У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого  2007 року
м.Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М., Балюка М.І.,

Берднік І.С., Косенка В.Й.,-

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської
області від 20 квітня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області
від 8 вересня 2005 року,

в с т а н о в и л а :

У
листопаді 2004 року ОСОБА_1 звернулась у суд із
позовом до ОСОБА_2 про  відшкодування
матеріальної та  моральної шкоди.

Зазначала, що 8 березня 2002 року
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини
відповідача, вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до
інвалідності.

Посилаючись на те, що діями відповідача їй було заподіяно шкоду,
позивачка просила стягнути на її відшкодування
4 500 грн. витрат на лікування, втрачений заробіток  та 500 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 20
квітня 2005 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 431 грн. 34 коп. матеріальної шкоди, 300 000 грн.
моральної шкоди, 1 623 грн. судових витрат, а всього 306 054 грн. 34 коп.

Стягнуто щомісячно з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток
в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої  на день виплати.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 вересня
2005 року рішення Кілійського районного суду
від 20 квітня 2005 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн.
моральної шкоди. В решті рішення Кілійського районного суду від 20 квітня 2005
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановлені
по справі судові рішення та ухвалити нове рішення про зменшення розміру
стягнутих сум моральної шкоди та втраченого заробітку.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 8 березня 2002
року о 5 год. 30 хвилин на 138-му км шляху Одеса-Рені cталася ДТП з вини водія автомобіля „Тайота”, держномер
НОМЕР_1, ОСОБА_2, який порушив Правила дорожнього руху, перевищив встановлену
швидкість, не упорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль перевернувся, а
пасажирка ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вина відповідача в скоєнні ДТП підтверджується вироком
Татарбунарського районного суду від 18 серпня 2003 року, яким відповідач був
засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим
строком 1 рік.

Висновками МСЕК від 3 червня 2002 року та 13 вересня 2004
року ОСОБА_1 було встановлено 1 групу інвалідності. Дата чергового переогляду
13 вересня 2006 року.

Стягуючи з відповідача на користь позивачки 4 431 грн. 34 коп. витрат на лікування, 300 000 грн. моральної шкоди та втрачений
заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, суд керувався ст.ст. 1166, 1187, 1195 ГК України  2003 року, який набрав чинності 1 січня 2004
року.

Апеляційний суд, розглянувши справу в апеляційному порядку, лише зменшив
розмір стягнутої суми моральної шкоди з 300 000 грн. до 50 000 грн.

Застосовуючи до спірних правовідносин положення ЦК України в редакції  2003 року, суд не врахував, що правовідносини
виникли у 2002 році і не є такими, що продовжують існувати після набрання ним
чинності.

Питання відшкодування позивачці заподіяної шкоди, відповідно до п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року,  регулюється ЦК України  1963 року.

Відповідно до ст.ст 455, 457 ЦК України 1963 року, у разі заподіяння
каліцтва або іншого ушкодження здоров,я особа, відповідальна за шкоду, зобов¢язана
відшкодувати потерпілому втрачений внаслідок втрати або зменшення
працездатності заробіток, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням
здоров¢я (посиленне харчування, протезування, сторонній догляд тощо). При цьому
шкода відшкодовується у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або
призначеної йому після ушкодження його здоров¢я і фактично
одержуваної ним пенсії.

Розглянувши спір, суд не застосував
вказаних норм матеріального права, не врахував роз¢яснень п. 12
постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року “Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”
та, в порушення ст. ст. 213 ЦПК України, не встановив розмір призначеної
позивачці після ушкодження здоров¢я пенсії, яка мала враховуватись при визначенні розміру
втраченого заробітку, та термін, за який підлягає стягненню втрачений
позивачкою заробіток з урахуванням того, що перша група інвалідності їй була
встановлена до 13 вересня 2006 року.

В порушення ст. 203 ЦПК України 1963 року, чинного на час
розгляду справи судом першої інстанції, ухвалене судом першої інстанції рішення
не містить висновку щодо розміру стягнутого
з відповідача на користь позивачки втраченого заробітку.

Помилка суду першої інстанції  не була виправлена і апеляційним  судом.

Оскільки  судами допущено помилку в
застосуванні норм матеріального права та порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи, постановлені по справі судові
рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду
Одеської області від 20 квітня 2005 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2005 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :                                           А.В.
Гнатенко

Судді :                                                       В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

І.С.
Берднік

В.Й.
Косенко