У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

31 січня 2007 року                                                              м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого   Пшонки М.П.,

суддів:            Лященко Н.П.,                   Панталієнка П.В.,

Патрюка М.В.,                  Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 листопада 2002 року,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва
від 14 червня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 у вересні 2003
року звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
перебував у шлюбі з ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла.
Останній на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. Після її смерті
він фактично прийняв спадщину своєї дружини, оскільки постійно проживав у
вищезазначеній квартирі. Але, не зважаючи на це, спадкоємцем квартири згідно зі
свідоцтвом є тільки син померлої -                ОСОБА_2.  Посилаючись на зазначені обставини, позивач
просив задовольнити позов.

Рішенням Святошинського районного суду
м. Києва від 31 березня 2004 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
14 червня 2004 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання
про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду
першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1,
апеляційний суд виходив із того, що позивачем фактично не доведено своє право
на частину спадщини після смерті ОСОБА_3 і в судовому засіданні ним така вимога
не заявлялась, тому його позов є безпідставним.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений
без повного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Апеляційним судом не враховано, що позивач звертався до суду про визнання
за ним права на ½ частину спірної квартири. Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 18 червня 2003 року ОСОБА_1 було відмовлено в
задоволенні позову лише на тій підставі, що є не скасоване свідоцтво про право
на спадщину на ім'я ОСОБА_2 (а. с. 114). Дане рішення вступило в законну силу.

Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 1995 року постійно
проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1.

21 липня 1995 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_3, яка померла (свідоцтво
про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 року).

Згідно зі свідоцтвом про право власності ОСОБА_3 належала на праві
власності квартира АДРЕСА_1 (а. с. 36).

Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння
спадковим майном.

Оскільки ОСОБА_1 після смерті дружини постійно проживає у вищезазначеній
квартирі, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що
позивач фактично прийняв спадщину.

Рішення цього суду відповідає вимогам закону та обставинам справи й було
скасоване судом апеляційної інстанції помилково.

Керуючись статтями 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2004 року скасувати, а
рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 березня 2004 року залишити
без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Пшонка

Судді:

Н.П. Лященко

М.В. Патрюк    П.В. Панталієнко   Ю.В. Прокопчук