УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня місяця 21 дня                                         Колегія
суддів судової палати

у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого -
судді Курської А.Г.,  суддів - Горбань В.В.,

Шаповалової
О.А.,  при секретарі - Сафіній Ф.Ф.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до спеціалізованого
санаторію Міністерства охорони здоров'я України імені А.П. Чехова про поновлення на
роботі та стягнення допомоги на оздоровлення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ялтинського міського суду від
02 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

16
листопада 2006 року ОСОБА_1  звернулась
до суду з позовом до спеціалізованого санаторію Міністерства охорони здоров'я
України імені А.П. Чехова
про поновлення на роботі та стягнення допомоги на оздоровлення,  зазначивши,
що вона працювала палатною медичною сестрою в санаторії МОЗ України ім.  А.П. Чехова і 13.11.2006 року була звільнена
за п.3  ст.  40 КЗпП України за систематичне невиконання
обов'язків,  прояв грубості стосовно
хворих санаторію,  залишення робочого
місця раніше закінчення строку роботи без поважних причин. Звільнення вважає
незаконним,  проведеним без належної
перевірки всіх обставин та причин.

Рішенням
Ялтинського міського суду від 02.02.2007 року в позові ОСОБА_1 до
спеціалізованого санаторію Міністерства охорони здоров'я України імені А.П. Чехова про поновлення на
роботі відмовлено.

На
вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,  в якій просить його скасувати та направити
справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Доводи апелянта
зводяться до того,  що наказ № 159-к від
13.11.2006 року за підписом головного лікаря Циганій О.Д. про її звільнення з
посади медичної сестри палатної був виготовлений до засідання профспілкового
комітету,  тому рішення членів комітету
було заздалегідь визначене. На момент звільнення вона була тимчасово
непрацездатна,  про що свідчить довідка
із лікарні і направлення на лікування. Проте лікарняний лист вона отримала
після звільнення 14.11.2006 року,
оскільки пішла у хворому стані на засідання профкому. Вважає,  що причиною її звільнення стали неприязні
стосунки з медичної сестрою Сосновською О.А.,
а щодо скарги хворого ОСОБА_2,  то
вона спростовує факт грубого відношення до нього. Просить звернути увагу,  що вона 27 років працювала в санаторії,  виконувала добросовісно свої обов'язки,  є опікуном онука.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  позивача ОСОБА_1,  представників відповідача - спеціалізованого
санаторію Міністерства охорони здоров'я України імені А.П. Чехова,  перевіривши матеріали справи,  обговоривши доводи апеляційної скарги,  вважає,
що підстав для її задоволення немає.

Справа № 22-ц-2803/2007 р.

Головуючий у 1 -ій інстанції - Романенко   В.В.

Доповідач
-                Шаповалова О.А.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог,  суд виходив з їх необґрунтованості і
недоведеності Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними,  оскільки вони відповідають матеріалам
справи,  фактичним обставинам і не
суперечать вимогам норм процесуального права,
ст 212,  213,  215 ЦПК України та матеріальному закону -ч
3ст 40 КЗпП України

Відповідно
до п 3 іл 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений па невизначений строк,
може 6ути розірваний власником або уповноваженим ним органом ) випадку
систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків,  покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення

Із
матеріалів справи убачаються,  що
ОСОБА_1працювала у спеціалізованому санаторії МОЗ України імені А И Чехова медичною сестрою
палатною на 0, 75 ставки

Наказом
головного лікаря спеціалізованого санаторію МОЗ України імені Л П Чехова № 43 від 03 05
2006 року  за грубе ставлення до хворих
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  які знаходилися на оздоровленні в
санаторії,  що відбулося 17 04 2006
р,  медсестрі палатній ОСОБА_1оголошена
догана Від ознайомлення з зазначеним наказом ОСОБА_1(відмовилась,  про що було складено акт від 06 05 2006 року (а с 60,  42) Даний наказ позивачка ні у комісію по
трудових спорах,  ані в суд не
оскаржила,  дострокове зняття!
дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1не
застосовувалось

Наказом
головного лікаря санаторію від 03 07 2006 року № 58 за порушення трудової
дисципліни,  яке виразилось в залишенні
роботи раніше часу,  встановленого
графіком роботи,  медсестрі палатній
ОСОБА_1оголошена догана 3 даним наказом вона була ознайомлена та в тексті
наказу вказала про свою незгоду з накладенням дисциплінарного стягнення (a d 59)
Зазначений наказ позивачкою також не був оскаржений,  стягнення достроково знято не було

