УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада місяця 19 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді   Синельщікової О.В.

суддів:   Шаповалової О.A.

Куриленка
О.С.  при секретарі   Гончарук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Першої ялтинської державної нотаріальної контори,  третя особа -БТІ м.  Ялти про визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу,  за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 06
квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 06 квітня
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано покупцем за договором
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 листопада 1999 року,  реєстровий номер НОМЕР_1,  зареєстрованим у Першій ялтинській державній
нотаріальній конторі,  ОСОБА_1 замість
ОСОБА_2. Зобов'язано БТІ м.  Ялти
виключити з реєстрації як власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 і зареєструвати
право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Додатковим
рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 15 серпня
2007 року визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 листопада
1999 року,  реєстровий номер
НОМЕР_2,  укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2
частково недійсним в частині покупця -ОСОБА_2.

За
ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 15 серпня 2007 року
внесено виправлення у рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки
Крим від 06 квітня 2007 року,  вказано
замість будинок АДРЕСА_1,  будинок
АДРЕСА_2.

Справа №
22-ц-6276/2007 р.                              Головуючий
в першій

інстанції
Бондаренко Г.М.  Доповідач Синельщікова
О.В.

2

В
апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду і
просить ухвалити нове рішення,  яким
відмовити у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те,  що рішення
незаконне і необгрунтоване,  ухвалено з
порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає,  що судом неповно з'ясовані обставини,  що мають значення для справи,  і висновки суду не відповідають обставинам
справи. Зокрема,  висновок суду про
недійсність договору необгрунтований,
оскільки судом не встановлено наявність обставин,  якими обґрунтовуються вимоги позивачки,  які мають значення для вирішення справи.
Вважає,  що судом порушено норми статей
58,  59 Цивільного процесуального кодексу
України,  оскільки вказані в судовому
рішенні докази є недопустимими і не стосуються предмета доказування.
Також,  посилається на те,  що судом не дана належна оцінка
суперечностям,  які містяться у
первинному та у теперішньому позовах ОСОБА_1 Крім того,  вказує,
що судом не було взято до уваги,
що з моменту укладення спірного договору минуло 7 років,  отже позивачкою пропущений строк позовної
давності.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача,  представника
позивача,  перевіривши матеріали
справи,  матеріали справи № 2-4181/06 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга є необгрунтованою і не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги,  суд першої інстанції
виходив з того,  що під час спільного
проживання за кошти позивачки ОСОБА_1 і для неї була придбана спірна квартира
АДРЕСА_2 та оформлена на відповідача ОСОБА_2,
тому оспорений договір купівлі-продажу є недійсним в частині покупця
відповідно до положень статей 58,  60
Цивільного кодексу України в редакції 1963 року.

Колегія
суддів апеляційного суду вважає,  що
зазначений висновок суду є відповідним обставинам справи,  вимогам матеріального закону та не
спростовується доводами апеляційної скарги.

Відповідно
до частини 1 статті 58 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року,  який діяв під час виникнення та дії спірних
правовідносин,  недійсною є угода,  укладена лише про людське око,  без наміру створити юридичні наслідки (мнима
угода).

Статтею
60 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року встановлено,  що недійсні частини угоди не тягнуть за собою
недійсності інших її частин,  оскільки
можна припустити,  що угода була б
укладена і без включення недійсної її частини.

Розглянувши
справу,  суд першої інстанції
встановив,  що за договором
купівлі-продажу від 19 листопада 1999 року була придбана квартира АДРЕСА_2 за
12700 грн. на ім'я покупця ОСОБА_2 Квартира складається з двох кімнат житловою
площею 31, 5 кв.м.  (а.с. 9).

З 1998
року до 2005 року сторони по справі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 проживали сумісно,  однією
сім'єю,  і спірна квартира була придбана
під час їх спільного проживання.

Суд першої
інстанції дійшов висновку,  що спірна
квартира придбана на грошові кошти позивачки та для неї,  виходячи з того,  що на час укладення договору позивачка ОСОБА_1 працювала
комерційним директором фірми „Кребо" Укрнафти,  її дохід складав у 1998 році - 30137
грн.,  і у 1999 році -62896 грн. (а.с.
7). Відповідач ОСОБА_2 у той же час мав заробіток за 1998

з

рік -
1130 грн. та за січень-квітень 1999 року - 650 грн.,  що підтверджується довідкою на а.с. 8.

