після цього, за рішенням комісії Управління ПФУ в
Заводському районі м. Запоріжжя від 22
грудня 2005 року, не
зважаючи на подані ним документи, пенсія була призначена йому тільки з 16 квітня 2006 року, отже йому
прийшлося відпрацювати ще один рік.

Призначена йому 16 квітня 2006 року пенсія
становила 749 гр. 74 коп.

Вважаючи, що пенсію у вказаному розмірі з 15 квітня 2005
року він не отримував із-за того, що відповідач не виконав вимоги Постанови
KM України про проведення атестації робочого місця
вальцювальника, на якому він працював у період з 2 серпня 1992
року по 7 серпня 1994 року, а про
результати атестації, яка проводилася у березні 1995 року і за якими на робочому місці вальцювальника у цей
період були встановлені шкідливі та небезпечні виробничі фактори 4, а не 3 класу, його не
повідомляли, просив стягнути з відповідача у порядку ст. 1166 ЦК України
матеріальну шкоду у розмірі 68996
гр. 88 коп.,
тобто суму пенсії, яку із зазначених причин він не отримував протягом 12 місяців.

Посилаючись на те, що зазначені дії відповідача порушували його права на
пенсійне забезпечення, змусили звертатися у 2005 році до суду з питання оскарження цих дій, перешкодили
своєчасному отриманню ним пільгової пенсії і все це негативно вплинуло на стан
його здоров"я, просив стягнути з відповідача у порядку ст. 1167 ЦК України
компенсацію за спричинену моральну шкоду у сумі 10000 гр.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2007 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1.,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1166,
1167 ЦК України, на які позивач посилався в обґрунтування
позовних вимог, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини.

Згідно роз'яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 року з
подальшими змінами „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина,
підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за

3

умови,
що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв"язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів праці та встановлено судом,
підставою не включення роботи ОСОБА_1. на посаді вальцювальника за період з 2 серпня 1992 року по 7 квітня 1994 року до
пільгового стажу, а отже і призначення йому пенсії за Списком № 2 з 15 квітня 2005 року, стало те,
що відповідно до наказу AT „Запорізький сталепрокатний завод" № 88 від 27.03.1995 року „Про
результати атестації робочих місць по умовам праці для визначення права
робітників на пільгове пенсійне забезпечення"(а.с.80-95), яким було
затверджено список робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад,
працівникам яких підтверджувалось право на пільгове пенсійне забезпечення за
Списками №№1,2, посада
вальцювальника стану холодної прокатки металу не була включена в перелік посад
працівників, яким підтверджено право на отримання пільгової пенсії за Списком № 2.

Відповідно до вимог п.п.6,6 постанови KM України № 442 від 1.08.1992 року „Про
порядок проведення атестації робочих місць по умовам праці" СЕС
Заводського району м. Запоріжжя 22
грудня 1993 року
було проведено дослідження повітря закритих приміщень на робочому місці
вальцювальника, про що складений протокол №
20(а.с.49-50, 78-79).
За даними вказаного протоколу, виявлена концентрація пилу відповідала ІУ
класу шкідливих і небезпечних умов праці, а відповідно до п.1 додатку 4 Методичних
рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці,
затверджених постановою Міністерства праці № 41 від 1.09.1992
року, право на пенсію за віком на пільгових умовах підтверджується при
наявності на робочому місці шкідливих і небезпечних виробничих факторів III
класу шкідливих і небезпечних умов праці.

Судом також встановлено, що результати проведеної на підприємстві атестації
були прийняті та зареєстровані за №
3-00009 в Державній експертизі умов праці Запорізької області 20.05.1996 року, з цього
часу ніким, у тому числі позивачем, не оспорювались і підставами заявленого
позову також не були.

Встановивши вказані обставини, суд правильно визначив характер
правовідносин між сторонами і його висновок про відсутність за даних обставин
підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1. в порядку застосування ст.ст. 1166 та 1167 ЦК України, є
правомірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно з"ясував обставини,
що мають значення для правильного вирішення спору, матеріалами справи не
підтверджуються. Інші доводи правильність висновку суду першої інстанції також
не спростовують.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити, рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 12 лютого 2007 року по даній
справі, -залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили.