У х в а л а

і м е н е м
у к р а ї н и

21 березня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Пшонки М.П.,

суддів:                  Костенка А.В.,                 Лященко Н.П.,

Патрюка М.В.,                Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Баранівського відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду від 18 травня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що внаслідок професійного захворювання став інвалідом другої групи і
втратив 65 % професійної працездатності. Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Баранівського районного суду від 18 травня 2004 року, залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2004
року, у задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі позивач ставить питання про скасування постановлених у справі
судових рішень і направлення справи на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи судові рішення, суди виходили з того, що моральна шкода
відшкодовується лише у разі настання страхового випадку, під яким розуміється
нещасний випадок на підприємстві або професійне захворювання, з настанням яких
і виникає право на отримання страхового забезпечення.

Судом було зазначено, що відповідно до ст. 3 Прикінцевих положень Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” (далі - Закон) Баранівське відділення Фонду державного
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України не може бути відповідачем, а ним повинен бути власник
підприємства.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог п. ”е” ст. 21, ст. 28 Закону у разі настання страхового
випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку відшкодувати
страхові виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння
потерпілому.

Під час розгляду справи, а також з акта огляду МСЕК НОМЕР_1 встановлено, що
3 квітня 2001 року позивачу встановлено професійне захворювання, яке отримане
під час роботи на фарфоровому заводі та призвело до втрати ним 68%
професійної  працездатності і його
визнано інвалідом другої групи. Таким чином, ОСОБА_1 отримав право на
відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Пункт 3 ст. 34 Закону передбачає обов'язок Фонду відшкодувати працівнику
моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, яка не спричинила втрату
потерпілим професійної працездатності.

Тобто, вищезазначене положення Закону не позбавляє застрахованого
працівника, який втратив професійну працездатність, права на відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, і не виключає
обов'язок Фонду відшкодувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, у
випадках тимчасової чи стійкої втрати потерпілим професійної працездатності.

Частиною першою Закону також передбачено відшкодування моральної
(немайнової) шкоди незалежно від відшкодування майнової шкоди, і це є одним зі
способів захисту немайнових прав працівника.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що Фонд державного
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України не може бути відповідачем у цій справі, є необґрунтованим
виходячи з вищезазначених положень чинного законодавства.

Це підтверджується також роз'ясненнями Конституційного Суду України, даними
в Рішенні від 27 січня 2004 року №1-рп/2004.

Ураховуючи
наведене, керуючись статтями 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баранівського районного суду від 18 травня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2004 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Пшонка

Судді:

А.В. Костенко   Н.П. Лященко   М.В. Патрюк   Ю.В. Прокопчук