СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ Іменем України

1 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Житомирської області в складі: головуючого - судді Матюшенка І.В. суддів: Жизневської А.В., Малахової
Н.М. при секретарі Кульчицькій І.В. без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі апеляційну скаргу акціонерного товариства закритого типу
„Коростенський фарфор" (далі -
Товариство) на рішення Коростенського міськрайонного суду від 6 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства про
стягнення заробітної плати за час вимушеного простою,

встановила:

У червні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути з Товариства на його користь 2082 грн. 08 коп. заробітної
плати за час вимушеного простою, що стався не з його вини і мав місце на
підприємстві в 2003 році
протягом 83 календарних
днів, у 2004 році - 83 календарних днів
та в 2005 році - 3 календарних
днів, посилаючись на те, що відповідач відмовляється виплатити йому названу
заробітну плату.

Рішенням
Коростенского міськрайонного суду від 6
листопада 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Постановлено стягнути з Товариства на користь позивача 707 грн. 41 коп. заробітної
плати за час вимушеного простою (86
робочих днів). У решті позову відмовлено.

У поданій
апеляційній скарзі Товариство просить рішення суду скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову в задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що по причині
простою не з вини працівників Товариства позивач не працював у 2003 році 26 днів, у 2004 році 57 днів та у 2005 році 3 дні, а тому цей час простою підлягає оплаті відповідно до
вимог ч. 1 ст. 113 КЗпП України.

Проте з таким
висновком погодитися не можна.

Згідно    чинного
законодавства    виробничим    простоєм
визнається

Справа № 22ц/136                               Головуючий в суді 1 -ї інстанції Волкова Н.Я.

Категорія 41                                          Доповідач Матюшенко І.В.

тимчасове
припинення на підприємстві виробничого процесу не з вини працівника по причинам відсутності сировини, енергії, палива, складного
фінансового становища тощо. Час простою, що стався не з вини працівника
підлягає оплаті у відповідності до вимог ч. 1 ст.113 КЗпП України у разі, коли працівник
перебував на роботі під час простою, але у зв'язку з останнім не міг виконувати
покладені на нього трудові обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, з 7 серпня 2001 року по 3 березня 2005 року ОСОБА_1 працював у відповідача
транспортувальником 3-го розряду (а.с.5).

Згідно з наказами НОМЕР_1 від 10 квітня 2003 року (а.с. 29) та НОМЕР_2 від 21 квітня 2004 року (а.с. 19) позивачу та іншим працівникам були змінені умови праці,
тобто він переведений на роботу з неповним робочим днем при неповному робочому
тижні. Дані накази є чинними і позивачем не оскаржувалися.

За умовами пункту 2.1 колективного договору на 2002 рік (а.с.63) та пункту 2.1 колективного договору на 2004 рік (а.с.36) у випадках зменшення обсягів виробництва, в зв'язку з втратою ринків збуту,
важкого фінансового становища, які не залежать від адміністрації
підприємства, власник зобов'язаний прийняти
наступні упереджувальні заходи: тимчасово зупинити прийом на роботу нових працівників; використати
внутрішні виробничі переміщення
намічених до звільнення працівників; вводити тимчасово неповний робочий
час.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції безпідставно визнав відсутність ОСОБА_1 на роботі протягом 2003-2005 pp. (86 днів) періодом простою та стягнув заробіток за цей
час.

За таких обставин рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позову з ухваленням в цій частині нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу АТЗТ «Коростенський фарфор» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 6 листопада 2006 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1
за безпідставністю.

У решті
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.