Справа №6487                                        Головуючий
в першій інстанції - Тимченко
Категорія 12                                                      Доповідач
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого              Тамакулової В.О.,

суддів                          Котушенко
С.П., Гокова П.В.

при секретарі             Чергенець C.O.

розглянувши у відкритому судовому засідання в
м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 березня
2007 року за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
виселення і усунення перешкод в користуванні квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доОСОБА_4
таОСОБА_5(третя особа - перша Павлоградська державна нотаріальна контора) про
визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006
року ОСОБА_4. звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом
(а.с.12) до ОСОБА_1., ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
виселення, мотивуючи це тим, що в 2005 році він домовився з відповідачами про
купівлю належної їм квартири АДРЕСА_1, яка знаходилась в заставі у
«УкрСиббанку».

9 серпня 2005
року його дружина ОСОБА_5. внесла в банк необхідну суму на погашення боргу
відповідачів, 26 грудня того ж року передала ОСОБА_1. гроші за квартиру та отримала довіреність на продаж
квартири, а наступного дня між ними був укладений договір купівлі-продажу
вказаної квартири.

Посилаючись на
те, що відповідачі до цього часу безпідставно мешкають в відчуженій квартирі,
позивач просив зобов'язати їх не чинити йому перешкод в користуванні квартирою
та виселити відповідачів з квартири без надання іншого житла.

Відповідачі
звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4. та ОСОБА_5. про визнання
договору купівлі-продажу недійсним на підставі ч.3 ст.238 ЦК України,
мотивуючи це тим, що вказані особи є подружжям. Згідно ч.1 ст.60 СК України
майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної
сумісної власності. Посилаючись на те, що ОСОБА_5., укладаючи від їх імені
договір купівлі-продажу квартири зі своїм чоловіком, діяла, в тому числі і в
своїх інтересах, а гроші за відчужену квартиру їм не передала,ОСОБА_1 просили
їх позов задовольнити.

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 березня
2007 року позов ОСОБА_4. задоволено, а в задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідачі ставлять питання про скасування рішення суду, як постановленого
з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового
рішення.

Перевіривши
матеріали справи, законність та обгрунтованість рішення суду, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до
вимог ст.ст.213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм
правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи
рішення, суд виходив з того, що в серпні 2005 року сторони досягли домовленості
про купівлю-продаж належної відповідачам квартири, яка була передана в заставу
АППБ «Аваль» в забезпечення кредитних зобов'язань. Оскільки відповідачі не
могли виплатити борг по кредитному договору, сторони дійшли згоди про погашення
подружжям ОСОБА_4 боргу ОСОБА_1
перед банком.

2

27 грудня того ж року вони уклали
договір купівлі-продажу вказаної квартири за 14771 гр., п.6 якого свідчить про відсутність у продавців будь-яких претензій
фінансового характеру до покупця.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення для
справи та належно не перевірені доводи сторін з цього питання.

З матеріалів справи вбачається, що заставодержателем належної відповідачам
квартири, на підставі договору застави №1410-В/1
від 16 жовтня 2003 року, був АКІБ «УкрСиббанк», а не АППБ «Аваль» і між
сторонами не було договору про погашення боргу ОСОБА_1. подружжям ОСОБА_4 перед банком.

Так з пояснень ОСОБА_1. видно (а.с.87), що в 2005 році вони
досягли домовленості з ОСОБА_4 про продаж спірної квартири
за 11500 доларів. За 7000 доларів він хотів купити іншу квартиру, а решту суми
направити на погашення боргу. Не було умов про те, що борг по кредиту банку
буде погашати ОСОБА_4 Така умова була тільки виказана
агентом по нерухомості.

Аналогічні пояснення про відсутність вказаного договору давали ОСОБА_3.
(а.с.87 зв.) та ОСОБА_2. (а.с.88).

ОСОБА_5. суду поясняла (а.с.89 зв.), що в неї не було доручення від ОСОБА_1 на погашення боргу банку, а було доручення тільки на
вирішення питання про продаж квартири. Проте вона думала, що має право й на погашення боргу, тому й сплатила банку від імені ОСОБА_1 3800 доларів. 2000 доларів та
7000 гр. вони передалиОСОБА_1, а ще 3800 доларів повинні були сплатити після звільнення
квартири.

Всупереч вимогам ст.215 ЦПК України, суд вказані доводи сторін залишив без
уваги і доказів які б спростовували їх у рішенні не
навів. Фактично суд не з'ясував, які ж саме правовідносини склалися між сторонами і що було підставою для внесення
ОСОБА_5 від імені ОСОБА_1. певних сум до банку.

Суд не залучив АКІБ «УкрСиббанк» до участі в справі та не з'ясував, яка
саме сума боргу по договору кредиту значилась заОСОБА_1., на підставі чого банк приймав платежі за цим договором від сторонньої особи, яка фактично була внесена
сума ОСОБА_5. та за погашення якого виконавчого напису вона сплатила
банку 360 гр. (с.с. 13,64).

Залишив суд без уваги і пояснення учасників справи про те, що в укладенні
угоди між сторонами приймав участь агент по
нерухомості, не встановив його особу та місце знаходження, не залучив до участі в справі та не вислухав його пояснення
по обставинам справи.

Судом також не з'ясовані істотні умови договору купівлі-продажу спірної
квартири, а саме: фактична ціна квартири, за яку
відповідачі продали її позивачу, сума, яку вони отримали від ОСОБА_4 а також
сума, яку позивач їм ще не передав.

За таких обставин рішення суду не може вважатися законним та обгрунтованим
і підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у
разі неявки в судове засідання однієї з сторін
або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей
що їм врученні повістки.

З матеріалів справи вбачається, що по даній справі перша Павлоградська
державна нотаріальна контора є третьою особою. Проте,
повістки їй, в передбаченому ст.76 ЦПК України порядку не вручалась і причини неявки до суду її представника належним чином не
перевірялись, проте справа була розглянута за відсутності вказаної особи, що є
підставою для скасування рішення відповідно до п.3 ст.311 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції та частковому задоволенню апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.3.
ст.311, 313,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5
березня 2007 року скасувати і справу направити
на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.