2
листопада 2006 року головному лікарю санаторію ім Чехова в м Ялта надійшла
скарга від інваліда 1-і групи ОСОБА_2,
який лікувався у санаторії,  на
дії чергової медичної сестри1 ОСОБА_1,
що виразилися у грубому ставленні до хворого (а с 35)

За
підсумками проведення службового розслідування по скарзі ОСОБА_2від 03 11 2006
року було встановлено порушення трудової дисципліни з боку ОСОБА_1,  яке виразилося у грубому,  некоректному ставленні до хворого,  що призвело до погіршення стану його здоров'я
(а с 43-44)

Відповідно
до витягу з протоколу № 7 засідання профспілкового комітету і адміністрації
спеціалізованого санаторію ім Чехова
від 13 11 2006 р профспілковим комітетом була надана згода адміністрації
санаторію щодо звільнення сестри медичної палатної ОСОБА_1за п Зет 4С КЗпП
України (а с 45)

Наказом
головного лікаря санаторію від 13 112006 року № 159-к за систематичне
невиконання без поважних причин обов'язків,
покладених трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку,  медичну сестру палатну ОСОБА_1з 13 листопада
2006 року було звільнено за п 3 ст 40 КЗпП України (а с 33)

Розглядаючи справу,
суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги роз'яснення п 23
Постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами
трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами,  внесеними постановами від 01 04 1994 р №
4,  від 26 10 1995 р № 18 та від 25 05
1998 р № 15),  відповідно до якого при
звільненні працівника за підставами,
передбаченими п 3 ст 40 КЗпП,
враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення,  які встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково,  і з дня накладення яких до видання наказу про
звільнення минуло не більш одного року

з

Суд
першої інстанції,  перевіривши доводи
позивачки,  дійшов правильного
висновку,  що вони є безпідставними,  оскільки заходи дисциплінарного
стягнення,  застосовані до ОСОБА_1,  були накладені на неї протягом одного року,  не були оскаржені або зняті достроково.
Вказані обставини свідчать про систематичність невиконання позивачкою без
поважних причин обов'язків,  покладених
на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку

Колегія
суддів вважає,  що позивачка на засадах
змагальності відповідно до вимог
ст.  10 ЦПК України не довела,  що діями відповідача її право порушено. Щодо
відповідача,  то його заперечення проти
позову є обгрунтованими,  виходячи з
наступного.

Згідно з
функціональними обов'язками,
затвердженими головним лікарем санаторію,  медична сестра відповідає за виконання
лікарських призначень хворим,  за прийняте
по чергуванню медичне майно,  медикаменти
та інструментарій. Медична сестра зобов'язана,
зокрема,  здійснювати прийом та
здачу чергувань у присутності постової медичної сестри,  приймати від хворих заяви та скарги,  віддавати необхідні розпорядження черговому
персоналу і приймати заходи щодо усунення недоліків в обслуговуванні хворих.
Саме за порушення цих обов'язків на позивачку були накладені дисциплінарні
стягнення.

Колегією
суддів порушень порядку застосування дисциплінарних стягнень до медичної сестри
ОСОБА_1  з боку адміністрації санаторію
не встановлено. Позивачці до накладення дисциплінарних стягнень було
запропоновано дати письмові пояснення,  а
про накладення стягнень було оголошено в наказах та повідомлено ОСОБА_1  під розписку.

Так,  до накладення першого стягнення наказом № 43
від 03.05.2006 року адміністрація санаторію зажадала від ОСОБА_8  надати письмові пояснення. Згідно з актом від
21.04.2006 р. (а.с.  41),  докладною працівників санаторію Котсалайнен
Л.Т і Лавриненко Н.Д. від 21.04.2006 р. (а.с.
38) та докладною від 28.04.2006 p.,  підписаною працівниками санаторію Ветровим
А.Л.,  Котсалайнен Л.Т.,  Новикової Ю.Б. та Сосновської О.А.,  медична сестра ОСОБА_8  надати пояснення з приводу скарги хворих від
17.04.2006 р. відмовилась (а.с.  39).
Зазначений наказ був пред'явлений їй для ознайомлення,  однак відповідно до акту від 06.05.2006 р.
(а.с.  42) ОСОБА_8  з наказом № 43 від 03.05.2006 р. ознайомитися
відмовилася.

Щодо
накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1
наказом № 58 від 03.07.2006 р.,  то даних,  які б свідчили про порушення порядку
застосування такого стягнення,  у
матеріалах справи немає. З наказом про накладення стягнення у виді догани
медична сестра ОСОБА_1  була ознайомлена
під розпис та на тексті наказу написала свої заперечення з цього приводу
(а.с.  59).

