Справа № 22-ц-2424/ 2007 року                                 Головуючий 1
інст. - Оксененко В.А.
трудові                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
червня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого
-      Коростійової В.І.,

суддів
-      Кіпенко І.С. ,  Котелевець А.В.,

при секретарі
-      Полубан С.М. ,
Половецькій А.В.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Московського районного суду м.  Харкова
від 17 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1до Державної компанії
«Укрекокомресурси»,  третьої особи -
Харківського обласного управління з утилізації відходів як вторинної сировини
«Харківекокомресурси» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,  -

встановила:

В липні
2005 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Державної компанії
«Укрекокомресурси»,  третьої особи -
Харківського обласного управління з утилізації відходів як вторинної сировини
«Харківекокомресурси» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

В
уточнених позовних вимогах позивач вказав,
що перебував з відповідачем у трудових стосунках,  працюючи з 1 листопада 2002 року заступником
начальника Харківського обласного управління з утилізації відходів як вторинної
сировини «Харківекокомресурси». Наказом від 18 травня 2005 року був звільнений
з роботи за п. 1  ст. 41 КЗпП України за
одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Вважаючи звільнення незаконним
і посилаючись на те,  що він не мав
дисциплінарних стягнень,  звільнення
ґрунтувалось на матеріалах службової перевірки,
яка фактично не проводилась,
просив задовольнити позов,
поновити пропущений строк на звернення до суду за захистом порушеного
права,  поновити його на роботі,  стягнути середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 18 187 грн. 62 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00
коп.

Представник
відповідача та третьої особи позов не визнав,
посилаючись на його безпідставність.

Рішенням
Московського районного суду м.  Харкова
від 17 листопада 2006 року в задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач,  посилаючись
на порушення норм матеріального і процесуального права,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  просить скасувати рішення суду
першої інстанції та постановити нове рішення по суті позову. При цьому,  зокрема зазначає,  що суд першої інстанції належним чином не
дослідив обставин його звільнення з роботи.

2

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню,  а рішення
суду першої інстанції - скасуванню з постановлениям
нового рішення із таких підстав.

Приймаючи
рішення про відмову в позові,  суд першої
інстанції виходив із того,  що звільнення
позивача було проведено з порушенням вимог трудового законодавства,  оскільки наказ виданий лише 18 травня 2005
року,  а пояснення запропоновано дати
лише 23 травня 2005 року. Проте із заявою про вирішення трудового спору
ОСОБА_1. звернувся лише 26 липня 2005 року,
тобто з пропуском строку,
встановленого  ст. 233 КЗпП
України,  при відсутності підстав для
його поновлення.

Однак
погодитись з таким висновком не можна,
оскільки суд неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам
справи.

Матеріали
справи свідчать,  що ОСОБА_1. перебував у
трудових стосунках з відповідачем,
працюючи з 1 листопада 2002 року заступником начальника Харківського
обласного управління з утилізації відходів як вторинної сировини
«Харківекокомресурси».

Наказом
від 18 травня 2005 року позивач був звільнений з роботи за п. 1  ст. 41 КЗпП України на підставі грубого
порушення трудових обов'язків та недотримання вимог пунктів 2,  4,  5
наказу Президента від 21 квітня 2004 року № 23 /а. с.  22/. В наказі,  зокрема,
зазначено,  що ОСОБА_1.,  а також ОСОБА_2. та ОСОБА_3. порушили порядок
захисту інформації,  що є конфіденційною.
Зловживаючи службовим положенням,  ввели
в оману представників фірм-імпортерів,
переуклали діючі договори з іншими фірмами,  що призвело до значних матеріальних збитків.

Згідно
вимог п. 1  ст. 41 КЗпП України з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір може бути
розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків
керівником підприємства,  установи,  організації всіх форм власності
/філіалу,  представництва,  відділення та іншого відокремленого
підрозділу/,  його заступниками,  головним бухгалтером підприємства,  установи,
організації,  його
заступниками,  а також службовими особами
митних органів,  державних податкових
інспекцій,  яким присвоєно персональні
звання,  і службовими особами державної
контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Звільнення
з цієї підстави може проводитись з додержанням передбаченого  ст. 149 КЗпП України порядку застосування
дисциплінарного стягнення. Зокрема,  до
застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган
повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Зазначені вимоги
законодавства про працю відповідачем не дотримані.

