РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року місяця серпня дня 10 колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді                                  Іващенко
В.В.

Суддів                                                       Летягіної
О.В.

Сінані О.М.

При секретарі          Гончарук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на земельну ділянку,
відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Сакського місьрайонного суду від 19 червня 2007 року,

встановила:

у лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним,
визнання права власності на земельну ділянку, відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у серпні 1996 року він домовився з відповідачкою
про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, яка
розташована в с Ярке
Сакського району за 1700 доларів США.
21.05.1999 p.
він передав ОСОБА_2 на виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки
1650 доларів США, 50
доларів зобов'язався передати при укладенні договору у нотаріуса. Коли він
почав наполягати на нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу
земельної ділянки, відповідачка не відмовлялася і одночасно ухилялася від
цього.

Рішенням Сакського місьрайонного суду від 19 червня 2007 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду таким, що постановлено з
порушенням вимог матеріального та процесуального права, просить його скасувати
та постановити нове рішення про задоволення його позову.

Апелянт вказує на те, що 21 травня 1999 р. відповідачка отримала суму в
1650 доларів США, що
підтверджується розпискою.

Факт отримання відповідачкою вказаної грошової суми у рахунок виконання
договору купівлі-продажу земельної ділянки, підтверджується постановою органу
дізнання про відмову у порушуванні кримінальної справи від 05 жовтня 2006 року.

На думку апелянта відповідно п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з
дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Він
дізнався про порушення свого права на придбану земельну ділянку влітку 2006р.,
коли інші особи прийшли оглянути її з метою купівлі-продажу.

Заслухавши доповідача, сторони, їхніх представників,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є
обґрунтованою і підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа №
22-ц-53702007р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що на момент
укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_2 не мала
документа, що посвідчує її право на земельну ділянку, тому не мала права
відчужувати земельну ділянку. При цьому суд посилався на вимоги ст. 48 Закону
України „Про власність".

Крім того, суд вважав, що позивач неправильно посилається у позовної заяві
на ст. 220 ЦК України
(у редакції 2004р.), оскільки правовідносини виникли між сторонами до набрання
чинності цим Кодексом.

Суд зазначив також, що позивач пропустив без поважної причини строк
позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК
України (у редакції 1963р.).

Проте таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Неправильне застосування позивачем у позовної заяві норми
матеріального права не є підставою для відмови йому у позові.

Суд, встановивши наявність порушеного права особи, має
право застосувати норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Розв'язуючи спір, суд посилався на Закон України „Про власність",
який на час розгляду справи визнано таким, що втратив законної сили.

Крім того, відповідно до ст. 76 ЦК України ( у
редакції 1963р.) перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа
дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про порушення свого
права на придбану земельну ділянку влітку 2006р., коли інші особи прийшли
оглянути її з метою купівлі-продажу, і в межах зазначеного строку звернувся до
суду.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала той факт, що вона
неодноразово зверталась до позивача з проханням здати в експлуатацію
незавершену будівництвом споруду, розташовану на земельної ділянці, але не
пропонувала йому оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки в
нотаріальної конторі.

Зазначені дії свідчать про те, що відповідачка визнавала
право позивача на спірну земельну ділянку протягом всього часу, починаючи з
моменту укладення усної угоди.

За таких обставин висновок суду про сплив строку позовної давності не є
правильним.

Неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду обставинам справи є згідно з п. п. З, 4 ч.І ст.
309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Задовольняючи
позов, судова колегія виходить з таких фактів і обставин.

У серпні 1996 року позивач домовився з відповідачкою про укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована в с. Ярке
Сакського району за 1700 доларів США,
що підтвердили у судовому засіданні обидві сторони.

На момент укладення усного договору ОСОБА_2 не мала державного акту, однак,
рішенням органу місцевого самоврядування земельна ділянка їй була виділена і
вона збудувала на ній будинок.

Позивач спочатку передав позивачці 1000 доларів США, а відповідачка
передала йому у користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування
жилого будинку і звернулась до сільської ради з заявою зареєструвати позивача
за адресою зазначеної земельної ділянки. З 1996р. позивач разом з сім"єю
постійно проживає у незакінченому будівництвом будинку на спірній земельної
ділянці, зареєстрований за адресою зазначеної земельної ділянки.

21.05.1999 р. позивач передав ОСОБА_2 на виконання договору
купівлі-продажу земельної ділянки 500 доларів США, отримавши розписку на всю передану суму -1500 доларів США.

Справа №
22-ц-53702007р.

Проте, після одержання державного акту на земельну
ділянку, відповідачка не оформила в нотаріальній конторі договір
купівлі-продажу земельної ділянки, а вимагала від позивача закінчити
будівництво незакінченого будівництвом будинку і здати його в експлуатацію.

Зазначені обставини справи свідчать про те, що сторони
домовились, щодо усіх істотних умов договору і відбулось часткове виконання
договору купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування
жилого будинку, але відповідачка ухилилась від нотаріального оформлення угоди..

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК
України ( у редакції 1963р.) якщо одна із сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона
ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою
сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Враховуючи вищевказане і керуючись ч.2 ст. 47 ЦК України (у
редакції 1963р.) колегія суддів дійшла висновку про те, що позов є
обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст., ст.. 303, 304, 309 ч.І п. п. 3,4 , 314, 316 Цивільного
процесуального Кодексу України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сакського місьрайонного суду від 19 червня 2007
року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею о,17 га. для будівництва і
обслуговування будинку і господарських споруд, розташованої АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на
землю, виданого 25.06.1999р., виданого на підставі рішення 7-ї сесії
23-скликання Геройської міської ради від 26 травня 1999 p.,
зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на
землю у Сакській районній Раді за № 1455, укладений 29 травня 1999р. між
ОСОБА_2 і ОСОБА_1, визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку
площею о,17 га. для будівництва і обслуговування будинку і господарських
споруд, розташовану АДРЕСА_1.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.