Справа № 22ц -1876/2007 р.                   Головуючий
у 1-й інстанції Чірков Г.Є.
інстанції Коцюрба О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
вересня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого -
Мережко М. В.

Суддів                - Коцюрби О.П.,  Голуб С. А.

При секретарі -
Козак І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерно-комерційного
банку соціального розвитку „Укрсоцбанк" на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 02 квітня 2007 року по справі за цивільним
позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк" в
особі представника ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про стягнення заборгованості,  за зустрічним позовом ОСОБА_3до
Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк",  третя особа: ОСОБА_2про визнання договору
недійсним.

Заслухавши
доповідь судді Апеляційного суду,
пояснення сторін,  вивчивши
матеріали цивільної справи,  доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів,  -

встановила:

Представник
позивача звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з даним
позовом,  посилаючись на порушення
ОСОБА_2. договірних зобов'язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів,  забезпечення виконання яких за договором
поруки покладено на ОСОБА_3.,  що є
підставою для стягнення з них солідарно суми заборгованості та неустойки в
уточненому розмірі 72 082.31 грн.

ОСОБА_3.
звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,  третя
особа: ОСОБА_2про визнання договору поруки недійсним,  вказуючи на те,  що його зміст суперечить вимогам   Закону
України   «Про  забезпечення
вимог  кредиторів  та
реєстрації обтяжень». Просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням
Вишгородського районного суду Київської області від 02 квітня 2007 року в
задоволені позовних вимог Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку
«Укрсоцбанк» відмовлено,  а зустрічний
позов ОСОБА_3. задоволено.

Не
погоджуючись з вказаним рішенням,
Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк"   подав до суду апеляційну скаргу в якій
просить рішення суду скасувати та ухвалити нове,  яким задовольнити позовні вимоги,  так як вважає,  що висновки Вишгородського районного суду
Київської області не відповідають обставинам справи,  судом порушено норми матеріального та
процесуального права.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3.,  Вишгородський районний суд Київської області
виходив з того що 18 січня '2006 року АКБ
«Укрсоцбанк» надав ОСОБА_2. кредит на придбання автомобіля «Пежо - 407 СТ
2.0 Е» 2005 року випуску в розмірі 156491 грн. зі сплатою 16% на рік,  про що з ним було укладено кредитний договір
№28 згідно якого ОСОБА_2. придбав у ТОВ «Ілта» автомобіль «Пежо - 407 СТ 2.0 Е»
2005 року випуску,  вартість якого
складала 154 430.37 грн. і такий 17 січня 2006 року застраховано виходячи із
названої вище суми.

Вказаний
договір забезпечено договором застави транспортного засобу від 19 січня 2006
року із заставною вартістю,  що
відповідає сумі кредиту,  а також
договором поруки від 07 серпня 2006 року,
укладеним з позивачем по основному позові ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,  згідно з яким,  останній поклав на себе обов'язок майнового
поручителя.

28
квітня 2006 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу
ОСОБА_4видано виконавчий напис на звернення стягнення на вищевказаний
автомобіль у розмірі зазначеному в договорі застави,  внаслідок порушення ОСОБА_2. зобов'язань щодо
повернення кредиту.

Частина
вимог банку за кредитним договором задоволено шляхом звернення стягнення на
заставлене майно,  тобто за домовленістю
з ОСОБА_2.,  який 29 травня 2006 року
видав довіреність представнику банка на реалізацію даного автомобіля.

Разом з
тим,  в матеріалах справи відсутня
інформація про домовленість кредитора з боржником стосовно звернення стягнення
на заставлене майно. Крім того,  договір
поруки з ОСОБА_3. укладено в той час,
коли ОСОБА_2. порушив договірні зобов'язання,  а позивач по основному позову мав намір
задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Укладаючи
цей договір,  позивач всупереч п. 3.3
даного договору не повідомив поручителя про наявні на той час відомості про
порушення зобов'язань з боку ОСОБА_2.,
що тягли за собою відповідальність поручителя,  що передбачено п. 3.1 договору.

Крім
вказаного,  спірний договір підписом
ОСОБА_2. не скріплено.

06
листопада 2006 року представник банка видав довіреність третій особі на
реалізацію автомобіля «Пежо-407 СТ 2.0 Е»,
реалізувавши у такий спосіб заставлене майно та задовольнивши вимоги за
кредитним договором у сумі 111 010.46 грн. При цьому ціна  автомобіля при його реалізації є меншою від
вказаної в договорі,  яка в
передбачений  законом спосіб не
визначалася й за домовленістю сторін не погоджувалася.

За
змістом  ст.  2 Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрації обтяжень особою,
поряд з боржником,  яка має
виконати на користь обтяжувала забезпечене обтяженням зобов'язання,  є і майновий поручитель за таким
зобов'язанням.

Статтею
27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» на
позивача покладено обов'язок письмово повідомляти боржників про намір звернути
стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку разом
із визначенням конкретного передбаченого для цього Законом способу,  що вчинюється разом з реєстрацією таких
відомостей в Державному реєстрі.

При
цьому,  відповідно до  ст.  22
Закону,  обтяжував і боржник повинні
досягти згоди про максимальний розмір вимоги,
яка забезпечується обтяженням і позивач повинен був повідомити відповідачів
про реалізацію заставленого майна,  але
вказаних вимог Закону він не виконав.

Законом   України
«Про   забезпечення  вимог
кредиторів  та  реєстрації
обтяжень»  врегульовано детальну
процедуру,  способи і строки звернення
стягнення на заставлене майно з його подальшою реалізацією. Їх недотримання
позивачем,  разом з посиланням на
домовленість про інше,  на вимогах закону
не ґрунтується і безпосередньо призвело до порушення прав боржників,  унаслідок реалізації заставленого майна не в
передбачений Законом спосіб,  за значно
меншою ціною від початкової,  визначеної
умовами договору,  яка за правилами
згаданого Закону не встановлювалася.

Згідно  ст. 6 ЦК
України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства,  якщо в цих
актах прямо вказано про це,  а також у
разі,  якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Стаття
13 ЦК України
зобов'язує осіб при здійсненні своїх прав утримуватись від дій,  які могли б порушити права інших осіб,  а також не допускати дії пов'язані із
зловживанням правами в інших формах.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те,  що позивач
вийшов за межі наданих йому прав,
покладених на нього обов'язків не виконав і допустив порушення прав
відповідачів,  а тому на законних
підставах відмовив йому в задоволенні позовних вимог та задовольнив зустрічний
позов ОСОБА_3.

Посилання
позивача в апеляційній скарзі на невідповідність висновків Вишгородського
районного суду Київської області при ухваленні рішення обставинам справи,  порушення судом норм матеріального та
процесуального права,  невірне
застосування норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрації обтяжень» є помилковим спростовуються доказами,  які є в матеріалах цивільної справи.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення Вишгородського районного суду Київської
області від 02 квітня 2007 року в межах доводі викладених в апеляційній скарзі
то вимог,  заявлених в позовній
заяві,  колегія суддів не вбачає підстав
для його скасування та задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
312,  313,  314,
315 ЦПК України,  колегія суддів
,  -

ухвалила:

Апеляційну   скаргу
Акціонерно-комерційного
банку   соціального розвитку
„Укрсоцбанк" відхилити.

Рішення
Вишгородського районного суду Київської області від 02 квітня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.