Справа № - 2231 - 2007 р.                                     Головуючий
у    1-й    інстанції
Категорія - 21                                                           Доповідач - Суржик М.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада
2007 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді -Кіселик С.А.

суддів -Франко В.А., Суржик М.М.

при секретарі - Липі А.О. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства * Східний гірничо-збагачувальний
комбінат* Смолінська шахта та
ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня
2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства * Східний гірничо-збагачувальний
комбінат* Смолінська шахта (далі Схід-ГЗК), третя особа - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі (далі Фонд) про
відшкодування моральної шкоди. Крім того, просив поновити йому тримісячний строк звернення до суду з позовом.

Позивач зазначив, що протягом 14 років 10 місяців працював на Смолінській
шахті Схід ГЗК, де в шкідливих умовах праці отримав
захворювання, які визнані професійними і йому
встановлено другу групу інвалідності і 35% втрати працездатності безстроково.

Через професійні захворювання і втрату працездатності він переживає
моральні страждання, які пов'язані з
постійним болем, неможливістю займатися улюбленими справами, обмеженістю в спілкуванні, потребою медикаментозного
догляду, тому вважає, що йому заподіяна моральна шкода, яку він
оцінює в 100000 грн., і просить їх стягнути на його користь.

Рішенням суду позов задоволено частково, стягнуто на користь позивача
15000грн. моральної шкоди.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Схід ГЗК просить його
скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог, оскільки судом порушені норми матеріального права,
неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Зокрема, зазначили,
що підприємство не є належним відповідачем, оскільки відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( далі по тексту Закон) обов'язок щодо відшкодування
шкоди покладено на Фонд. Крім того,
вважає, що позов подано з порушенням тримісячного строку згідно ст..233 КЗпП України та визначений судом розмір відшкодування
є необгрунтованим та завищеним.

ОСОБА_2 також не згоден з рішенням суду, а тому в апеляційній скарзі просить позов його задовольнити повністю, оскільки судом не в повній
мірі враховані його моральні страждання.

Заслухавши
доповідача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню,
а скарга Схід ГЗК відхиленню, рішення суду зміні з наступних підстав.

2

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо правовідносин між сторонами і правильно застосував норми матеріального
права, що регулюють дані
правовідносини, і доводи апеляційної скарги СхідГЗК не спростовують висновків
суду.

Відповідно до ст.. 1,21,28,34 Закону передбачено, що
обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди працівникові при
стійкій втраті працездатності у разі пошкодження здоров*я на виробництві,
було покладено на Фонд.

Згідно з п.27 ст.77 Закону України *Про державний бюджет України на 2006
рік*, дію зазначеного Закону в частині відшкодування моральної шкоди було
призупинено на 2006 рік.

Відповідно до Закону України №717-V від 23 лютого 2007 року Фонд був звільнений від обов'язку
щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст.. 153 КЗпП України, забезпечення
безпечних та нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, установах, організаціях покладається на власника або
уповноваженого ним орган.

Ст..237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування
власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Суд 1-ої інстанції правильно встановив факт спричинення позивачеві
пошкодження здоров'я і втрати працездатності
при виконанні ним трудових обов'язків, і саме з цих підстав позивач вимушений докладати додаткових зусиль для
організації свого життя через постійний біль та хворобу, що свідчить про
доведеність заподіяння моральної шкоди позивачу.

За таких обставин, покладання обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди на
відповідача відповідає обставинам справи та Закону.

В той же час колегія суддів погоджується, що, визначаючи розмір завданої
шкоди та визначаючи суму, що підлягає
стягненню, суд першої інстанції дану суму занизив.

Як вбачається з матеріалів справи, в 1993 році позивачу було встановлено
50% втрати працездатності та 3-ю групу
інвалідності. Під впливом шкідливих факторів у позивача виникло захворювання у вигляді периферичного раку середньої долі
правої легені, визнаного інститутом медицини праці
Академії медичних наук України від 19 січня 2006 року професійними захворюванням. Висновком МСЕК від 21 лютого 2006 року
позивачу було встановлено 2-у групу інвалідності та 35 % втрати працездатності.

Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, враховуючи
глибину фізичних та душевних страждань,
колегія судців дійшла висновку, щодо необхідності збільшення суми,  яка підлягає  стягненню, з 10000грн. до 45000грн.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди згідно з висновком МСЕК від
21 лютого 2006 року виникло в період дії ст..77 Закону України *Про державний
бюджет України на 2006 рік* , який призупинив дії
положень Закону, тому позивач був позбавлений можливості звернутись з позовом до суду. Закон України №717-V набув чинності 23 лютого 2007 року,
а в травні 2007 року позивач звернувся до суду. Колегія
суддів вважає, що доводи скарги про порушення
позивачем строків, передбачених ст..233 КЗпП України, є безпідставними.

Підлягає стягненню з відповідача відповідно ст..88 ЦПК України, Декрету
Кабінету Міністрів України *Про державне
мито* судовий збір в сумі 8.50грн. та 30грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч.2 ст. 153, ст..237-1 КЗпП України,
керуючись ст.. ст.. 303,
307,309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства * Східний гірничо-збагачувальний комбінат*
Смолінська шахта відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25
вересня 2007 року змінити.

3

Стягнути з Державного підприємства * Східний гірничо-збагачувальний
комбінат* Смолінська шахта на користь ОСОБА_2
на відшкодування моральної шкоди 45000( сорок п*ять тис.)грн.
та на користь держави судовий збір в сумі 8.50грн. та 30грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців до Верховного Суду України.