Справа № 22-ц-1595-Ф/07
суду першої інстанції Самойлова
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

Головуючого
судді                 Притуленко О.В.

суддів                                       Полянської
В.О. Соболюка М.М.

при
секретарі                          Хоруженко
М.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до СТ «Планета», Галактіонова Романа Костянтиновича,
Феодосійського міського управління земельних ресурсів, виконавчого комітету
Орджонікідзевської селищної ради, Орджонікідзевської селищної ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання незаконним виключення позивачів із членів СТ «Планета»,
визнання права власності на земельні ділянки, усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, визнання незаконним рішення Орджонікідзевської селищної
ради про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельних ділянок та визнання незаконними
державних актів про право власності на земельні ділянки, які було видано
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 02 серпня 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до садового товариства «Планета»,
ОСОБА_5, Феодосійського міського управління земельних ресурсів, виконавчого
комітету Орджонікідзевської селищної ради, Орджонікідзевської селищної ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 І просили визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної
ділянки і розташованого на неї сараю, визнати незаконним виключення ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з членів СТ «Планета», визнати незаконними рішення Орджонікідзевської
селищної ради від 14 березня 2002 року № 747 і від 30 грудня 2003 року № 400
про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельних ділянок, визнати незаконними державні
акти про право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
визнати за позивачами право власності на земельну ділянку площею 0, 0264 га, та
усунути перешкоди з боку ОСОБА_5 в користуванні земельною ділянкою.

Свої
вимоги позивачі мотивували тим, що з 1985 року вони орендували сарай, належній
ОСОБА_3 і розташований на земельній ділянці площею 0, 0264 га на території
Орджонікідзевської селищної ради. У 1995 році вони за усним договором придбали
у ОСОБА_3 вказане нерухоме майно та постійно користувалися ними. У

грудні 2001 року
було зареєстровано садове товариство «Планета», якому була надана у
користування земельна ділянка, до меж якої увійшла спірна земельна ділянка,
зареєстрована за №9.

11
грудня 2003 року зазначену ділянку було у них незаконно вилучено, позивачів
виключено зі складу членів СТ «Планета». Вилучену земельну ділянку було
поділено між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, рішеннями Орджонікідзевської селищної ради від
14 березня 2002 року № 747 і від 30 грудня 2003 року № 400 цю ділянку було
надано останнім у власність та видані Державні акти на землю. Позивачі
вважають, що були порушені їх законні права на право власності на сарай і на
земельну ділянку.

Рішенням
Феодосійського міського суду АР Крим від 02 серпня 2007 року у задоволенні
позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції
скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В
обгрунтування своїх вимог апелянти посилаються на неправильне застосування
судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування суттєвих
обставин по справі і надання неналежної правової оцінки доказам, які надавалися
апелянтом.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_4, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу сараю і
земельної ділянки між позивачами та ОСОБА_3 дійсним, суд першої інстанції
вважав вимоги позивачів не заснованими на законі, оскільки у ОСОБА_3 не було
правовстановлюючих документів на земельну ділянку та розташовану на неї
забудову, що є правовими підставами для укладення договорів відчуження.
Стосовно вимог позивачів про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що у позивачів не
виникло право на земельну ділянку.

Відмовляючи
у задоволенні позову позивачів про визнання незаконним їх виключення з членів
СТ «Планета», суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 ніколи не
набувала статусу члена СТ «Планета», а ОСОБА_2 був виключений із членів
товариства на підставі його заяви про передачу земельної ділянки №9 ОСОБА_4, що
не порушує норм п. 4.2 Статуту СТ «Планета».

Відмовляючи
у задоволенні позову суд, також, виходив з того, що порушень земельного
законодавства при прийнятті рішень Орджонікідзевської селищної ради про
передачу у власність ОСОБА_5 і ОСОБА_4 земельних ділянок, при видачі Державних
актів на земельні ділянки, не встановлено, тому підстав для задоволення позову
немає.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони зроблені на підставі
досліджених доказів, яким надана належна правова оцінка.

Відповідно
до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, яки
беруть участь у справі.

Відповідно
до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З
матеріалів справи вбачається, що до створення садового товариства
„Планета" (рішення виконкому Феодосійської міської ради від 21 грудня 2001
року № 934) землі, які були передані товариству „Планета" належали
Орджонікідзевської територіальної громади, самовільно використовувалися
особами, які згодом набрали статусу членів цього товариства.

Згідно
заяви ОСОБА_2 від 31 серпня 2001 року, позивач був прийнятий у члени садового
товариства і йому була надана земельна ділянка № 9. 11 вересня 2003 року
ОСОБА_2 звернувся до товариства із заявою про передачу його земельної ділянки
ОСОБА_4 у зв'язку з неможливістю її оброблювання (а.с. 36). Після чого земельна
ділянка № 9 була фактично передана останній, а позивач на підставі рішення
загальних зборів товариства від 11 грудня 2004 року був виключений з членів
садового товариства у зв'язку з передачею земельної ділянки за власним бажанням
іншої особі (п.4.2 Уставу СТ „Планета") (а.с.32).