Суд
виходив з того,  що відповідач ОСОБА_2 не
мав реальної можливості придбати спірну квартиру за вказану у договорі
ціну,  а саме 12700 грн.,  за відсутністю відповідного доходу та
достатніх коштів.

Відповідачем
ОСОБА_2 вказаний висновок суду в апеляційній скарзі не спростовується,  його посилання на записи у трудовій книжці не
підтверджують наявність достатнього доходу та коштів.

Доводи
відповідача про наявність в нього грошових коштів,  стягнутих на його користь з боржника судовим
рішенням,  не підтверджені. Із матеріалів
справи вбачається,  що за рішенням суду
сума у 35000 грн. була присуджена ОСОБА_2 пізніше у 2002 році (а. 11 справи №
2-4181/06).

Задовольняючи позовні вимоги,  суд
першої інстанції також виходив з того,
що питаннями придбання квартири,
її пошуком займалася виключно позивачка. Крім того,  після купівлі спірна квартира перейшла у
володіння та користування ОСОБА_1,  яка
ремонтувала квартиру,  несла витрати по
її утриманню.

До таких
висновків суд дійшов на підставі наданих та досліджених доказів,  а саме довідок про дохід сторін,  даних про витрати,  показань свідків.

Колегія
суддів апеляційного суду вважає,  що є
правильним застосування судом першої інстанції при розгляді справи правових
позицій,  викладених на стор. 30 видання
„Застосування судами цивільного і цивільного процесуального законодавства"
за загальною редакцією заступника Голови Верховного Суду України ОСОБА_4,  Київ. 2002 рік,  згідно яких,
якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу
недійсним із підстав,  що насправді
покупцем є інша особа,  суд
встановить,  що фактично майно було придбане
за її кошти і для неї та що інших підстав для визнання даної угоди недійсною
немає,  вказаний договір відповідно до
статей 58,  60 Цивільного кодексу України
в редакції 1963 року визнається недійсним лише в частині,  що стосується покупця,  і покупцем за цим договором визнається
особа,  за рахунок коштів якої і для якої
фактично укладався цей договір.

Зокрема,  за умови доведеності,  що за договором купівлі-продажу автомобіль
насправді був куплений не покупцем,
зазначеним у договорі,  а іншою
особою за її кошти,  суд відповідно до
статті 58 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року може визнати,  що вказаний договір у частині,  що стосується покупця,  є мнимою угодою і що дійсним покупцем за цим
договором є особа,  для якої за її кошти
був куплений автомобіль.

Таким
чином,  встановивши дійсні обставини
укладення оспореного договору,  суд
першої інстанції дійшов висновку про його недійсність в частині покупця.

Відповідно
до частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

Колегія
суддів апеляційного суду вважає,  що
підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2
немає.

Не є прийнятними
до уваги апеляційного суду доводи апеляційної скарги відповідача про сплив
строку позовної давності,  що,  на його думку,  є самостійною підставою для відмови у позові.

При розгляді справи
у суді першої і апеляційної інстанції встановлено,  що сторони припинили свої відносини у 2005
році.

14
лютого 2005 року ОСОБА_1 вперше
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності,  захищаючи свої права на спірну квартиру.

Вона
стверджувала,  що придбала квартиру
АДРЕСА_2 за власні кошти для себе,  а
оформила договір на відповідача,  якого
утримувала та з яким підтримувала близькі відносини (а.с. 3-4 справи
№2-4181/06).

За таких
обставин,  слід вважати,  що з цього часу починається перебіг позовної
давності,  який не сплинув на час
звернення з позовом до ОСОБА_2

З наведеного слідує,  що після
припинення відносин та відмови відповідача від переоформлення квартири на ім'я
позивачки вона відшукує у суді свої права на спірне майно.

Інші
доводи апеляційної скарги також не містять правових підстав для скасування
судового рішення.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303,
307,  308,  314,  315
Цивільного процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 06 квітня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути
оскаржено протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.