Справа №22ц-901 /07                                     Суддя
першої інстанції Тихонова
Категорія 40                                                     Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 квітня 2007
року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого:                                                                Козаченка
В. І.,

судців:                                                              Довжук
Т.С., Лівійського І.В.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю:
позивача ОСОБА_1. та
представника відповідача Курбанової Л.Ф.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на
рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2007 р. за позо­вом ОСОБА_1до Державного
підприємства науково-виробничий ком­плекс газобудування „Зоря" - „Машпроект"
(далі - ДП НВКГ
„Зоря" - „Машпроект")
про поновленні на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
та мораль­ної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

28 листопада 2006
р.ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП НВКГ „Зоря" -„Машпроект"
про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного про­гулу
та моральної шкоди.

Позивач
зазначив, що з 26 липня 1961 р. працював у
відповідача на різних посадах, а з 02
квітня 1996 р. - шліфувальником
деталей та інструменту абразивними кругами сухим способом 6 розряду цеху №96. Наказом
керівника ДП НВКГ „Зоря" -
„Машпроект" від 01
червня 2005 р. його
звільнено з роботи на підставі п. 1
ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за
скоро­ченням штату працівників).

Вважаючи своє
звільнення незаконним, оскільки, на його думку, воно проведено відпо­відачем з
порушенням вимог ч. 2 ст. 40 та ст. 492 КЗпП
України, позивач просив поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу та 10000
грн. мора­льної шкоди.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2007
р. позовні ви­моги ОСОБА_1.
залишені без задоволення.

В апеляційній
він, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають зна­чення для
справи, та порушення норм матеріального і процесуального права при вирішенні
справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким повністю
задовольнити його позов.

Вислухавши суддю
- доповідача,
пояснення сторін, дослідивши надані сторонами до­кази та перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія судців
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої
інстанції, в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав належну оцінку доказами, які надали сторони, і дійшов
вірного ви­сновку, що відповідно до ч. 1
ст. 233 КЗпП
України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного у місті суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про
звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

2

Згідно ст. 234 КЗпП України,
поновлення судом строків, установлених статтею 233 цьо­го Кодексу, можливе лише у разі пропуску таких
строків з поважних з поважних причин.

Як видно з
матеріалів справи та правильно встановлено місцевим судом, позивач, який
працював у відповідача шліфувальником деталей та інструменту абразивними
кругами су­хим способом 6
розряду цеху №96, був
звільнений з роботи 01 червня 2005 р. за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - у зв'язку зі
скороченням штату.

Звільняючи ОСОБА_1., відповідач,
на порушення вимог ч. 2 ст. ст. 40 КЗпП Украї­ни,
не запропонував йому іншу роботу. В зв'язку з чим, звільнення позивача було
проведено з порушенням встановленого законом порядку.

Однак, отримавши
трудову книжку та наказ про звільнення 01
червня 2005
р.,ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі
лише 28 листопада
2006 p., про­пустивши,
таким чином, встановлений ч. 1
ст. 233 КЗпП
України, строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Заяв про
поновлення пропущеного строку, до винесення районним судом рішення по справі,
позивачем зроблено не було.

Його посилання в
апеляційній скарзі на пропуск указаного строку з поважних причин безпідставні,
оскільки доказів такого суду не надано.

За таких
обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1. не підлягають
задоволенню через пропуск ним без поважних причин місячного строку звернення до
суду в справі про звільнення.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити,
а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2007 р. - залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.