Оскаржуючи
зазначене рішення, позивач не навів доказів тому, що воно суперечить вимогам
закону та Уставу товариства „Планета", яким передбачено, що члени садового
товариства мають право добровільно, за власним бажанням по письмовій заяві
вийти з садового товариства (п. 4.2).

Судом
також встановлено, що ОСОБА_1 із заявою про вступ до товариства ніколи не
зверталася, статусу члена СТ «Планета» ніколи не набувала. Вказані обставини
позивачка не заперечувала, а також визнала, що земельна ділянка №9 була
передана ОСОБА_4, за що остання сплатила позивачам гроші.

З
оглядом на вищенаведене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції
про безпідставність вимог позивачів щодо незаконності виключення їх з членів СТ
„Планета" є обґрунтованим, оскільки відповідно до п. 3.1 Уставу СТ
„Планета" його членом може бути особа, яка отримала земельну ділянку в
користуванні на території товариства.

З
позовної заяви, та пояснень позивачів випливає, що з 1985 року вони орендували
у ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0, 0264 га та сарай на ній розташований, а в 1995 році
вони купили у ОСОБА_3 вказану нерухомість, тому вважають, що набули на них
право власності. У підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 посилається на письмові
пояснення ОСОБА_3

Правовстановлюючими
документами на нерухомість є: свідоцтво про право на власність, договір
купівлі-продажу, договір дарування, свідоцтво про право власності на спадщину
за законом або заповітом, державний акт на право власності на земельну ділянку
та інші.

Проте,
вищенаведених документів підтверджуючих право власності ОСОБА_3 на земельну
ділянку площею 0, 0264 га та сарай матеріали справи не містять.

Відповідно
до статті 225 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, діючої під час
виникнення правовідносин, право продажу майна, крім випадків примусового
продажу, належить власникові.

Оскільки
у встановленому законом порядку ОСОБА_3
не набула права власності на спірне майно і не мала права ним
розпоряджатися, суд першої інстанції правомірно не визнав договір купівлі
продажу нерухомого майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсним та не визнав за
позивачкою право власності на це майно

Згідно
зі ст. 22 ЗК України в редакції 1991 року, право власності на земельну ділянку
чи право користування нею, яке підлягає судовому захисту, виникає після
встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі(на
місцЗевості) та одержання документів.

Судом
встановлено, що ні у позивачів, ні у відповідачки ОСОБА_3 не виникло право
користування спірною земельною ділянкою, оскільки вони не зверталися до
відповідних органів з питанням про надання їм такого права.

Фактичне
користування земельною ділянкою не створює на неї право незалежно від
тривалості користування, якщо її не було надано у встановленому земельним
законодавством порядку.

Таким
чином, суд обгрунтовано прийшов до висновку про те, що право позивачів на
земельну ділянку не виникло і тому не підлягає захисту

Тобто вимоги
позивачів не грунтуються на вимогах цивільного законодавства.

Згідно
статті 125 ЗК України, право власності та постійного користування на земельну
ділянку виникає після отримання власником або користувачем документу, що
засвідчує право власності або право постійного користування земельної ділянки,
та його державної реєстрації. Відповідно до статті 126 ЗК України, право
власності і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

З
матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2002 року ОСОБА_5 на підставі
рішення 56 сесії 23 скликання Орджонікідзевської селищної ради від 14 березня
2002 року №747 був виданий Державний акт на право приватної власності на
земельну ділянку № 12 площею 0, 04 га, що розташована в СТ «Планета» смт
Орджонікідзе. 01 квітня 2004 року ОСОБА_4 на підставі рішення 22 сесії 24
скликання Орджонікідзевської селищної ради від 30 грудня 2003 року № 400 був
виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку №9
площею 0, 0264 га, яка розташована СТ «Планета» смт Орджонікідзе.

Суд
першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про законність рішень
Орджонікідзевської селищної ради про передачу у власність ОСОБА_5 і ОСОБА_4
земельних ділянок, та державних актів на право власності на ці земельні
ділянки, видані відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_4, оскільки порушень земельного
законодавства встановлено не було.

Колегія
суддів вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює,
ухвалив рішення з дотриманням вимог ст. 213 ЦПК України.

Доводи,
наведені в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи і грунтуються на законі. Підстав для задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни,  якщо визнає, що
суд  першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.   Не може бути скасоване правильне по суті
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Керуючись ст. ст.
303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну   скаргу
ОСОБА_1   та   ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 02 серпня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, однак
може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.