У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду від
16 лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 жовтня
2006 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з уточненим та доповненим в
подальшому позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,
посилаючись на те, що 15 лютого 2005 року відповідач, керуючи своїм автомобілем,
допустив порушення Правил дорожнього руху та з”їхав на праве узбіччя, де
зіткнувся з припаркованим його, позивача, автомобілем, від чого той зазнав
технічних ушкоджень. З тих підстав, що його автомобіль було пошкоджено з вини
відповідача, який до того ж є володільцем джерела підвищеної небезпеки, позивач
просив про задоволення позову.

Рішенням Яготинського районного суду від 16 лютого 2006 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2006 року,
позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   872 грн. 92 коп.
майнової шкоди, 704 грн. 50 коп. витрат, пов”язаних з розглядом справи та 59
грн. 50 коп. судового збору.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції
та скасувати ухвалу апеляційного суду в частині стягнення з нього на користь
позивача майнової шкоди, відмовивши в цій частині в позові, посилаючись на їх
необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та відшкодування завданої
позивачу майнової шкоди з ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з
того, що така була завдана йому джерелом підвищеної небезпеки, а тому
відповідач як володілець цього джерела, незважаючи на те що його вини у
спричиненні шкоди позивачу немає, повинен відшкодувати майнову шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки.

Залишаючи зазначене рішення без змін, апеляційний суд разом з тим вказав,
що відповідач порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого сталося
зіткнення керованого ним автомобіля з припаркованим на узбіччі автомобілем
позивача, а тому відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді,
повинен відшкодувати завдану позивачу шкоду.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Згідно з вимогами ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням
в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне
правопорушення обов”язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що постановою Яготинського районного суду від 30 січня
2006 року провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене
ст. 124 КпАП України, щодо ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та на порушення зазначеної
вище норми закону дійшов іншого висновку, ніж це встановлено постановою суду в
справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, незважаючи на те, що встановлені цією постановою суду обставини що нього
при розгляді інших справ не доказуються.

У зв”язку з наведеним посилання в ухвалі апеляційного суду на вину
відповідача у завданні шкоди позивачу як на підставу його відповідальності за
цю шкоду слід виключити з ухвали.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права, обґрунтовано залишено апеляційним судом
без змін, а тому касаційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 336, ст. 337, п. 1 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити і залишити рішення Яготинського
районного суду від 16 лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 10 жовтня 2006 року без змін.

Виключити з мотивувальної частини ухвали апеляційного суду посилання на
вину ОСОБА_2 у завданні шкоди ОСОБА_1 як на підставу його відповідальності за
цю шкоду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:                                                                                    Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін