АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОЛТАВСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа №
по 1-й ін-т. Поймай Ю.С.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20
лютого2007 року.                                                                                     м.
Полтава

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в
складі:

Головуючого
судді:   Абрамова П.С.

Суддів
:    Прядкіної О.В.   Дряниці Ю.В.

При секретарі :Адамській О.В.

Розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.
Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1  на рішення
Автозаводського районного суду м. Кременчука від 2 жовтня 2006 року  у справі за позовомОСОБА_1до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3   про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод, вселення в
квартиру,

позовом   ОСОБА_2 доОСОБА_1про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,
усунення перешкод для проживання шляхом зняття з реєстрації.

Колегія
суддів , заслухавши доповідь судді - доповідача Апеляційного суду

ВСТАНОВИЛА :

В липні
2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, зазначав, що   він проживав в АДРЕСА_1, разом з
відповідачами.

В
квартирі також був прописаний його син, який з 1996 року в ній не проживає.

Тому на
підставі ст. 71 ЖК України прохав визнати
відповідача ОСОБА_3 таким що втратив право на проживання в зазначеній
вище квартирі.

Також
вказував, що його мати поміняла замки на вхідних дверях, створивши йому
перешкоди в проживанні.

Прохав
вселити його в цю квартиру та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в
користуванні квартирою.

ОСОБА_2також
звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на
проживання в спірній квартирі з підстав передбачених ст. 71 ЖК України,
вказуючи, що він не проживає в квартирі з 1998 року.

Ухвалою
Автозаводського районного суду м. Кременчука від  24 листопада 2005   року справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням
Автозаводського районного суду м. Кременчука від 2 жовтня 2006 року    позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_1
в цю квартиру.

В задоволенні
інших позовних вимог ОСОБА_1 та задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній
скарзі   ОСОБА_1 прохав рішення суду
першої інстанції скасувати в частині   відмови в задоволенні його позовних вимог про
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним приміщенням,
вказуючи на невідповідність рішення суду обставинам справи.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги   та в межах заявлених
позовних вимог колегія суддів приходить до висновку про задоволення скарги.

Як вбачається з
матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не оскаржується
сторонами, ОСОБА_2 чинила позивачу ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим
приміщенням , АДРЕСА_1.

Встановивши ці
обставини суд задовольнив вимоги ОСОБА_1 про його вселення в квартиру,
зобов'язання не чинити йому перешкоди та відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2
про визнання його втративши право проживання в квартирі.

Однак
відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання таким , що
втратив право користування квартирою
ОСОБА_3 судом першої інстанції вірно
встановивши фактичні обставини справи, зробив помилковий висновок про
поважні причини не проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі.

У відповідності
до вимог статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів
його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У справах про
визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим
приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності
суд може продовжити пропущений строк.

Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» від 12 квітня
1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлений
строк. В разі їх поважності (перебування у відрядження, у

осіб, які
потребують догляду, внаслідок неправомірної
поведінки   інших  членів сім'ї тощо) суд може продовжити
пропущений строк.

З
матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживає
з 1996 року, що також сторонами не оспорюється.

Судом
першої інстанції поважними причинами не проживання визнано ту обставину, що
ОСОБА_3 сплачував за комунальні послуги та що оскільки у нього інша сім'я , то
він не має можливості проживати у спірній квартирі.

Однак
зазначені висновки суду зроблені в супереч вимог ст. 212 ч. 3 ЦПК України.

Так
позов про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на проживання поданий до
суду в липні 2005 року.

Докази
на які послався суд щодо участі в утриманні спірної квартири, плата за
комунальні послуги датовані всі після липня 2005 року, тому не можуть бути
покладені в основу рішення суду на підтвердження причин відсутності проживання
в квартирі. Наявність іншої сім'ї також не є поважною причиною не проживання в
квартирі.

Таким
чином поважних причин, які б перешкоджали ОСОБА_3 проживати у спірній квартирі
відсутні, а також відсутні підстави для продовження судом зазначеного вище
шестимісячного строку.

Згідно з
вимогами ст. 309 ч.1.п. 3 ЦПК
України рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню,
а позовні вимог ОСОБА_1 задоволенню.

Керуючись
ст.. 303, 309
ч.1.п3, 316 ЦПК України колегія суддів , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Автозаводського районного суду м. Кременчука від 2 жовтня 2006 року  в частині відмови в задоволенні позовних
вимогОСОБА_1  скасувати.

Визнати   ОСОБА_3
таким, що втратив право користування жилим приміщенням АДРЕСА_1.

В іншій
частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука залишити без змін.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку в двохмісячний строк до Верховного
Суду України.