Справа № 22-988/2007 р.                    Головуючий суддя
1 інстанції: Доля В.А.
Суддя-долові дач : Демянчук С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

25 жовтня 2007
року                                                                                                     м. Рівне

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в
складі:

Головуючого судді: Буцяка З.І.

суддів : Демянчук С.В., Григоренка М.П.

при секретарі: Колесовій Л.В.

з участю сторін,
їх представників ОСОБА_3,
ОСОБА_4, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 02 липня 2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні,
виселення та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів, -

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2007 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Припинено право
власності ОСОБА_1 на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1, в зв"язку з чим
виселено ОСОБА_1 із займаної квартири.

Визнано право
приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з
депозитного рахунку НОМЕР_1 територіального управління державної судової
адміністрації в Рівненській області на користь ОСОБА_1 17671, 25 грн.
компенсації частки у спільному майні.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 821,34 грн. вартості проведених будівельно-технічної
та почеркознавчої експертиз.

Відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 про те, щоб визнати незаконним заповіт від 02 лютого
2000 року згідно якого квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу.

В поданій
апеляційній скарзі вказує, що при винесенні зазначеного рішення судом першої
інстанції  не з"ясовано всі
обставини по справі, при

2

розгляді справи були допущені порушення ст. 31 ЦПК
України та ст. 6 Закону України „Про статус суддів".

Зазначає, що суд
застосував акт експертної оцінки спірної квартири за цінами, які діяли на ринку
нерухомості в осінньо-зимовий період. Ціни на ринку нерухомості на даний час
(червень-липень 2007 року) надмірно зросли тому ціна даної квартири не
відповідає дійсності.

Просив скасувати
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2007 року і
ухвалити нове рішення згідно якого квартиру АДРЕСА_1 розділити між ним та
ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному. Судові витрати також розділити між сторонами
пропорційно отриманим часткам квартири.

В поданих на
апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_2 вказує на законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення
залишити без змін.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених
в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено,
що 2 лютого 2000 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно
якого квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 ( а.с. 34).

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла і відповідно до свідоцтва про права на спадщину за заповітом
ОСОБА_2 передано у власність 78 частини квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1, згідно
статті 1241 Цивільного кодексу України, як повнолітній непрацездатній дитині
померлої, було передано 18 частини квартири ( а.с. 26).

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним заповіту від 2
лютого 2000 року з тих підстав, що ОСОБА_5 на момент складання заповіту не
усвідомлювала своїх дій та не могла керувати, суд першої інстанції обгрунтовано
виходив з того, що згідно показів нотаріуса ОСОБА_6 на момент складання
заповіту ОСОБА_5 усвідомлювала свої дії та могла керувати ними. Дані обставини
підтверджує і висновок посмертної психолого
- психіатрична єзпертизи ( а.с. 89 - 91) , яка дослідивши медичну
документацію ОСОБА_5 не знайшла даних про психічний стан ОСОБА_5 на момент
складання заповіту, а тому немає підстав вважати ОСОБА_5 такою, що не могла
усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також правильним
є висновок суду першої інстанції і про відмову ОСОБА_5 в вимогах про визнання
незаконним заповіту від 2 лютого 2000 року з тих підстав, що ОСОБА_5 не підписувала
оспорюваного заповіту. Так, відповідно до показань нотаріуса ОСОБА_6 ,
допитаної судом в якості свідка, саме ОСОБА_5 підписала власноручно цей
заповіт. Такі   показання   свідка
узгоджуються   і   з
висновком   почеркознавчої

3

експертизи (а.с. с.
83 - 86) , де зазначено , що підпис у заповіті вчинений вірогідно ОСОБА_5

За встановлених
обставин колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею право приватної
власності на квартиру в цілому, та про припинення право власності ОСОБА_1 на
1/8 частини спірної квартири, що повністю узгоджується з положеннями ст.365 ЦК України. Так,
частка ОСОБА_1 в спірній квартирі є незначною, становить 4,6 метрів квадратних
загальної площі, або 2, 25 метрів квадратних житлової площі. Згідно висновку
будівельно - технічної експертизи ( а.с. 101 - 112) квартира неподільна.
Спільне користування квартирою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є неможливим, тому що
квартира однокімнатна, вони різнополі, між ними склались неприязні стосунки.
Крім того, встановлені обставини свідчать, що припинення права власності на
частку в спірній квартирі не завдасть
істотної шкоди інтересам останнього, як співвласника.

Оскільки,
відповідно до статті 48 Закону України „Про власність" власник має право
вимагати усунення порушень його права власності, а такі перешкоди мають місце,
тому суд обгрунтовано задовольнив вимоги щодо усунення перешкод в користуванні
власністю.

Щодо даних
висновків , суд першої інстанції навів відповідні мотиви і докази, з якими
погоджується і апеляційна інстанція.

Оскільки
обставини на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо невідповідності
висновків суду обставинам справи, були предметом перевірки судом першої
інстанції в повному обсязі відповідно з вимогами цивільно-процесуального
законодавства і судом не встановлено обставин порушень норм матеріального права
при постановленні рішення, тому вони не заслуговують до уваги.

Безпідставними є і доводи ОСОБА_1
про неправильне визначення вартості спірної квартири, оскільки в суді першої
інстанції була проведена судова технічно-будівельна експертиза, яка останнім в
суді не оспорювалась. Будь-яких підстав для сумнівів в вартості спірного житла
, визначеної висновком експертири в колегії суддів немає.

Відповідно до
норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ
з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів
заслуговуючих на увагу і спростовуючих висновки суду позивач суду не надав.

Поскільки доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд
першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи,
з"ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване
правильне по суті рішення

4

суду з одних лише формальних
міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного
рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
чинності.