Справа № 2-1489/2006 p.,
№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007
року Крюківський районний суд м.  Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді -
Дядечко І.І.,  при
секретарі -
Монт А.Ю.,  за
участю: адвоката -
ОСОБА_3,

позивачки -
фізичної особи - ОСОБА_1,  відповідачки - фізичної особи -
ОСОБА_2,
представника позивачки - фізичної особи - ОСОБА_4 ,

третьої особи -
приватного нотаріуса Кременчуцького міського
нотаріального округу -ОСОБА_5,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в М. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання заповіту та довіреності недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,  де просить постановити рішення,  яким визнати недійсним заповіт,  даний 10.07.2006 року ОСОБА_6,  посвідчений приватним
нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 6148,  яким вона заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру за
АДРЕСА_1,  ОСОБА_2. Також просить визнати
недійсною довіреність,  дану 10.07.2006
року ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровану в реєстрі за № 6149,  якою вона уповноважила ОСОБА_2(відповідачку)
бути її представником у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та
органами,  зокрема в МБТІ М. Кременчука
для замовлення та одержання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно,  у відповідних житлово-експлуатаційних
організація,  органах внутрішніх
справ,  з усіх питань,  пов'язаних з підготовкою до укладення
спадкового договору щодо належної їй АДРЕСА_1. Просить стягнути з відповідачки
на її користь судовий збір в сумі 8 грн.50 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 грн. 50
коп.,  сплачені при
подачі позову,  а також 500 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
мотивуючи їх тим,  що сестра
позивачки ОСОБА_6,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,  за два дні до смерті дала заповіт
та доручення на ім'я відповідачки. Вказані документи нотаріально посвідчені
приватним нотаріусом ОСОБА_5 При цьому,
вона посилається на те,  що
ОСОБА_6 не могла віддавати звіт своїм діям та керувати ними,  оскільки хворіла і останні дні була
несвідома. Крім того,  з 1981 року вона знаходилась на диспансерному обліку в Крюківському
психоневрологічному диспансері з діагнозом: «Шизофренія,  параноідна форма». В останні десять років
позивачка,  яка мешкала в Ізраїлі,  надавала допомогу сестрі шляхом передачі
грошей та одежі. З 1998 року ОСОБА_6 була підопічною Кременчуцького міського
благодійного фонду «Хасид Хаім» та щоденно отримувала безкоштовно благодійні
обіди. Позивачка повернулася до М. Кременчука за день до смерті сестри. Після
смерті ОСОБА_6 ОСОБА_1. поховала її,
вчинила поминки. Через деякий час вона дізналася про те,  що сестра за два дні до смерті зробила на
ім'я ОСОБА_2,  яка знала про психічний
стан ОСОБА_6,  доручення на зібрання
документів по оформленню заповіту,  а
також заповіт на квартиру. Вважає,  що
ОСОБА_6 не могла зробити це самостійно через свій фізичний та психічний стан,  її примусили до підписання доручення та
заповіту. Про це свідчить знайдена нею записка,
де ОСОБА_2 вимагала від ОСОБА_6 підписати заповіт та розробляла її
підпис.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала,  при цьому суду пояснила,  що з грудня 2004 року вона постійно доглядала за хворою ОСОБА_6,  готувала їй їжу,  прибирала,
прала,  ходила в магазин,  тобто робила все,  що її просила ОСОБА_6,  при цьому постійно
звітувалася перед нею про затрати. Крім того,
вони разом постійно відвідували синагогу,  спілкувалися з її друзями і знайомими. Зі
слів ОСОБА_6 їй було відомо,  що ОСОБА_1
один раз на рік передавала їй по 100 у.о.,  які вона тратила на себе. 10.07.2006 року вона на прохання ОСОБА_6 викликала до неї додому нотаріуса,  який посвідчив заповіт та доручення. При
спілкуванні нотаріуса з ОСОБА_6,  остання
категорично відмовилася переоформлювати заповіт на ім'я сестри і уточнила,  що бажає,
щоб її майно переходило до неї,
як людини,  що півтора року за нею
доглядала. Вона не зобов'язувала ОСОБА_6 робити на неї заповіт,  а надана позивачкою записка свідчить про
те,  що вона дізнавалася у ОСОБА_6,  чи згодна вона
підписати заповіт. Остання своїм підписом на цьому ж листку ствердила,  що бажає укласти заповіт і може розписатися.
Про те,  що ОСОБА_6 знаходилася на обліку
в психоневрологічному диспансері,  їй
відомо не було. її поведінка свідчила про те,
що вона є психічно здоровою людиною,
оскільки вона сама отримувала пенсію,
за що і розписувалася,  рахувала
гроші. Жодного разу вони не зверталися до невропатолога або психіатра. Крім
онкологічного захворювання ОСОБА_6 ні на які інші хвороби не скаржилася і до
останнього дня була розсудливою,
спілкувалася з працівниками швидкої допомоги,  коли вони приїздили на виклик для полегшення
її стану здоров'я.

Третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_5 з позовом не погодився,  при цьому суду пояснив,  що 10.07.2006 року до нього підійшла ОСОБА_2 і попросила скласти спадковий договір,  на що він відповів,  що необхідно подивитися на стан ОСОБА_6 Коли
він прийшов додому до ОСОБА_6,  остання лежала в ліжку. Він довідався у неї ким є ОСОБА_2,  на що вона повідомила,  що ця жінка доглядала за нею і вона хоче
скласти заповіт і доручення на неї. Під час розмови з ОСОБА_6 ОСОБА_2 була
відсутня в кімнаті. ОСОБА_6 дуже погано себе почувала,  однак про те,
що вона хвора йому відомо не було.

Свідок ОСОБА_8 суду
пояснила,  що за
ОСОБА_6,  ніхто не доглядав і ніхто їй не допомагав,
оскільки вона не дозволяла цього робити. Вона перебувала на обліку в
психоневрологічному та онкологічному диспансері. При цьому вказала,  що за декілька днів до смерті ОСОБА_6 була
несвідома,  нікого не впізнавала.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила,  що
ОСОБА_6 перебувала на обліку в психоневрологічному диспансері. За тиждень до
смерті вона була вже несвідома,  нікого
не впізнавала.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила,  що ОСОБА_6 тривалий час хворіла.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив,  що
він,  працюючи хірургом-онкологом,  проводив обстеження ОСОБА_6 В списках
онкологічного диспансеру вона була 1 рік. Він давав
їй рекомендації щодо лікування. При кожному відвідуванні ОСОБА_6 погано
розмовляла,  оскільки була психічно
хворою.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила,  що з
ОСОБА_6 вона ходила до онкологічного диспансеру. В останній раз,  коли вона прийшла відвідати її вдома,  хвора була неадекватна,  розповідала,
що повсюди криси. При цьому вказала,
що ОСОБА_6 тривалий час знаходилася на обліку в психоневрологічному
диспансері.

Свідок ОСОБА_12,  який є психіатром
Кременчуцького ПНД,  суду пояснив,  що ОСОБА_6 з 1981 року лікувалася в психоневрологічному диспансері. Він особисто з травня
2006 року відвідував її вдома,  оскільки
надходило дуже багато скарг з боку сусідів на її поведінку. Вона була
незорієнтована в часі,  могла помилятися
і в людях.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила,  що
вона двічі заходила до ОСОБА_6,  яка
жодного разу її не впізнавала,  хоча вони
знайомі давно.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила,  що ОСОБА_6 була психічно хворою.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила,  що
ОСОБА_6 знає як психічно хвору,
неадекватну людину.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила,  що
ОСОБА_6 вона знає давно. Вона допомагала їй приватизувати квартиру,  зробити паспорт,  оскільки ОСОБА_6 була нервово хворою людиною.

Свідок ОСОБА_18
суду пояснила,  що
при останній розмові з ОСОБА_6 вона вказала,
що до неї приходив якийсь чоловік і просив,  щоб вона віддала свій паспорт. Також вона
казала,  що хоче залишити свою квартиру
жінці,  яка піклується за нею.

Свідок ОСОБА_19  суду пояснила,  що ОСОБА_2 півтора року піклувалася про
ОСОБА_6,  водила її в лікарню,  все робила за неї.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила,  що їй
відомо про те,  що ОСОБА_2 приходила до
хворої ОСОБА_6 Душевний стан останньої не був нормальним.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 суду пояснив,  що висновок амбулаторної посмертної
судово-психіатричної експертизи базувався не на показах свідків сторін,  а на наданих в розпорядження експерта
матеріалах цивільної справи та амбулаторної картки на ім'я ОСОБА_6,  В показах свідків були
дуже сумнівні факти,  при проведенні
експертизи було встановлено,  що при
житті ОСОБА_6 страждала хронічним захворюванням у вигляді шизофренії.
Динамічним спостереженням психіатра за місцем проживання з 1986 року виявлялась стійка емоційна неадекватність,  грубі ознаки зниження енергетичного
потенціалу,  неспроможність самостійного
забезпечення своїх потреб,  виражена
інтелектуально-мнестична недостатність. Проведеною експертизою було встановлено
дійсні факти та надано відповіді на поставлені судом питання.

