АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ухвала Іменем  України

" 18 " квітня 2007
року  Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої -
судді                     Плотіциної  Н.А.

суддів:                                       Кашапової   Л.М.,

Омельчука М.І.,

при секретарі                           Константіновій
І.А.

з участю
апелянта ОСОБА_1.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання шлюбу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Коростенського
міськрайонного суду від 12 лютого 2007
року,

встановила:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що з 31
січня 2004 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2. від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1року народження.

Однією сім'єю з відповідачкою, як вказує позивач, вони проживали до вересня 2005 року. Причиною припинення шлюбних відносин є втрата
один до одного поваги в результаті чого в сім'ї виникали
сварки, які негативно впливали на дитину, а тому просив шлюб розірвати і
неповнолітню дитину залишити на його вихованні, оскільки збереження шлюбу
неможливе.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 12
лютого 2007
року розірвано шлюб між ОСОБА_1.   і ОСОБА_2.

Неповнолітню доньку ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1року народження залишено на вихованні та утриманні матері.

Справа №22ц/770                                   Головуючий у суді 1 -і інстанції Коренюк В.П.

Категорія 6                                             Доповідач :     Плотіцина Н.А.

Стягнуто з ОСОБА_2 . на користь держави вісім гривень 50
копійок судового збору при
отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦСу, а також сім гривень 50
копійок витрат на інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

У апеляційній скарзі, яка розглядається, порушується
питання про скасування рішення суду в частині залишення дитини на
вихованні і утриманні у відповідачки,
оскільки апелянт вважає його незаконним, так як суд не взяв до уваги, що
ОСОБА_2. не займається вихованням доньки та
не може належно виховувати і доглядати дитину.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303
ЦПК України суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як видно із змісту позовної заяви ОСОБА_1. він звернувся
до суду із двома самостійними
вимогами, а саме: розірвання шлюбу, залишення неповнолітньої доньки на вихованні з ним.

Вирішуючи питання про проживання неповнолітньої доньки з відповідачкою, судом не враховані положення ст. 158
СК України за якими орган опіки та піклування визначає способи участі
у вихованні дитини та спілкуванні з
нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на
підставі вивчення умов життя батьків, іхнього
ставлення до дитини , інших
обставин, що мають істотне значення.

Залишаючи на вихованні неповнолітню доньку з
відповідачкою суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано
доказів про неспроможність матері утримувати та
виховувати доньку.

З таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки
судом не враховані положення ст. 158
СК України, в матеріалах справи
відсутній висновок органів опіки та
піклування, щодо умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, тощо.

За цих обставин рішення суду в частині залишення на
вихованні неповнолітньої доньки з
відповідачкою підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд.

В решті рішення суду слід залишити без змін, оскільки
шлюб розпався остаточно, його збереження неможливе.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,311,313-315
ЦПК України, апеляційний

суд

ухвалив:

апеляційну
скаргу      ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 12
лютого 2007
року в частині залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження на вихованні та утриманні матері ОСОБА_2скасувати
і справу в цій частині направити на новий
розгляд до того ж суду іншим суддею.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з
цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох
місяців безпосередньо до Верховного Суду України.