РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 липня
2007 року                                                                                                   м. Чернівці

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у
складі:

головуючого: Перепелюк Л.М. суддів: Височанської Н.К., Рокочої М.І. секретар:
Орлецька Я.І.

за участю:
позивача ОСОБА_1., його представників ОСОБА_2. і ОСОБА_3., відповідача ОСОБА_4., її представника ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_4про визнання недійсним
договору дарування, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої і за дорученням діє ОСОБА_5,
на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2007
року, -

встановила:

В березні 2006
року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4.
про розірвання договору дарування 1,1500 га землі, укладеного 21.02.2006
року між ним та відповідачкою. Посилався на те, що угоду уклав внаслідок
помилки, неправильно сприймаючи її наслідки, чому сприяла відповідачка,
скориставшись його алкогольним сп"янінням.

Під час розгляду
справи ОСОБА_1. позовні вимоги змінив, просив визнати зазначену угоду недійсною
як укладену внаслідок помилки, яку допустив, будучи введеним відповідачкою в
оману як відносно того, що вона є стороною правочину, так і стосовно його
правової природи, не розуміючи правових наслідків угоди.

Рішенням
Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено. Договір дарування земельної ділянки площею
1,1500 га, що розташована в с.Молодія Глибоцького

справа № 22ц-431/2007р.                                 Головуючий у І інстанції Бреславський О.Г.

категорія:  11/13                                                             Суддя
- доповідач Перепелюк Л.М.

2

району   Чернівецької   області
від   21.02.2006року,   посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_6., визнано недійсним.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_4., в інтересах якої і за дорученням діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 28 березня 2007 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову. Зазначає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, його висновки не відповідають ним же встановленим
обставинам, рішення суд ухвалив з порушенням та неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів,
заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного рішення, мотиви апеляційної
скарги, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Висновок суду
про недійсність договору дарування земельної ділянки площею 1.1500га ,
укладеного 21 лютого 2006року між ОСОБА_1. (даруватель)
і ОСОБА_4. (обдарована), не відповідає обставинам справи, встановленим
судом, а також протирічить нормам матеріального права, а тому його рішення
відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення.

Ст.203 ЦК України
передбачає презумпцію правомірності правочину. Лише за доведеності обставин, які є підставами визнання недійсності
правочину, тобто недодержання вимог, встановлених частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК
України, він може бути визнаний судом недійсним (за винятком нікчемного
правочину).

Колегія суддів прийшла до висновку, що у суді першої інстанції позивачем не
доведені обставини, які суд вважав встановленими, визнавши їх підставами для
визнання договору дарування земельної ділянки недійсним.

Більше того,
судом визнається оспорюваний договір недійсним із різних підстав, жодна із яких
не знайшла підтвердження матеріалами справи. Причому, позивач неодноразово
змінював позовні вимоги, предмет і підстави, з яких просив визнати недійсним
договір дарування.

Так, у березні
2006 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4. про розірвання
договору дарування, посилаючись на те , що відповідачка скористалась станом
алкогольного сп'яніння, у якому він перебував. Уклавши спірний договір, він
поставив себе у тяжке становище.

У квітні 2006
року позивач, подаючи додаткову заяву до суду, зазначає, що доказів
алкогольного сп'яніння та введення його в оману відповідачкою у нього немає,
але він просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки.

У поданій в
липні 2006р. до суду заяві позивач, заявляючи про зміну предмету та підстави
позову, зазначає, що допустив помилку при укладенні оспорюваного договору, оскільки підписав договір, вважаючи що підписує
його з ОСОБА_7.

Такі заяви та
пояснення позивача не знайшли свого підтвердження будь-якими належними та
допустимими доказами. Більше того, у суді апеляційної інстанції позивач заявив,
що взагалі не мав наміру нікому дарувати землю і під

3

час знаходження у нотаріуса був тверезий. Протирічиві
пояснення позивача ОСОБА_1. спростовуються поясненнями відповідачки ОСОБА_4.,
яка зазначала, що з позивачем її познайомив ОСОБА_7., після чого вони
неодноразово зустрічалися, спілкувалися як українською, так і російською
мовами, якими позивач вільно володіє, оскільки ні молдавською, ні румунською
вона не розмовляє і не знає їх. Він знав, що дарує їй земельну ділянку і бажав
цього, пояснюючи, що він не може її обробляти і вона пустує. її пояснення
підтвердила нотаріус ОСОБА_6., яка була допитана як свідок і показала, що з
ОСОБА_1. спілкувалася неодноразово, причому розмовляли вони українською мовою і
при укладанні договору дарування він, після роз'яснення нею наслідків договору, заявив що, відповідачка ОСОБА_4. - його онучка.

Крім того, у
матеріалах справи (а.с.133) знаходиться заява ОСОБА_1. до суду про відмову від
позову і закриття провадження у справі, посвідчена у нотаріальній конторі 5
лютого 2007р., тобто під час розгляду цивільної справи судом, написана ним
особисто українською мовою, якою спростовується твердження позивача про
незнання ним української мови. Згаданий доказ в сукупності з наведеними вище
доказами заперечують висновок суду про необхідність визнання договору дарування
недійсним у зв'язку з тим, що «ОСОБА_4.» (особа, яка не брала участі у справі),
скориставшись неграмотністю ОСОБА_1., не володінням ним ні українською, ні
російською мовами, ввівши його в оману, схилила його до підписання оспорюваного
договору .

Судом першої
інстанції також не зазначено, у чому виразилось схиляння відносно позивача до
укладення договору.

Ст.230 ЦК України
передбачає, що виходячи з того, що обман вчинився однією стороною щодо іншої, то під таким обманом слід мати на увазі як
активну поведінку сторони правочину, яка проявляється у запереченні
обставин, так і пасивну поведінку, яка полягає у тому, що особа замовчує
існування істотних обставин. Причому, визначальною ознакою обману є умисні дії
сторони правочину. Необхідною умовою визнання правочину недійсним з цієї
підстави є також те, що приховувані обставини могли перешкодити вчиненню
правочину, якби інша особа дізналась про їх існування. Та обставина, що
відповідачка обманула позивача, що договір він укладає з ОСОБА_7. стала відома
йому зразу по прибуттю у нотаріальну контору, оскільки ОСОБА_7. там не було, а
тому судом не встановлено ні активних, ні пасивних умисних дій відповідачки для
введення позивача ОСОБА_1. в оману.

З врахуванням
наведенного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведені обставини, на які
він посилався як на підставу визнання договору дарування земельної ділянки, укладеного між ним та відповідачкою,
недійсним, а тому в позові йому слід відмовити.

На підставі ст. ст. 202-204, 215,
229, 230 ЦК України,
керуючись ст. ст. 209,
218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

4

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої і за дорученням діє
ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення
Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2007 року
скасувати.

В позові ОСОБА_1до ОСОБА_4про визнання недійсним договору
дарування земельної ділянки розміром 1,1500 га, укладеного 21 лютого 2006 року між ним та ОСОБА_4., відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.