Справа № 22ц-3180                                                Головуючий
у 1 інстанції Міненко Л.А.
Категорія 5                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року                      Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого        Висоцької B.C.,

суддів                    Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

при секретарі       Таранець В.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, 3-я особа - виконком Павлівської сільської ради, - про визнання
права власності на /4 частку будинку та його розподіл,

встановив:

Рішенням Мар"їнського районного суду від 24 січня 2007 року відмовлено
в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подала
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і
процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилалась на те, що посилання суду на ч.І
ст.24 КпШС України 1969 року є необгрунтованим, оскільки до спірних
правовідносин слід застосувати ст. 17 Закону України "Про власність".
Крім цього, суд не врахував, що спірний будинок був виділений їм як подружжю,
яке працює в колгоспі. Вважає, що будинок був придбаний за спільні гроші, а
належних доказів про передачу грошей сестрою відповідача матеріали справи не
містять. Суд не прийняв до уваги, що за час шлюбу стан будинку значно
покращено, побудовано господарські будівлі, витрати становлять близько 20000
гр. Крім цього, суд не задовольнив клопотання про допит свідків і не надав
можливості її представнику ознайомитися з матеріалами справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка підтримала скаргу з
наведених в ній мотивів, просила її задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 просили відхилити скаргу, рішення
суду залишити без змін.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір по суті,
встановив, що сторони проживали однією сім'єю з 31 грудня 1991 року, шлюб
зареєстрували в лютому 1992 року. Гроші для купівлі спірного будинку
відповідачу надала його сестра ОСОБА_4, і в сумі 5694 гр. були внесені ОСОБА_2
в касу колгоспу 18 грудня 1991 року. Згідно ч.І ст.24 КпШС України 1969 року,
майно належало відповідачу до укладення шлюбу і є його власністю.

Заслухавши доповідь судді Біляєвої О.М., пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Як передбачено статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що спірний будинок
належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 27 грудня 1991 року. З 31.12.1991 року сторони проживали
однією сім'єю. Шлюб зареєстрували 08 лютого 1992 року.

Посилання суду на ч.І ст.24 КпШС України в редакції 1969 року, який діяв на
час виникнення спірних правовідносин, є правомірним.

Дана норма закону передбачає, що майно, яке належало кожному з подружжя до
укладення шлюбу, є власністю кожного з них.

Переконливих доказів про сумісний вклад в придбання
спірного будинку позивачка суду не надала. Свідки, які були допитані за
клопотанням ОСОБА_1, не могли пояснити, за чиї гроші був придбаний будинок.

Згідно ст. 17 Закону України "Про власність",
майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Посилання апелянта на цю норму закону необгрунтоване, оскільки доводи про
придбання будинку внаслідок спільної праці не знайшли свого підтвердження в
ході судового розгляду.

Також не підтверджені матеріалами справи доводи апелянта про те, що будинок
був виділений ОСОБА_2 для купівлі для проживання подружжя.

З виписки з рішення правління колгоспу "Червоний Жовтень"
(протокол № 5 від 05 жовтня 1991 року) вбачається, що будинок був виділений
відповідачу одноособово і ще до сумісного проживання сторін (ас. 32).

Лист № 181 від 12.03.2007 року, наданий позивачкою в судовому засіданні
апеляційної інстанції, не спростовує зазначену виписку і не може бути прийнятий
до уваги, оскільки ОСОБА_1 пояснила, що рішення правління від 05.10.1991 року в
порядку, передбаченому законом, не оспорювалось.

Таким чином,
доводи скарги спростовуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в постанові "Про
практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної
власності громадян на жилий будинок" від 4.10.1991 року № 7 з наступними
змінами (п.5), будинок, який належав

одному з подружжя, може
бути визнаний згідно зі ст.25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період
шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя або їх обох.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заявляла вимог про визнання
спірного будинку спільним майном на підставі ст.25 КпШС України, такі вимоги не
були предметом розгляду у суді першої інстанції. Позовні вимоги заявлені на
підставі Закону України "Про власність" і ст.74 СК України.

Ця обставина
підтверджена позивачкою в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до закону, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених
позовних вимог.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно
перевірив доводи і заперечення сторін; встановленим фактам і доказам дав
правильну правову оцінку. Наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до
тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття
рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Апеляційний суд визнає, що рішення ухвалене з додержанням вимог
матеріального та процесуального права, тому на підставі ст.308 ЦПК України
відхиляє апеляційну скаргу, рішення суду залишає без змін.

Керуючись
ст.ст.307 ч.І п.1, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Мар"їнського районного суду від 24 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців
з часу набрання законної сили.