Суд,  вислухавши сторін,  свідків,
вивчивши матеріали справи,
дослідивши та проаналізувавши надані письмові докази,  приходить до висновку,  що позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав:

Судом встановлено,  що 10.07.2006 року ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1народження,  нотаріально посвідченою
довіреністю уповноважила ОСОБА_2(відповідачку) бути її представником у
взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами,  зокрема в МБТІ М. Кременчука для замовлення
та одержання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно,  у відповідних житлово-експлуатаційних
організація,  органах внутрішніх
справ,  з усіх питань,  пов'язаних з підготовкою до укладення
спадкового договору щодо належної їй АДРЕСА_1Полтавської області. Довіреність
видана строком на три роки і дійсна до 10 липня 2009 року.

10.07.2006 року ОСОБА_6дано заповіт,  яким
заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру за АДРЕСА_1,  ОСОБА_2. На особисте прохання заповідача та з
її слів заповіт записаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.
Вказаний заповіт посвідчений 10.07.2006 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 6148. Заповіт до підписання
прочитаний вголос заповідачем і власноручно підписаний нею у його присутності.
Особу заповідача встановлено,
дієздатність її перевірено. У зв'язку з похилим віком та поганим
самопочуттям ОСОБА_6 заповіт посвідчено на дому за адресою: АДРЕСА_1,  о 12 год. 10 хв.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла внаслідок захворювання - ракової
інтоксикації,  про що Центральним
відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління
юстиції в Книзі реєстрації смертей 14.07.2006 року зроблено відповідний актовий
запис за № 1725,  та видано свідоцтво про
смерть серії І-КЕ № НОМЕР_1.

Позивачка є рідною сестрою померлої ОСОБА_6,  що підтверджується свідоцтвом про народження
ОСОБА_22,  серії І-КЕ НОМЕР_2,  виданим відділом реєстрації актів
громадянського стану Автозаводського райвиконкому м.  Кременчука.

Як вбачається з довідки Полтавської обласної бальнеологічної лікарні без
номеру та дати,  ОСОБА_6 знаходилася на
стаціонарному лікуванні з 02.11.1963 року по 07.12.1963 року та направлена до поліклініки за місцем проживання для амбулаторного
лікування.

Згідно з довідкою №
756 від 18.07.2006 року з Кременчуцького
психоневрологічного диспансеру,  ОСОБА_6
знаходилася на диспансерному обліку з 1981 року з
діагнозом: шизофренія параноїдна форма. Останній раз оглянута дільничним
лікарем-психіатром 10.05.2006 року.

Відповідно до акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи
№ 914 від 29.11.2006 року при житті ОСОБА_6 страждала хронічним психічним
захворюванням у вигляді шизофренії,
параноїчної форми,  і під час
складання доручення та заповіту 10.07.2006 року знаходилась в стані,  коли не могла усвідомлювати свої дії та
керувати ними.

Відповідно до ч.3  ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ,  що
видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Частиною 1 статті 247 визначено,  що
строк довіреності встановлюється у довіреності.

Згідно з п.б ч. 1  СТ. 248 ЦК
України,  представництво за довіреністю
припиняється у разі смерті особи,  яка
видала довіреність,  оголошення її
померлою,  визнання її недієздатною або
безвісно відсутньою,  обмеження її
цивільної дієздатності.

Частиною 1
ст. 245 ЦК України
визначено,  що форма довіреності повинна
відповідати формі,  в якій відповідно до
закону має вчинятися правочин. Отже,
довіреність є одностороннім правочином,
тому мають застосовуватися правила глави 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до Конституції України і Закону України «Про власність» право спадкування
власності громадян охороняється державою.

Поняття заповіту наведено у  ст.  1233 ЦК України - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1
статті 1234 ЦК України
визначено,  що право на заповіт має
фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно з вимогами  ст.  1257 ЦК України,  заповіт,
складений особою,  яка не мала на
це права,  а також заповіт,  складений з порушенням вимог щодо його форми
та посвідчення,  є нікчемним.  За позовом заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним,  якщо буде
встановлено,  що волевиявлення заповідача
не було вільним і не відповідало його волі.

Оскільки заповіт також є одностороннім правочином,  то в даному випадку має бути застосовано
положення глави 16
Цивільного кодексу України.

Особа,  яка вчиняє правочин,  повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі,  що передбачено
ч.ч.2,  3
ст. 203 ЦК України.

Підстави недійсності правочину зазначено в
ст. 215 ЦК України,  ними є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою-третьою,  п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,  але одна із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом,  такий
правочин може бути визваний судом недійсним.

Відповідно до ч.1  ст. 225 ЦК України
правочин,  який дієздатна фізична особа
вчинила у момент,  коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними,  може бути визнаний судом недійним за позовом
цієї особи,  а в разі її смерті - за позовом інших осіб,  чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Отже,  довіреність та заповіт можуть
бути визнані судом недійсними,  якщо
дієздатна особа вчинила вказані правочини,
коли не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними.

В судовому засіданні встановлено,  що
в період часу з 15.07.1998
року по липень 2006 року ОСОБА_6,  1926 року
народження,  була підопічною
Кременчуцького міського благодійного фонду «Хесед Хаім»,  що підтверджується довідкою № 16 від
20.07.2006 року. З 01.06.2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 вона отримувала щоденні
безкоштовні благодійні обіди від Кременчуцького відділення всеукраїнського
єврейського благодійного культурно-просвітницького фонду «ОР-АВНЕР
«ХАБАД-ЛЮБАВИЧ»,  що підтверджується
довідкою № 38 від 20.07.2006 року.

Судом не можуть бути прийняті до уваги як належні докази стосовно предмета
доказування покази свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12.,  ОСОБА_15,  ОСОБА_16,
ОСОБА_17,  ОСОБА_18,  ОСОБА_19 ОСОБА_20 стосовно того,  що відповідачка здійснювала догляд за хворою
ОСОБА_6,  а також стосовно того,  що їй було відомо про психічний стан здоров'я
останньої,  даними ними в судовому
засіданні,  оскільки вони є
суперечливими,  а сам факт догляду
відповідачкою за хворою не знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні,  оскільки ґрунтується лише на
показах вказаних свідків та самої відповідачки.

Згідно з ч.3  ст. 225 ЦК
України,  сторона,  яка знала про стан фізичної особи у момент
вчинення правочину,  зобов'язана
відшкодувати їй моральну шкоду,  завдану
у зв'язку із вчиненням такого правочину.

Отже,  загальним наслідком визнання
правочину недійсним є двостороння реституція. У випадку,  якщо інша сторона правочину знала про стан
особи,  яка не усвідомлювала значення
своїх дій або не могла керувати ними,
вона зобов'язана додатково відшкодувати їй моральну шкоду,  завдану здійсненням такого правочину.

Відповідно до ч.2  ст. 216 ЦК України
якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної шкоди,
вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно з вимогами ч.3  ст. 216 ЦК
України правові наслідки,  передбачені
частинами першою та другою цієї статті,
застосовуються,  якщо законом не
встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки
окремих видів недійсних правочинів.

Частиною 4
статті 1257 ЦК України встановлено
правові наслідки недійсності заповіту,  а
саме,  у разі недійсності заповіту
спадкоємець,  який за цим заповітом був
позбавлений права на спадкування,
одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Отже,  приймаючи до уваги те,  що законом встановлено особливі правові
наслідки недійсного заповіту,  суд
приходить до висновку,  що в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Вимоги позивачки стосовно стягнення з відповідачки на u користь 500 грн. витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають,  оскільки даний факт не підтверджений жодними
письмовими доказами.

Таким чином,  з врахуванням
вищевикладеного,  суд приходить до
висновку,  що позов підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись  ст.  ст. 10,
60,  79,
88,  212,  213,
215,  223 ЦПК України,   ст.  ст. 203,
215,  216,
225,  244,  245,
248,  1233,  1234,
1257 ЦК України,
суд,  -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання заповіту та довіреності недійсними - задовольнити частково.

Заповіт,  даний 10.07.2006 року ОСОБА_6,  посвідчений приватним
нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 6148,  яким вона заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру за
АДРЕСА_1,  ОСОБА_2,  - визнати
недійсним.

Довіреність,  дану 10.07.2006 року ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1народження,  нотаріально посвідчену
приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровану в реєстрі за № 6149,  якою вона уповноважила ОСОБА_2(відповідачку) бути її представником у
взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами,  зокрема в МБТІ М. Кременчука для замовлення
та одержання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно,  у відповідних житлово-експлуатаційних
організація,  органах внутрішніх
справ,  з усіх питань,  пов'язаних з підготовкою до укладення
спадкового договору щодо належної їй АДРЕСА_1,
-визнати недійсною.

В іншій частиш позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1витрати по сплаті судового збору в
розмірі 8
грн.50 коп.,  а
також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в
розмірі 7
грн.50 коп.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду до Апеляційного суду
Полтавської області може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду
Полтавської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.