З
приводу факту порушення трудової дисципліни,
яке виразилося в грубому,
некоректному ставленні до хворого ОСОБА_2,  за яке в наступному була звільнена
позивачка,  їй було запропоновано надати
письмові пояснення,  на що нею була
написана докладна - пояснення від 24.10.2006 р. та 4.11.2006 р. (а.с.  57). Після ознайомлення з наказом № 159-к від
13.11.2006 р. позивачка хоча і виразила з ним незгоду,  однак самого факту вчинення дисциплінарного
проступку не оспорювала,  просила надати
їй випробувальний строк,  обіцяла,  що більш таке не повториться (а.с.  33).

Таким
чином,  порядок застосування
дисциплінарних стягнень відносно ОСОБА_1 ,
передбачений  ст.  149 КЗпП України,  відповідачем був дотриманий.

Щодо доводу апелянта про те,  що її "було звільнено під час тимчасової
непрацездатності,  що відповідно до
ч.3  ст.
40 КЗпП України не допускається,
то такий довід не заслуговує на увагу. Наявними , ро справі доказами
підтверджується,  що у день звільнення
ОСОБА_1  була на роботі,  була запрошена на засідання профспілкового
комітету та була особисто присутня на ньому,
що не оспорювала сама позивачка. Про це також свідчить наявність її
особистого підпису та заперечень на наказі
про   звільнення   від
13.11.2006   року   (а.с
39,    33).   Листок
тимчасової

непрацездатності   ОСОБА_1
був виданий вже після її звільнення,  тобто 14 11 2006
року (а с 55)

Довід
позивачки про те,  що її звільнення
відбулося в порушення ст 184 КЗпП України без урахування того,  що вона є опікуном свого внука,  колегія суддів вважає безпідставним Позивачка
в обгрунтування цього доводу ніяких доказів не надала І! твердження,  навпаки,
спростовується листами начальника служби у справах неповнолітніх № 643
від 12 07 2006 року,  згідно з яким вона
позбавлена опікунських обов'язків,  та
від 01 09 2006 року № 891,  яким
адміністрацію санаторію повідомляють про звільнення ОСОБА_1від виконання таких
обов'язків,  рішенням виконкому
Ялтинської міської Ради № 1623, від 12 10 2006 р „Про звільнення від
опікунських обов'язків ОСОБА_1 над малолітнім ОСОБА_9 (ас 31 об),  листом тимчасово виконуючого обов'язки
командира військової частини №> 75976 від 03 08 2006 року № 73J9,  із якого убачається,  що син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,  проживає разом з батьками Таким чином,  гарантії,
зазначені у ст 184,  186-1 КЗпП
України,  у тому числі,  щодо заборони звільнення осіб,  що які виховують дітей без матері,  з ініціативи власника або уповноваженого
органу,  на позивачку не поширюються

Отже,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те,  що звільнення Позивачки
за п 3 ст 40 проведено з дотриманням вимог закону

Безпідставними
вважає судова колегія і доводи позивачки про необхідність стягнення з
відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення Згідно з п 5 розділу V Колективного
договору між,  профспілковою організацією
і адміністрацією санаторію ім Чехова
на 2004J2008
роки матеріальна допомога на лікування оздоровлення виплачується всім
співробітникам санаторію у розмірі 1 посадового окладу 1 раз на рік (а с 80) Наказом №
67-к від 18 05 2006 р ОСОБА_1була надана допомога у зв'язку з захворюванням у
розмірі окладу (ас 73)
Таким чином,  своє право на отримання
матеріальної допомоги у 2006 році позивачка вже використала

Щодо інших
доводів,  викладених в апеляційній скарзі
позивачки ОСОБА_1,  то вони не
спростовують правильність зроблених судом першої інстанції висновків і не
містять правових підстав для скасування рішення суду,  оскільки висновки суду відповідають фактичним
обставинам справи,  вимогам закону і
підтверджуються достовірними доказами,
яким суд дав належну оцінку

Зважаючи
на це,  судова колегія погоджується з
рішенням суду,  яке ухвалено з
додержанням норм матеріального і процесуального права,  відповідає вимогам ст 213 ЦПК України,  а апеляційну скаргу ОСОБА_1щодо п поновлення
на роботі та стягнення матеріальної допомоги відхиляє,  як безпідставну

Згідно з
ч 1 ст 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо іизнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 304,
307,  308,  313,
314,  315,  317,
319 ЦПК України,  судова колегія
Судової палати,

УХВАЛИЛА

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити Рішення Ялтинського міського суду від 02 02 2007 року
залишити без змін Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту и проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подалі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Верховного суду України

Головуючий,  суддя