Справа №2-270/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ             УКРАЇНИ

06 лютого 2007 року                                                                         м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді:                                                                              Амброскіна
В.Л.,

при секретареві:                                                                                              Садовської
Я.В.,

за
участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, про стягнення аліментів за минулий час, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаними вимогами. В
обґрунтування своїх вимог у позовній заяві позивач зазначила, що вони з
відповідачем з 1997 року по 2005 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, та
мають від шлюбу є неповнолітнього сина ОСОБА_4, 1999 р.н., який проживає з
позивачем та знаходиться на її утриманні. Але, фактично шлюбні стосунки із відповідачем
були припинені у травні 2004
року та з цього часу сторони разом не проживали та з 01.05.2004 року відповідач
не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини. За рішенням суду з
відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу)
щомісяця, починаючи з 17.02.2005 року. Оскільки відповідач не сплачував
аліменти на дитину у добровільному порядку, ухилявся від їх сплати, тому
позивач бажає щоб суд стягнув з відповідача
аліменти за минулий час з 01.05.2004 року по 16.02.2005 року, в розмірі 1720
грн., виходячи з половини розміру прожиткового мінімуму на дитину.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та пояснила, що з 01.05.2004 року вони із
відповідачем фактично припинили шлюбні стосунки, при чому відповідач обіцяв
добровільно надавати допомогу на утримання дитини, але її не надавав, у зв'язку
із чим вона зверталась до відповідача про надання аліментів на утримання дитини
в усній формі, після чого звернулась до суду та стягнула аліменти у судовому
порядку. Крім того, позивач пояснила, що на протязі 2004 року вона працювала у Російській Федерації та періодично
приїжджала до дому, а також пояснила, що інших доказів того, що
відповідач ухилявся від сплати аліментів у неї немає.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав
повністю, та пояснив, що з травня 2004
року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, але він не ухилявся від надання допомоги на утримання сина, надавав
допомогу грошима та продуктами харчування, а позивачка в цей час на
протязі року була на заробітках у Російській Федерації та приїжджала періодично
до дому. Таким чином відповідач вважає вимоги позивача про стягнення аліментів
за минулий час необгрунтованими.

Представник відповідача ОСОБА_3, у судовому засіданні повністю підтримала
позицію відповідача та вважала, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів за
минулий час задоволенню не підлягають.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі та дослідивши інші докази,
які є у справі вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони з 15.08.1997 року перебували
у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Комунарського районного
суду від 03.02.2005 року.
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
з позивачем та знаходиться на її утриманні.
З 01.05.2004 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, та рішенням
Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2005 року, з ОСОБА_2 було
стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу)
щомісяця, до досягнення сином повноліття, починаючи з 17.02.2005 року.

Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного Кодексу України, аліменти за минулий час
можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав
заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити
аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем не надано суду доказів того, що
він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому суд
вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час не
обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає, що відповідно
до ст. 88 ЦПК України, з позивача підлягають
стягненню витрати на інформаційне
забезпечення розгляду справи, а судовий збір суд відносить за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
ч.2 ст. 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 60, 79, 81, 88, 208, 209, 212-215ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову  ОСОБА_1, про стягнення аліментів за минулий час - відмовити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судові витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в розмірі 07
грн. 50 коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня його

проголошення та подання апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви

про апеляційне оскарження.