У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 березня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м.
Києва до ОСОБА_1, третя особа - 7-а Київська державна нотаріальна контора про
визнання права власності на квартиру за державою за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 18 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 31 жовтня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2004 року Державна податкова інспекція у Дніпровському районі     м. Києва звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права власності на квартиру АДРЕСА_1
за державою. Позивач вказував, що зазначена квартира належала на праві
власності ОСОБА_2, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Оскільки спадкоємців за законом в
ОСОБА_2 немає, а спадкова справа відкрита на підставі дублікату заповіту,
складеного від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 із численними порушеннями, у
зв”язку з чим його не можна брати до уваги, позивач просив про задоволення
позову.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2006
року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2006
року, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі Державна податкова інспекція у Дніпровському
районі    м. Києва просить скасувати
зазначені судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись
на їх необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з
чим погодився апеляційний суд, виходив з того, що Державна податкова інспекція
у Дніпровському районі м. Києва є неналежним позивачем та не має права
звертатися до суду з таким позовом в інтересах держави, оскільки на
підставі        ст. 1277 ЦК України у
разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом суд за заявою
відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини
визнає спадщину відумерлою і та переходить у власність територіальної громади,
а не держави.

Однак, з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003
року цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України
застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із
спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст. 1277 ЦК України про
відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до
набрання чинності цим кодексом спливло не менше одного року.

Судом встановлено, що спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 і була прийнята спадкоємцем за заповітом ОСОБА_1 - відповідачкою
по справі, до того ж від дня її відкриття до набрання чинності ЦК України
спливло менше одного року.

За таких обставин суду при вирішенні спору слід було керуватися нормами ЦК
Української РСР 1963 року, ст. 555 якого передбачала підстави переходу
спадкового майна за правом спадкоємства до держави, на що і покликався позивач
в своїй позовній заяві, а представництво інтересів держави в такій справі
здійснюють органи державної податкової служби.

Крім того, як встановлено судом, на час розгляду справи власником квартири
був ОСОБА_3, в квартирі зареєстровано та проживають крім нього також його
дружина ОСОБА_4 та їх неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яких слід було
залучити до участі в справі, оскільки заявлений позов стосується їх права на
квартиру.

Розглянувши справу за відсутності відповідачки ОСОБА_1, не повідомленої про
час та місце судового засідання, суд також допустив порушення норм ч. 1 ст. 224
ЦПК України.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 338 ЦПК України
є підставою для скасування рішення з передачею справи на новий розгляд.
Оскільки аналогічні порушення одночасно допущено і апеляційним судом справу
слід передати на новий розгляд суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі    м. Києва задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2006 року скасувати і передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін