РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28"
березня 2007 року                                                                       м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                   Фединяка
В.Д.,

суддів:                                                             Соколовського
В.М., Матківського Р.Й.,

секретаря                                                        Юрків
І.П.,

за
участю:                                                       відповідачки
ОСОБА_1.,

її адвоката
ОСОБА_3.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Яремчанського
міського суду від 16 січня 2007 року, -

встановила:

У квітні
2006 року ОСОБА_2звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_1про стягнення 5403 грн. заборгованості по заробітній
платі, посилаючись на те, що з жовтня 2004 року перебувала у трудових
відносинах з відповідачкою. Згідно укладеного між сторонами трудового договору,
зазначала позивачка, її заробітна плата як майстра-перукаря за домовленістю з
роботодавцем визначена у розмірі 296,25 грн. щомісячно. Проте, вказувала
позивачка, відповідачка ОСОБА_1. не виплачувала належну їй заробітну плату,
починаючи з часу укладення трудової угоди і відмовляється виплатити грошову
компенсацію за невикористану відпустку при звільненні 31 березня 2006 року з
роботи.

Позивачка
вважала, що ОСОБА_1. порушує її право на оплату праці, тому просила
задовольнити позов.

Рішенням
Яремчанського міського суду від 16 січня 2007 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2
4241,24 грн. заборгованості по заробітній платі та 202,68 грн.
компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати. В решті позову
відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій
ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення і відмовити ОСОБА_2. у
задоволенні позову, посилаючись на те, що за виконану роботу нараховувалась і
нею виплачувалась заробітна плата позивачці. Розрахунково-платіжні відомості
про виплату заробітної плати вона зберігала на робочому місці в журнальному
столику салону-перукарні „Еліт". Однак, 25 лютого 2006 року з приміщення
салону-перукарні позивачка ОСОБА_2забрала майно на суму 7204 грн. та
документацію по веденню приватним підприємцем ОСОБА_1. підприємницької
діяльності та виплаті заробітної плати. Зазначених обставин сум не було
враховано при вирішенні спору у справі. На думку апелянта, помилковим є
посилання суду на те, що невиплата заробітної плати позивачці встановлена
вироком суду від 21 червня 2006 року, оскільки вказаний вирок стосується
невиплати заробітної плати ОСОБА_4., а не позивачці.

Справа №
22-ц-375/2007р.                                                     Головуючий
у І інст. Гребик Л.В.

Категорія
40                                                                             Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

2

Порушенням
процесуального права апелянт вважає те, що суд не дав оцінки письмовим доказам
про перевірку підприємницької діяльності ОСОБА_1., по закінченню якої не
виявлено порушень законодавства щодо невиплати заробітної плати найманим нею
працівникам.

У
судовому засіданні ОСОБА_1. апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити
подану нею скаргу.

Заслухавши
пояснення апелянта, дослідивши письмові докази, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2і стягуючи з ОСОБА_1. 4241,24 грн. заборгованості по заробітній
платі та 202,68 грн. компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати
суд першої інстанції виходив з того, що з 1 березня 2005 року по 31 березня
2006 року відповідачка не виплачувала позивачці заробітну плату, внаслідок чого
порушено терміни виплати заробітної плати.

Такий висновок
суду не відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

За
змістом ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

З
матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2з відповідачкою ОСОБА_1. з 26 жовтня 2004 року перебувала
у трудових відносинах і виконувала роботу перукаря з оплатою праці 296,25 грн.
щомісячно. Про те, що позивачці по березень 2005 року виплачувалась заробітна
плата ОСОБА_2не
оспорює.

Згідно
ч. 1 ст. 1 Закону України „Про оплату праці" встановлено, що заробітна
плата -це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Відповідно
до ст. 15 КЗпП України заробітна плата виплачується регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць
через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Судом
встановлено, що з березня 2005 року по день звільнення з роботи позивачці
ОСОБА_2. нараховувалась і виплачувалась заробітна плата за виконану нею роботу
відповідно трудового договору від 26 жовтня 2004 року.

Зазначений
факт підтверджується даними, які містяться: у довідці за шість місяців,
починаючи з квітня по вересень 2005 року, яка видана ОСОБА_2. 24 жовтня 2005
року для пред'явлення у відділ субсидій (а.с. 112); в акті №35 планової
перевірки своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати внесків на
загальнообов'язкове держане пенсійне страхування (а.с. 105); індивідуальній
відомості позивачки ОСОБА_2(а.с. 109); довідці про заробітну плату та інші
доходи позивачки (а.с. 173-176); відновленої книги нарахування та виплати
заробітної плати підприємця ОСОБА_1. (а.с. 147-172).

Судом не
приймаються до уваги доводи ОСОБА_2про те, що їй з березня 2005 року по 31
березня 2006 року не виплачувалась заробітна плата, так як відсутні платіжні
відомості з підписом позивачки про отримання зарплати, оскільки 25 лютого 2006
року позивачка біля 18 год.
самовільно проникла в салон-перукарню „Еліт", звідки вчиняючи
самоуправство, забрала з приміщення перукарні належне їй майно та фінансові
документи щодо підприємницької діяльності відповідачки. Даний факт
підтверджується копією вироку Яремчанського міського суду від 10 жовтня 2006
року; постановою про порушення кримінальної справи проти ОСОБА_2(а.с. 146),
інформацією у місцевій пресі з цього приводу (а.с. 111).

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає
вимогам закону і підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 3 ст. 309 ЦПК
України з відмовою у задоволенні позову ОСОБА_2. за безпідставністю позовних
вимог.

3

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення
Яремчанського міського суду від 16 січня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове
рішення.

Відмовити
ОСОБА_2до ОСОБА_1про стягнення 4299,68 грн. заборгованості по заробітній платі
за безпідставністю позовних вимог.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду
України.