У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року                                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                        Гнатенка А.В.,

суддів:                      Косенка
В.Й.,                                 Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,                                  Гуменюка
В.І., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю “Вівал Марін”, відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Іллічівську Одеської
області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Іллічівську Одеської області на рішення
Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2006 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Вівал Марін”, відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Іллічівську Одеської
області про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що її чоловік, ОСОБА_2, працював на посаді
старшого моториста теплоходу “Палада”, що належить ТОВ “Вівал Марін”. 20 квітня
2005 року її чоловік загинув унаслідок отруєння шкідливими газами під час
виконання своїх трудових обов'язків, про що було складено акт № 2 про нещасний
випадок на виробництві. Посилаючись на те, що
втратила годувальника та відповідно до ст. ст. 23, 1167, 1197 ЦК України
та                   ст. ст. 21, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” вона має право на відшкодування моральної шкоди, просила
стягнути з кожного з відповідачів на відшкодування завданої їй моральної шкоди
по 200 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13
вересня 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ТОВ
“Вівал Марін” 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Іллічівську Одеської
області 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти
позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ “Вівал Марін” на користь держави 1 700 грн.
державного мита.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 грудня
2006 року вищезазначене рішення районного суду скасовано в частині задоволення
позову ОСОБА_1 до ТОВ “Вівал Марін” про відшкодування моральної шкоди та в цій
частині ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ТОВ “Вівал Марін” про
відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ТОВ “Вівал Марін”
на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 70 000 грн. Стягнуто з ТОВ
“Вівал Марін” 700 грн. державного мита на користь держави.                В іншій частині рішення
Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня                  2006 року залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеними рішеннями суду першої
та апеляційної інстанцій, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в                     м.
Іллічівську Одеської області подало до Верховного Суду України касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані
судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_1

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Скасовуючи рішення Київського районного суду м. Одеси від
13 вересня 2006 року та постановляючи нове, яким стягнуто з ТОВ “Вівал Марін”
на користь позивачки 70 000 грн., а в решті залишаючи рішення районного суду
без зміни, апеляційний суд виходив із підстава, передбачених ст. ст. 1167, 1187
ЦК України.

Проте з такими
висновками судів погодитися не можна, оскільки суди дійшли їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування
обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що чоловік позивачки,
ОСОБА_2, був застрахований і загинув унаслідок нещасного випадку на теплоході
“Палада”, що належить ТОВ “Вівал Марін”, який стався 20 квітня 2005 року.

Тому, згідно із правилами ст. 9 Закону України “Про
охорону праці” відповідність за шкоду, заподіяну працівникові, перекладено з
роботодавця на страховика. Підприємство, сплативши певну суму страхових
внесків, надалі не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку з
працівником ні перед ким, тому що ці відносини регулюються нормами соціального
забезпечення, зокрема: главою 67 ЦК України, Законом України “Про страхування”,
Законом України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності”.

Отже, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи моральну
шкоду з ТОВ “Вівал Марін” з підстав, передбачених ст. ст. 1167, 1168, 1187 ЦК
України, районний суд помилково застосував правове регулювання зобов'язань, що
виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, до іншого виду зобов'язань, які
базуються на договорі страхування.

За обставин, установлених судом, відповідач, як
роботодавець не несе відповідальності перед членами сім'ї працівника за
моральну шкоду з підстав, передбачених главою 82 ЦК України.

Апеляційний суд на це не звернув уваги.

Крім того, районний суд, з чим погодився й апеляційний
суд, помилково прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Іллічівську Одеської
області на користь членам сім'ї потерпілого, оскільки за правилами ст. ст. 21,
28 та 34 Законом України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” передбачено відшкодування моральної шкоди
саме потерпілим, а не членам їх сімей.

Указані обставини свідчать про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог, на що не звернув уваги й  суд
апеляційної інстанції.

Оскільки порушення судами норм матеріального та
процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, постановлені
судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 345 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Іллічівську Одеської області задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня
2006 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                           А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                   В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк