Справа № 22-484                                   Головуюча в 1 інстанції - Бондаренко Н.В.
Категорія № 26                                    Доповідач - Шимків С.С.
УХВАЛА ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

22 травня
2007 року                                                               м. Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Рівненської

області у складі: головуючого  судді       ~                       Василевича B.C.

суддів                                 -     Гордійчук C.O., Шимківа С.С.

з участю
секретаря судового засідання    -                       Чалої Н.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Здолбунівського районного суду від 07
березня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання недійсним
заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права
власності на спадкове майно, -

встановила:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 07
березня 2007
року ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за
заповітом та визнання права власності на
спадкове майно за кожним на 7/18 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1. вказує на те, що
висновки суду не відповідають обставинам справи,
судом першої інстанції неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального права, допущено неповноту судового розгляду.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що її батьки не
перебували у зареєстрованому шлюбі та не
будували разом спірне будинковолодіння.

Оскільки будинок будувався разом, перебував у спільній
сумісній власності подружжя то і їхні частки були
рівними.

Вважає, що вона з братом своєчасно
прийняли спадщину.

Суд безпідставно відмовив ОСОБА_2. у визнанні права на
спадщину після смерті батька ОСОБА_5.. Суд
помилково застосував строки позовної давності. Про те, що державний нотаріус відмовив ОСОБА_2. у видачі свідоцтва про право на спадщину та про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на ім"я ОСОБА_6. ОСОБА_2. стало відомо в жовтні 2006
року.

Вона, як дочка ОСОБА_5. та ОСОБА_7.
є їхнім спадкоємцем.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність
і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_5, будучи повноправним власником
будинковолодіння № АДРЕСА_1 на
законних підставах склав 18
травня 1994
року нотаріально посвідчений
заповіт на все належне йому майно на свою дружину ОСОБА_6..

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційного
суду.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

ОСОБА_2. було відомо про існування заповіту, складеного
його покійним батьком на свою дружину ОСОБА_6..

У зв"язку з наявністю заповіту, 04
липня 1995 року Здолбунівською державною нотаріальною конторою йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно
за законом (а.с. 57).

Позивачами не надано, а судом не здобуто доказів, які
підтверджували б передбачені законодавством підстави
для визнання недійсним заповіту від 18 травня 1994
року.

У зв"язку з цим, місцевим судом обгрунтовано було
відмовлено позивачам у задоволенні
вимог про визнання недійсним заповіту за безпідставністю, а про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадкове будинковолодіння -
за пропуском строку звернення до суду.

Покликання автора апеляційної скарги на те, що суд при
постановленні рішення дав неправильну оцінку
пред"явленим доказам не заслуговують на увагу, оскільки, у відповідності з вимогами ст. 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на
всебічному, повному, об"єктивному
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Решта доводів апеляційної скарги спростовуються мотивами,
які викладені в судовому рішенні, протоколом
судового засідання, матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів прийшла до
висновку, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з"ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення
з дотриманням норм матеріального та процесуального
права. Підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,
308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а
л и л  а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 07
березня 2007
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно.
Вона може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.