Так,  на підставі доповідної записки наказом
начальника Харківського обласного управління з утилізації відходів та вторинної
сировини «Харківекокомресурси» від 16 травня 2005 року № 9 була утворена
комісія з метою аналізу наявності договорів з імпортерами та виявлення причин
переходу цих фірм до других компаній /а. с.
17/. Згідно акту від 16 травня 2005 року на а. с.  19,
зокрема,  було виявлено,  що 75 договорів були переукладені із ГІП
«Харківекокомресурси»,  керівником якого
є дружина позивача. Однак пояснень з приводу проступку,  що ставиться в вину,  як того вимагає  ст. 149 КЗпП України,  позивач не дав. В матеріалах справи є лише
акт,  згідно якого 23 травня 2005 року
ОСОБА_1. відмовився від пояснень з приводу службового розслідування,  в той час як наказ про його звільнення був
виданий ще 18 травня 2005 року /а. с.
4/.

При
цьому сам позивач пояснив,  що 23 травня
2005 року його було зразу ознайомлено з наказом про звільнення під розписку і
ніяких пояснень з приводу грубого порушення трудових обов'язків йому не було
запропоновано надати. Трудову книжку він отримав лише 1 липня 2005 року,  у зв'язку з чим позов направив до суду 26
липня 2005 року.

Крім того,  при обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинні врахувати не тільки заподіяну проступком
шкоду,  на наявність якої робиться

3

наголос у
наказі,  а й ступінь тяжкості вчиненого
проступку,  обставини,  за яких його вчинено,  і попередню роботу працівника /ч.3  ст. 149 КЗпП України/.

Обставини
справи не свідчать про те,  що позивач
вчинив грубе порушення трудових обов'язків і що до нього міг бути застосований
передбачений цією нормою закону крайній захід дисциплінарного стягнення.

Проступок,  який ставиться в вину ОСОБА_1. не можна
визнати як розголошення конфіденційної інформації,  оскільки укладання договорів є волевиявленням
їх учасників. До того ж згідно постанови Кабінету Міністрів України від 9
серпня 1993 року № 611 «Про перелік відомостей,
що не становлять комерційної таємниці» комерційну таємницю не
становлять,  зокрема,  установчі документи,  документи,
що дозволяють займатися підприємницькою діяльністю та її окремими
видами.

За таких
обставин звільнення позивача не можна визнати правильним,  він підлягає поновленню на попередній посаді.

Відповідно
до вимог  ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на роботі орган,  який розглядає трудовий спір,  одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи,  але не більш як за один рік.

Середній
заробіток ОСОБА_1. на час звільнення становив суму у розмірі 1 460 грн. 38 коп.
із розрахунку: 1 046 грн. 11 коп. + 1 874 грн. 64 коп. = 2 920 грн. 75 коп.: 2.

З 27
травня 2005 року ОСОБА_1. працює на посаді комерційного директора ПП
«Харківекокомресурси» і за період з травня 2005 року по квітень 2006 року йому
була нарахована заробітна плата в розмірі 9 096 грн. 39 коп.: травень - червень
2005 року -З 065 грн. 66 коп.; третій квартал 2005 року - 4 773 грн. 43 коп.;
1У квартал 2005 року -905 грн. 72 коп.; 1 квартал 2006 року - 262 грн. 50 коп.;
квітень 2006 року - 89 грн. 08 коп.

Тому на
користь ОСОБА_1. з відповідача підлягає стягненню середній заробіток у сумі 8
428 грн. 17 коп. із розрахунку: 1 460 грн. 38 коп. х 12 = 17 524 грн. 56 коп. -
9 096 грн. 39 коп.

Оскільки
поновлення порушених прав ОСОБА_1. є достатнім для відшкодування моральної
шкоди,  позов в цій частині задоволенню
не підлягає.

Керуючись  ст.
ст. 303,  309 п. п. 1,  3,
313,  314 ч. 2,  316,
317,  319 ЦПК України,  судова колегія -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Московського районного суду м.  Харкова
від 17 листопада 2006 року скасувати.

ОСОБА_1поновити
на роботі на попередній посаді -заступника начальника Харківського обласного
управління з утилізації відходів та вторинної сировини «Харківекокомресурси» з
18 травня 2005 року.

Стягнути
з Державної компанії «Укрекокомресурси» на користь ОСОБА_1заробітну плату у
розмірі 8 428 грн. 17 коп.,  а на користь
держави - судовий збір у сумі 84 грн. 28 коп. і витрати з
інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 30 грн. 00 коп.

В позові
ОСОБА_1. до Державної компанії «Укрекокомресурси» про відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Рішення
набирає законної сили негайно і може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом,  двох місяців з дня складання його повного
тексту.