Апеляційний суд
Справа № 22ц-128/2007р                                                    Головуючий
інстанції Проценко О.І.
Категорія  39                                                                         Доповідач
інстанції Колбіна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

01 лютого 2007 року колегія
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста  Севастополя в складі:

головуючого      -
Алєєвої Н.Г. Н.Г.,

суддів                               -  Колбіної Т.П., Єфімової В.О.,

при секретарі    -  Благовідові А.В.,

за участю - позивача
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 27 жовтня 2006р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, судової компанії „DICOP", 3-я особа Товариство
з обмеженою відповідальністю „Сі-Фактор" про стягнення заробітної плати,
суми компенсації за затримку розрахунку при звільнені та стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2004р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2, 3-я особа
Товариство з обмеженою відповідальністю „Сі-Фактор" про стягнення заробітної
платні за період його роботи на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з
20.08.2002р. по 20.11.2002р. у розмірі 5313
грн., а також
компенсації за затримку розрахунку при звільнені у розмірі 28679грн.,

Вимоги мотивовані тим, що 20.08.2002р. між ним та капітаном судна ОСОБА_2
був укладений контракт на три місяці, відповідно до п.2.1. якого відповідач
зобов'язався виплатити йому заробітну плату, але свої зобов'язання не виконав,
по закінченню строку роботи повний розрахунок не провів.

Рішенням місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 20 вересня 2006р. у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду
скасувати, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми матеріального та
процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає,
що суд не дав належну оцінку тому факту, що саме відповідач відповідно до умов
контракту зобов'язався забезпечити виплату заробітної плати.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем,
оскільки фактичні трудові стосунки виникли між позивачем та юридичною особою
іноземної держави, в особі судової компанії «DICOP».
Суди України згідно до вимог ст. 2
ЦПК України керуються при здійсненні правосуддя національним
законодавством, міжнародними угодами та конвенціями. Між Україною та
Республікою Ангола відсутні відповідні угоди, національні закони до даних
правовідносин не застосовуються.

З такими
висновками судова колегія погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі контракту
від 02.11.2001р. укладеному між судовою компанією «DICOP»
Республіка Ангола та ТОВ «Сі-Фактор», 12.08.2002р. був укладений договір між
ОСОБА_1 та ТОВ «Сі-Фактор», про надання позивачу послуг для працевлаштування на
іноземному судні, відповідно до умов якого позивач був доставлений у Республіку
Ангола для роботи на іноземному судні «ІНФОРМАЦІЯ_2».

20.08.2002р. між позивачем та судовою компанією «DICOP» укладений
контракт найму та умов праці (а.с. б). Даний контракт підписаний позивачем та
капітаном судна «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_2 який на
підставі п. 1.4 контракту
представляв судову компанію «DICOP».

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до
висновку, що трудові відносини позивача виникли з нерезидентом України,
оскільки відповідно до контракту місцем його укладення визначено місто Луанда,
Республіка Ангола, а його предметом є трудова діяльність позивача на
риболовецькому судні РТА-А «ІНФОРМАЦІЯ_2», власником якого є судова
компанія «DICOP».

Згідно до п. 27 Ухвали
Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про
оплату праці» та відповідно до ст. 21
КЗоТ України належним відповідачем по справі за позовом про оплату праці є та
юридична особа, з якою позивачем укладений трудовий договір (контракт). Судова колегія
вважає, що судом вірно визнано, що ОСОБА_2 по даному спору є неналежним
відповідачам та правильно відмовив у задоволенні позову про стягнення суми
заробітної плати та компенсації за її несвоєчасну виплату з ОСОБА_2

При таких обставинах судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,
313-315 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення місцевого суду
Ленінського району м. Севастополя від 27
жовтня 200 6р. - залишити
без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом 2-х місяців із дня
набрання чинності.

Головуючий:        /підпис/                                                    Н.Г. Алєєва

Судді:                                       /підпис/                                  Т.П. Колбіна

/підпис/          В.О. Єфімова