Справа №22ц-414/07р.                                                   Головуючий
в 1 інстанції Лядова Т.Р.
категорія 23                                                                      Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 квітня 2007 року колегія судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду м. Севастополя в складі:

головуючого    - Клочка
В.П.

суддів                                 -
Птіціної В.І., Сундукова В.М.

при секретарі - Федоніні Є.О. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1. на рішення
місцевого суду Ленінського району М.Севастополя від 10 листопада 2006р. по
справі за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2., ОСОБА_3., ПП „Севавтотранс" про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1в листопаді 2003р. звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного підприємства „Севавтотранс" про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди відповідно у розмірах 2312,42 грн та 3000 грн,
завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 27 червня
2003р. з вини водія ОСОБА_3., що керував належним відповідачеві ОСОБА_2.
транспортним засобом „Мерседес-Бенс", НОМЕР_1. В результаті ДТП автомобілю
позивача завдані механічні пошкодження, вартість ремонту яких складає ціну
позову.

Рішенням суду позов задоволено частково, постановлено
стягнути з приватного підприємства „Севавтотранс" на користь ОСОБА_1 у
відшкодування матеріальної шкоди 2312,42 грн, моральної шкоди - 1500 грн та
судові витрати, а всього 4106 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду
скасувати як таке, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам
матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, доводи скарги, колегія
вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що
відповідальність по відшкодуванню завданої позивачеві в результаті
дорожньо-транспортної пригоди шкоди має нести володілець джерела підвищеної
небезпеки - приватне підприємство „Севавтотранс".

З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки
вони зроблені на підставі повного та всебічного розгляду всіх обставин справи,
з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.1187 Цивільного Кодексу України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

2

Як вбачається з абзацу 2 п.4 Постанови пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року №6 „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", під володільцем
джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права
власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності тощо).

З матеріалів- справи видно, що 27.07.2003р. відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_1. та ОСОБА_3., який
керував автомобілем марки „Мерседес-Бенц" держномер НОМЕР_1. Вина водія
ОСОБА_3. у порушенні правил дорожнього РУХУ? що спричинили ДТП, встановлена
постановою судді місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від
12.08.2003р.

З договору оренди транспортного засобу від 08.05.2002р.
вбачається, що власник автомобіля „Мерседес-Бенц" ОСОБА_2передав його у
користування приватному підприємству „Севавтотранс" на строк до
31.12.2005р. (а.с.45).

З путнього листа №2 40007 на перевезення пасажирів по
маршруту №12 по м. Севастополю випливає, що на момент ДТП автомобілем
керував перебуваючий у договірних відносинах з ПП „Севавтотранс" ОСОБА_3.
(а.с.4б), автомобіль з володіння ПП „Севавтотранс" не вибував.

Суд правильно оцінив вищевикладене та прийшов до висновку
про необхідність стягнення завданої шкоди з юридичної особи, яка на підставі
договору оренди володіла транспортним засобом, відхиливши вимоги про стягнення
шкоди з власника та водія автомобіля.

Доводи скарги про неможливість стягнення суми збитку з
відповідача через його ліквідацію були предметом розгляду суду першої інстанції
та не знайшли свого підтвердження, оскільки на даний момент до єдиного
державного реєстру запису про припинення юридичної особи не внесено, а тому
остання не вважається ліквідованою.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга, в силу
ч.1 ст.308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без
змін.

Керуючись
ч.1 ст.308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_1відхилити.

Рішення місцевого суду Ленінського району М.Севастополя
від 10 листопада 2006р. - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.