Справа № 22-2338- 2007 р.                                  Головуючий у 1 інстанції - Черненко І.В.
Категорія  34                                                    Доповідач Суровицька Л.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 року

Колегія судців судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Кіровоградської

області в складі:     Головуючої судді
- Авраменко Т.М.

Суддів - Гайсюка О.В., Суровицької
Л.В. При секретарі: Слюсаренко Н.Л.

За участю сторін, їх представників, представників органу опіки і
піклування, розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського райсуду м. Кіровограда від 9 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників та
представників органу опіки і піклування, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа - відділ опіки і піклування
управління освіти Кіровоградського міськвиконкому про позбавлення батьківських
прав.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька ОСОБА_3 і з того часу з нею проживає її онук - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є відповідач.

Шлюб між її донькою та відповідачем було розірвано у 2001 році. Відповідач
не виконує обов'язок по вихованню дитини, не
піклується про здоров'я сина, про його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач нерегулярно сплачував аліменти,
добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини.

Просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_4 та
передати дитину їй для опікування.

Відповідач звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа -
відділ опіки і піклування управління освіти
Кіровоградського міськвиконкому про визначення місця проживання
дитини з ним (а.с.33-34).

Ухвалою Кіровського райсуду м. Кіровограда від 27 лютого 2007 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення
батьківських прав залишено без розгляду на підставі заяви, поданої
позивачкою, (а.с.78).

В судовому засіданні ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1,
третя особа - сектор опіки та піклування при службі у справах неповнолітніх
виконавчого комітету

2

Кіровоградської
районної у м. Кіровограді ради про визначення місця проживання дитини (а.с.80-83).

Рішенням Кіровського райсуду м. Кіровограда від 9 жовтня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_2. В задоволенні вимоги про призначення ОСОБА_2 опікуном
ОСОБА_4, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог і відмову у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2

Посилається на
те, що судом було допущено порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, суд не врахував, що
він як батько має переважне право перед іншими особами на виховання
дитини.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_2, її представник та представники органу опіки і
піклування заперечили проти доводів скарги.

Колегія судців, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України порушення або неправильне
застосування норм матеріального або процесуального
права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.309 ЦПК норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який
підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та
про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця
проживання дитини, суд першої інстанції всебічно,
повно, об'активно дослідив і оцінив надані сторонами докази, однак неправильно визначив
закон, який регулює спірні правовідносини.

Так, суд вирішив спір на підставі ст.161 СК України, яка регулює розгляд
спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої
дитини.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_4, після розірвання шлюбу між його батьками - матір'ю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_1 у 2001 році, проживав разом з матір'ю, але з часу
його народження активну участь у догляді за ним, у його
вихованні та розвитку приймала бабуся ОСОБА_2-
мати ОСОБА_3.

Бабуся опікувалась дитиною, станом її здоров'я, систематично відвідувала у
дитячому дошкільному закладі, а пізніше і в
школі, перебувала з дитиною на відпочинку, що підтверджується показами свідків та дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Вказані обставини свідчать про те, що між бабусею і онуком з часу
народження дитини встановився тісний родинний зв'язок, який існує і до
цього часу.

3

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати дитини померла (а.с.10) і з того часу ОСОБА_4 постійно проживає разом з бабусею - ОСОБА_2, яка
продовжує опікуватись дитиною, виховує її та утримує.

У позовній заяві ОСОБА_1, посилаючись на ст.151 та ч.1 ст.163 СК України
просив суд визначити місце проживання дитини з ним.

Однак суд не звернув увагу на те, що спірні правовідносини виникли не між
матір'ю і батьком дитини, а між батьком та особою, у якої проживає
дитина.

Фактично позивач просив не про визначення місця проживання дитини, а про
відібрання малолітньої дитини від іншої особи.

Відповідно ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими
особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої
особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам
або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її
інтересам.

Частина перша статті 3 Конвенції про права дитини передбачає, що у всіх
діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими органами,
першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів
дитини.

Судом встановлено, що з 2001 року ОСОБА_1 участі у вихованні свого сина ОСОБА_4 не приймав, не цікавився його розвитком, станом
здоров'я, не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, родинний
зв'язок батька з сином втрачений.

Станом на
1.06.2006 року заборгованість позивача по сплаті аліментів становить З 285грн.79 коп.. Після смерті матері дитини,
відповідач не вживав заходів до погашення вказаної заборгованості. Також позивач не піклувався про права дитини,
про їх захист після смерті колишньої дружини, а саме тривалий час не отримував
призначену дитині пенсію по втраті
годувальника, у зв'язку з чим з 1 лютого 2007 року виплату пенсії було
припинено (а.с.134).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує право батька на спілкування
з дитиною, не чинить у цьому будь-яких перешкод,
однак позивач не вживає заходів до налагодження
стосунків з дитиною. З позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 звернувся в суд лише після того, як ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом про позбавлення
його батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 постійно займається вихованням,
утриманням малолітнього онука, створила належні умови для
його проживання, розвитку, виховання та навчання, розвитку
здібностей.

При вирішенні спору суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим у
справі доказам, правильно врахував
висновок спеціаліста психолога Кіровоградського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про те, що
оптимальним оточенням для ОСОБА_4 є його бабуся ОСОБА_2, з якою він проживає та
тітка Наталія, яку він ідентифікує з матір'ю, а також рекомендацію не змінювати місце проживання дитини, його звички,
уподобання, ритм його особистого життя (а.с.155-156,157-158).

4

Вірно враховано судом і висновок органу опіки і піклування від 6.02.2007
року про те, що доцільним є проживання малолітнього
ОСОБА_4 з бабусею ОСОБА_2

Відповідно до ч.2 ст.1 СК України регулювання сімейних відносин
здійснюється цим Кодексом з метою, зокрема, забезпечення кожної дитини сімейним
вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Частина 4 статті 5 СК передбачає, що держава бере під свою охорону кожну
дитину, яка позбавлена належного батьківського піклування.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_2, як бабусею заявлені вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини після
смерті її матері та у зв'язку з відсутністю належного батьківського
піклування, суд правильно вирішив питання про визначення місця проживання дитини. При цьому врахував ставлення батька до
виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до
бабусі, вік дитини, стан її здоров'я, бажання дитини проживати саме з бабусею,
а не з батьком та інші обставини, що мають істотне
значення і дійшов правильного висновку про те, що дитина має проживати з бабусею, оскільки це відповідає інтересам дитини. Батько
дитини не позбавлений можливості спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Оскільки відібрання малолітньої дитини від бабусі і передача її батькові
буде суперечити інтересам дитини, то позов ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підлягає
залишенню без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, відповідає
інтересам дитини.

На підставі ст.ст.1, 5, 19, 150, 151, ч.2 ст.155, ч.3 ст.161, ст.ст.163,
171, 258 СК України, керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1, ч.2
ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського райсуду м. Кіровограда від 9 жовтня 2007 року в
частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
місця проживання малолітньої дитини, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
місця проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом відібрання дитини від ОСОБА_2, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України_протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.