У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

10 січня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Панталієнка П.В.,

Романюка Я.М.,

Шабуніна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Сєвєродонецької міської ради Луганської області, третя особа ОСОБА_2, про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою
Сєвєродонецької  міської ради Луганської
області на рішення Апеляційного суду Луганської області від 13 березня 2006
року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2003 р. ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до
Сєвєродонецького комунального підприємства по експлуатації і ремонту
автомобільних шляхів Луганської області, третя особа ОСОБА_2., про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що 7.11.2001 р. ОСОБА_2., керуючи на підставі довіреності
належним йому на праві власності автомобілем “Форд Сієра”, на заледенілій
ділянці дороги на перехресті вулиць не впорався з керуванням та здійснив наїзд
на дерево, внаслідок чого автомобіль отримав технічні ушкодження.

Вважаючи, що ДТП сталося з вини відповідача, який утримував дорогу у
незадовільному стані, позивач просив стягнути з відповідача на його користь
10036,81 грн. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди.

В травні 2003 р.  позивач в
додатковому позові зазначив співвідповідачем Сєвєродонецьку міську раду
Луганської області.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.01.2004 р.
провадження в справі в частині вимог до Сєвєродонецького комунального
підприємства по експлуатації і ремонту автомобільних шляхів Луганської області
закрито, в зв'язку з відмовою позивача від
позовних вимог до цього підприємства.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням
Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.11.2005 р. у позові
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 13.03.2006 р. рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено
частково: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 5018 грн. матеріальної
шкоди, 75 грн. за проведення експертизи, 1000 грн. моральної шкоди та  58 грн. судових витрат.

В обґрунтування касаційної скарги Сєвєродонецька міська рада Луганської області посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та направлення справи
на новий розгляд.

Заперечуючи проти касаційної скарги, представник позивача вказує на те, що
рішення апеляційного суду, на його думку, є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

При вирішенні справи суди
виходили з наступних обставин.

7.11.2001 р. водій
ОСОБА_2., керуючи на підставі довіреності належним позивачеві на праві
власності автомобілем “Форд Сієра”, на перехресті проспектів Гвардійського та
Радянського в м. Сєвєродонецьку не впорався з керуванням та здійснив наїзд на
дерево.

ДТП трапилася на ділянці дороги, яка належить Сєвєродонецькій міській раді
Луганської області та знаходилась в незадовільному стані, а саме: була покрита
льодом і необроблена відповідними протиковзними засобами.

Відмовляючи в позові, місцевий суд виходив з того, що вина відповідача у
заподіянні шкоди позивачеві  відсутня,
оскільки ДТП сталася  внаслідок порушення
п. 12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове
рішення про часткове задоволення позову, виходив з того, що Сєвєродонецька
міська рада Луганської області, як власник дороги, зобов'язана з врахуванням
вини водія ОСОБА_2 частково відшкодувати позивачу  шкоду, завдану невиконанням вимог Єдиних правил
ремонту і утримання  автомобільних доріг,
вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони,
затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198, в
зв'язку з незабезпеченням нормальної експлуатації дороги в несприятливих
погодно-кліматичних умовах.

Проте повністю
погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 цього Кодексу - під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення,  та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані
(пропущення  строку  позовної давності тощо),  які мають значення для вирішення справи,  та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин.

Вирішуючи справу, суди помилково застосували норми ЦК України 2003 р., що
набрав чинності з 1.01.2004 р.

Відповідно до п. 4 “Прикінцеві та перехідні положення” цього Кодексу
Цивільний   кодекс  України
застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли в
листопаді 2001 р., а тому до них мали бути застосовані норми ЦК УРСР 1963 року,
що діяв на той час.

Згідно  ч. 1 ст. 440 ЦК УРСР - шкода,
заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна  організації, підлягає відшкодуванню  особою, яка заподіяла  шкоду, у повному обсязі, за винятком
випадків, передбачених законодавством Союзу РСР.

Згідно вимог ст. 454 ЦК УРСР - якщо  груба
необережність   самого    потерпілого сприяла виникненню або збільшенню
шкоди,  то  залежно
від  ступеня  вини потерпілого
(а при вині заподіювача шкоди - і залежно від
ступеня його вини) розмір відшкодування
повинен  бути  зменшений
або  у  відшкодуванні
шкоди повинно бути відмовлено.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд виходив з того, що ДТП сталася внаслідок
декількох факторів, а саме: порушення водієм ОСОБА_2. пункту 12.1 Правил
дорожнього руху та незадовільного стану дороги в місці скоєння ДТП.

Однак, встановивши зазначені обставини, апеляційний суд не навів будь-яких
доказів на підтвердження вини відповідача в заподіянні шкоди позивачеві та на
підтвердження наявності підстав для визначення ступеню вини відповідача у
скоєнні ДТП.

Крім того, при вирішенні справи суди виходили з того, що рішенням
Сєвєродонецької міської ради від 22.05.2003 р. Сєвєродонецьке комунальне підприємство
по експлуатації і ремонту автомобільних шляхів Луганської області було
ліквідовано, а виконання функцій по експлуатації і ремонту автомобільних
шляхів, тротуарів і шляхопроводів покладено на Комунальне автотранспортне
підприємство № 032810 та Комунальне підприємство “Сєвєродонецькводоканал” (а.с.
40).

При цьому суди не з'ясували хто з цих двох підприємств є правонаступником
ліквідованого Сєвєродонецького комунального підприємства по експлуатації і
ремонту автомобільних шляхів Луганської області та не залучили
правонаступника  до участі в справі як
належного відповідача.

За таких обставин та з урахуванням того, що суд касаційної інстанції
згідно             ст. 335 ЦПК України не
може встановлювати обставини, що не були
встановлені  судами чи відкинуті
ними, судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу Сєвєродонецької міської ради Луганської області
задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького районного суду Луганської області від 24 листопада
2005 року та рішення Апеляційного суду Луганської області від 13 березня 2006
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

П.В. Панталієнко

Я.М. Романюк

В.М. Шабунін