Справа
№ 2 2790/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ України

05.12.2007
р.                                                                                    м.
Сімферополь

Київський
районний суд м. Сімферополя у складі головуючого судді Кукти М.В. при секретарі
с/з Борисюк О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 при третіх особах ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, витребування майна та стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся з позовом до суду та просить визнати договір міни дійсним,
витребувати майно та стягнути моральну шкоду.

Свої
вимоги ОСОБА_1  мотивує тим, що між
сторонами укладений договір міни транспортними засобами. Позивач надала
відповідачу автомобіль БМВ 525 з доплатою 3000 доларів США, а та в свою чергу
автомобіль Сузукі  Витара. Але згодом
третя особа - ОСОБА_3 почав вимагати гроші за оформлення автомобіля БМВ у МРЄО.
Коли він виїхав у м. Євпаторію для того, щоб переоформити автомобіль на себе,  ОСОБА_3 повідомив працівникам МРЄО про те. що
він скасовує довіреність на ім'я
ОСОБА_1.

Після
цього ОСОБА_1 звернувся з заявою до міліції про витребування майна, а ОСОБА_3
відігнав автомобіль Сузукі Вітара у м. Сімферополь.

Позивач
вважає, що на підставі ст. 715, 218 ЦК України суд повинен визнати договір міни
дійсним, та передати автомобіль Сузукі Вітара ОСОБА_1.

Просить
також стягнути з відповідача витрати по переоформленню автомобіля в розмірі 328
грн. 03 коп. та матеріальну шкоду в розмірі 15000 грн., яку позивач обґрунтовує
тим, що понесла значні витрати по розшуку автомобіля, переїзду з м. Сімферополя
до м. Євпаторія, телефонні розмови.

У
судовому засідання представники позивача свої вимоги підтримали.

Представник
відповідача позов не визнала, пояснивши, що між сторонами не відбувалась міна,
а була  купівля продаж автомобілів, в
наслідок чого ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_1.
автомобіль БМВ, а ОСОБА_1 висловив бажання придбати автомобіль Сузукі
Вітара. У зв'язку з чим сторони обмінялись «генеральними» довіреностями на
автомобілі.  Але гроші ОСОБА_3 своєчасно
не отримав, тому позивач був вимушений відмінити довіреність на ОСОБА_1.

Просить
у задоволенні позову відмовити.

Третя
особа ОСОБА_6 та її представник позов також не визнали, пояснивши, що сторони
не обговорювали питання про міну автомобілів. Між ними відбулась купівля продаж
автомобіля БМВ. Безпосередньо сторонами цієї угоди були він сам - ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 гроші ОСОБА_6 передав ОСОБА_1., а той в свою чергу оформив  «генеральну» довіреність. Стосовно автомобіля
Сузукі Вітара, третя особа пояснила, що ОСОБА_1 висловив намір придбати авто,
але гроші за нього був готовий віддати трохи пізніше. Погодившись з цим,
ОСОБА_3 віддав ОСОБА_1. «генеральну» довіреність. Але коли дізнався про те, що
ОСОБА_1 не збирається віддавати гроші, а переоформлює автомобіль скасував цю
довіреність.

Просять
у задоволенні позову відмовити.

Ще одна
третя особа, яка була залучена  судом до
участі у справі - ОСОБА_5, який придбав у ОСОБА_3 автомобіль БМВ, та його
представник (син) пояснили, що бажали придбати вказане авто, але при
переоформленні у МРЄО їм відмовили у зв'язку з тим, що суд наклав арешт на
автомобілі Сузукі Вітара та БМВ.

Вважає
позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Суд,
вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з урахуванням положень ст. 10,
11, 60 ЦПК України  вважає позов не
підлягаючим задоволенню.

Суд, при
розгляді справи виходить з того, що позивачем не надано допустимих та відносних
доказів того, що між сторонами дійсно було укладено договір міни автомобілів.

Судом
встановлено, що сторони по справі були власниками наступних автомобілів:

-
позивач ОСОБА_2 - БМВ 525 ТДЗ, 1993 року випуску, НОМЕР_1;

-
відповідач ОСОБА_3 - Сузукі Вітара, 1995 року випуску, НОМЕР_2.

На
підставі довіреності від 28.11.2006 р. позивач, уповноважила ОСОБА_1.
експлуатувати та розпоряджатися автомобілем БМВ 525 ТДЗ, 1993 року випуску,
НОМЕР_1.

Відповідач
відповідно внесла у свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу данні про те,
що ОСОБА_3 має право управляти автомобілем Сузукі Вітара, 1995 року випуску,
НОМЕР_2.

У
зв'язку з тим, що сторони не заперечують проти обставин знайомства, суд вважає
доведеним, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 познайомились у листопаді 2006 р. на СТО, яка
належить ОСОБА_3.

У
подальшому, саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбулась купівля продаж автомобіля
БМВ, за суму, еквівалентну 9000 доларів США.

Суд
вважає цю суму відповідній дійсності, бо сторони оцінювали цей автомобіль саме
на цю суму.

Але при
оформленні договору купівлі - продажу автомобіля  сторони вчинили цей правочин не в письмовій
формі.

Стосовно
автомобіля Сузукі Вітара, та довіреності від відповідача на ім'я ОСОБА_1.,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд у зв'язку не доведеністю доказів намірів чи бажання
укладання договору міни між сторонами з боку позивача та її представників, суд

За відсутності інших доказів вважає переконливим
пояснення представника відповідача, про те, що довіреність разом з автомобілем
Сузукі Вітара  були передані ОСОБА_1. з
умовою сплати грошей пізніше, але  у
зв'язку з відсутністю грошей довіреність згодом була скасована, а авто
повернуто.

До цього
висновку суд приходить на підставі наступних обставин.

Сторони
сходяться у приблизній вартості автомобілів, після передачі автомобіля
довіреність на ім'я ОСОБА_3 не скасована, а ні позивач, а ні її представники не
ставлять питання про повернення автомобіля БМВ від відповідача чи третьої
особи, будь які письмові докази стосовно договору міни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд у першу чергу
виходить з того, що згідно з ч. 3 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб
між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів громадян, повинні вчиняти у письмовій формі.

Згідно
пояснень сторін, вартість автомобіля БМВ була оцінена в розмірі близько 45000
грн., а Сузукі Вітара - 55000 грн., що значно перевищує суму, вказану в ч. 3
ст. 208 ЦК України.

Тобто  сторони не дотримались обов'язкової письмової
форми договору.

Абзац
другий ч. 1 ст. 218 ЦК України містить докази, якими може бути підтверджений
факт вчинення правочину, якщо сторони не дотримались письмової форми.

Так, це доводиться письмовими доказами, засобами аудіо
-,  та відеозапису, іншими доказами.

У тому ж
самому абзаці міститься пряма указівка на те, що рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Письмові докази, розписки за отриману різницю між
вартістю автомобілів, письма, будь які документи, які б мали свідчити про намір
сторін укласти між собою договір міни сторони на вимогу суду не надали,
пояснивши, що таких доказів у них немає.

Під час
же судового засідання, як з боку позивача так і з боку відповідача, в
обґрунтування своїх вимог та заперечень, сторони посилались саме на пояснення
свідків, яким обставини справи стали відомі зі слів безпосередніх учасників -
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чи вони здогадувались про них.

У
зв'язку з чим суд не може прийняти ці пояснення до уваги при оцінці доказів та
ухваленні рішення.

Даних,
які б свідчили про те, що одна зі сторін вчинила дію, а друга підтвердила її
вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання,
як вказано у ч. 2 ст. 218 ЦК України, відсутні.

При
наявності заперечень з боку відповідача та третьої особи, відсутності письмових
доказів про намір сторін здійснити міну транспортними засобами, суд не може
погодитись з доводами позивача та її представників, що сторони мали намір
укласти між собою договір міни, та визнати його дійсним, а у подальшому визнати
право власності на автомобіль Сузукі Вітара за позивачем.

Крім
того, позивач та її представники не навели суду підстав та норм матеріального
законодавства України,  на підставі яких
відповідач може бути позбавлена права власності на своє майно в супереч своєї
волі.

Довіреність
на автомобілі сторін, не свідчать про намір обмінятися ними.

Стосовно
матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача,  витрат, пов'язаних з зняттям автомобіля
Сузукі Вітара в МРЄО м. Євпаторія, суд також вважає ці вимоги безпідставними, у
зв'язку з тим, що позивач не довела ту обставину, як того вимагає ст. 10, 11,
60 ЦПК України та ст. 1166 ЦК України,
що саме вона понесла матеріальні витрати, та ці витрати пов'язані з
захистом позивачем своїх прав, з вини саме відповідача.

Відносно
вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд за відсутності доказів
порушення прав та інтересів позивача з боку позивача не знаходить підстав,
передбачених ст. 1167 ЦК України для стягнення цієї шкоди.

Одночасно
ухвалюючи рішення, суд скасовує ухвалу по забезпеченню позову від 05 квітня
2007 р.

Судові
витрати суд відносити на рахунок позивача.

На
підставі викладеного, ст. 208, 218, 4715, 716 ЦК України, керуючись ст. 10, 11,
60, 208 - 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову відмовити.

Заходи
по забезпеченню позову у вигляді арешту, накладеного на автомобілі  БМВ 525 ТДЗ, 1993 року випуску, НОМЕР_1 та Сузукі
Вітара, 1995 року випуску, НОМЕР_2, згідно ухвали суду від 05 квітня 2007
р.  скасувати.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду АРК через Київський районний суд м.
Сімферополя у відповідності до вимог ст. 291 - 296 ЦПК України.

Суддя: