Справа № 22ц-1027/07                               Головуючий
першої інстанції: Димитров В.І.
Категорія: 42                                               Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
РІШЕННЯ

Іменем   України

15   травня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючої:
Славгородської Н.П.,

суддів: Мурлигіної О.Я.,

Базовкіної Т.М.,

при секретарі
судового засідання:         Бобуйок І.Ф.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19
лютого 2007 року, ухвалене за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди,

Встановила:

В листопаді 2005
р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди.

Позивач
вказував, що відповідач працював у нього за трудовим договором водієм, у
зв'язку з чим з ним було укладено договір про повну матеріальну
відповідальність.

27 жовтня 2005
р. з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний
позивачу автомобіль марки "Фольксваген"
отримав механічні ушкодження.

Посилаючись на
викладені обставини та відмову відповідача відшкодувати заподіяну шкоду,
позивач просив стягнути з останнього 11445 грн. 87 коп. вартості відновлюваного
ремонту автомобілю.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2007 р. позов задоволено.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11445 грн. вартості ремонту автомобілю,
201 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 116 грн. 46
коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення позивачем його трудових прав,
відсутність контролю з його боку за технічним станом автомобілю і просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в позові.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких
підстав.

Суд на підставі
наданих сторонами доказів правильно встановив, що ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_1 у
трудових відносинах, працював водієм.

27 жовтня 2005
р. ОСОБА_2, керуючи належним позивачеві автомобілем марки "Фольксваген", держ.
номер НОМЕР_1, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого
автомобіль перекинувся й зазнав механічних ушкоджень (а.с. 29-32).

Згідно висновку
автотоварознавчого дослідження (а.с. 5-9) вартість відновлюваного ремонту
автомобілю складає 11445 грн. 87 коп.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд вважав, що з урахуванням укладення з відповідачем договору
про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, є підстави для стягнення
на користь позивача спричиненої ДТП
школи в повному обсязі.

2

Однак, такий
висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам трудового законодавства.

Так, 28 липня
2005 р. між роботодавцем ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_2, який обіймав посаду
водія, укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність
(а.с. 12).

В той же час
відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну
відповідальність може бути укладені роботодавцем з працівниками, які займають
посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою,
продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм
цінностей відповідно до переліку посад і робіт, затвердженого в порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів України.

Посада водія не
входить до переліку посад, робіт, що заміщуються або виконуються працівниками,
з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові
договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання
цінностей, переданих їм на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення
або застосування в процесі виробництва, затверджених постановою Державного
комітету Ради Міністрів СРСР по труду та соціальним питанням та Секретаріату
всесоюзної центральної ради професійних союзів від 28 грудня 1977 р. № 447/24.

За такого
договір про повну матеріальну відповідальність укладено сторонами з порушенням
вимог трудового законодавства, а тому такий договір не може бути підставою для
покладення на відповідача матеріальної відповідальності у повному розмірі
заподіяної пошкодженням автомобілю шкоди.

Відсутні також й
інші передбачені ст. 134 КЗпП України підстави для покладення на ОСОБА_2
матеріальної відповідальності у повному розмірі.

Виходячи з
викладеного, з урахуванням положень ст. 132 КЗпП України, відповідач повинен
відшкодувати заподіяну з його вини шкоду в розмірі свого середньомісячного
заробітку.

Згідно пояснень
позивача в суді апеляційної інстанції середній заробіток відповідача складав
800 грн.

Враховуючи, що в
матеріалах справи відсутні інші відомості про розмір середньомісячної
заробітної плати відповідача, колегія суддів при здійсненні розрахунку розміру
шкоди, який підлягає стягненню, виходить з визначеного позивачем середнього
заробітку.

Таким чином
рішення суду необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 800
грн. в рахунок відшкодування заподіяної ДТП
шкоди, 51 грн. судового збору, виходячи з правил ст. 88 ЦПК України й
часткового задоволення позову, та 201 грн. витрат на проведення
автотоварознавчого дослідження.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2007 року змінити.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 800 (вісімсот) грн. матеріальної шкоди, 201 (двісті
одну) грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 51 (п'ятдесят
одну) грн. судового збору.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути

оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня

набрання ним
законної сили.