АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
27 грудня  2007 року
Колегія суддів апеляційного суду Чернігівської
- судді
суддів:
Лакізи Г.П., Євстафіїва О.К., Скрипки А.А., Шемець Н.В.
розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом першого заступника прокурора
Черкаської області в інтересах держави в особі
Черкаського обласного управління Відкритого акціонерного товариства
“Державний ощадний банк України” до ОСОБА_1таОСОБА_2про стягнення матеріальної
шкоди та заборгованості по кредитному договору, за касаційною скаргою першого заступника
прокурора Черкаської області на рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 22 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 20 червня 2006 року,
в с т а н о в и л а :
Рішенням Шполянського районного
суду Черкаської області від 22 березня 2004 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2006 року, в позові першого
заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі філії
Черкаського обласного управління Відкритого акціонерного товариства “Державний
ощадний банк України” до ОСОБА_1таОСОБА_2про стягнення матеріальної шкоди та
заборгованості по кредитному договору відмовлено.

У касаційній скарзі перший
заступник прокурора Черкаської області
просить скасувати судові рішення і винести нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

____________________________

Справа № 33ц-кп-971, № рядка статзвіту -37

Головуючий у першій інстанції -
Мішін М.І.

Доповідач в апеляційній інстанції - Бурлака В.О.

Доповідач - Лакіза Г.П.

Заслухавши
доповідь
судді,
ознайомившись
з   матеріалами   справи,

колегія суддів вважає, що
касаційна
скарга підлягає задоволенню частково, а судові рішення по даній справі
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Судами першої та апеляційної
інстанції встановлено, що постановою Шполянського районного суду Черкаської
області від 11 серпня 2005 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4в
скоєнні злочинів, передбачених ч.ч. 3,4,5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.2 ст.364, ч.2
ст.366 Кримінального кодексу України, ОСОБА_3в скоєнні злочинів, передбачених
ч.ч. 3,4,5 ст.191, ч.3 ст.209 Кримінального кодексу України, ОСОБА_5в скоєнні
злочинів, передбачених ч.ч. 3,5 ст.191, ч.3 ст.209 Кримінального кодексу
України, було закрито щодо ОСОБА_4 в зв'язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.12-15). Вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 2
вересня 2005 року ОСОБА_3 було визнано винною в скоєнні злочинів, передбачених
ч.ч. 3,4,5 ст.191, ч.3 ст.209 Кримінального кодексу України, ОСОБА_5 - в
скоєнні злочинів, передбачених ч.ч. 3,5 ст.191, ч.3 ст.209 Кримінального
кодексу України (а.с.122-190).

Згідно названих постанови та вироку
суду, ОСОБА_4, який працював керуючим Шполянським відділенням ВАТ „Державний
ощадний банк України”, шляхом зловживання службовим становищем та за попереднім
зговором з головним бухгалтером даного відділення ОСОБА_3 і заступником
головного бухгалтера відділення ОСОБА_5, в період з 2001 по 2004 роки
розтратили та заволоділи чужим майном, заподіявши ВАТ „Державний ощадний банк
України” збитки на загальну суму 205373 грн. Заявлений Черкаським обласним
управлінням ВАТ „Державний ощадний банк України” цивільний позов на суму
216732,32 грн. був залишений без розгляду, з роз'ясненням цивільному позивачу
права пред'явити позов в порядку цивільного судочинства з тих мотивів, щоб
розглянути одночасно вимоги до ОСОБА_3 і ОСОБА_5, та правонаступників майна
померлого ОСОБА_4 (а.с.188,189). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області
від 8.11.2005 року вирок в частині залишення без розгляду цивільного позову
було скасовано, та справу  в частині
цивільного позову було направлено на новий розгляд. Рішенням Шполянського
районного суду Черкаської області від 23 січня 2006 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
на користь ВАТ „Державний ощадний банк України” було стягнуто 93621,16 грн.
солідарно, та з ОСОБА_3 - 70405,55 - індивідуально (а.с.20-21). Враховуючи, що
загальна сума збитків, заподіяних банку, становить 205373 грн., а з ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 на користь ВАТ „Державний ощадний банк України” стягнуто всього
164026,71 грн., розмір невідшкодованої шкоди становить 41347 грн. Суд
апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що за обставин даної справи
спадкоємці ОСОБА_4 можуть нести матеріальну відповідальність лише в межах
вказаної суми.

Відмовляючи в
задоволенні позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вказаних вище
протиправних дій ОСОБА_4, суди виходили з того, що позивач пропустив визначений
у ст.1281 Цивільного кодексу України строк пред'явлення кредитором вимог до
спадкоємців; що позивачем не визначено обсяг майна, одержаного спадкоємцями у
спадщину; що спадкоємці офіційно не прийняли спадщину. Проте такі висновки
судами ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Так,
відповідно до вимог ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який
постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270
цього Кодексу (тобто протягом шести місяців), він не заявив про відмову від
спадщини. Проте судами вказану норму права застосовано не було.

Згідно вимог
ч.2 ст.1281 Цивільного кодексу України, кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини (а не від дня відкриття спадщини), пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку
вимоги. Проте названа норма матеріального права не була правильно застосована,
оскільки судами взагалі не було з'ясовано, коли кредитор (тобто позивач по
даній справі) дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4

Суд
апеляційної інстанції не зважив на те, що висновок суду першої інстанції щодо
відсутності даних про вартість успадкованого майна ґрунтується на неповно
з'ясованих обставинах справи, що мають суттєве значення для її вирішення.

Крім того,
згідно з позовною заявою (а.с.3-4), прокурором в інтересах держави в особі
Черкаського обласного управління ВАТ “Державний ощадний банк України”  були заявлені також вимоги про стягнення з
відповідачів як із спадкоємців ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в
сумі 6222,84 грн., яка була стягнута з ОСОБА_4 на користь Шполянського
відділення ВАТ „Державний ощадний банк України” за рішенням Шполянського
районного суду Черкаської області від 18 лютого 2005 року. Проте висновки суду
щодо вирішення вказаних позовних вимог в рішенні суду відсутні.

Згідно з правилами ч.1 ст. 335 ЦПК
України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Зважаючи на наведене, ухвалені по
справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись Законом України від 22
лютого 2007 року № 697-V "Про внесення змін до Закону України "Про
судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ", підпунктом 2 пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України "Про судоустрій  України", ст.ст. 323, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області,

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу заступника прокурора Черкаської області - задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 22 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 20 червня 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до Шполянського районного
суду Черкаської області в іншому складі суддів.

.

Ухвала
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Н.С.Хромець

Судді:

Г.П.Лакіза

О.К.Євстафіїв  А.А.Скрипка  Н.В.Шемець