Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

Справа № 2-1916/2007 рік

12 грудня 2007 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області
в

складі головуючої: Янжули С.А.

при секретарі: Лиман Н.П.

з участю представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача Ілющенко
Анни Анатоліївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Тернівці,

В С Т А Н О В И В :

20.11.2007 року позивач ОСОБА_1 заявив позов до відповідача - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівці про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працював в тяжких та
шкідливих підземних умовах вугільної промисловості на шахті «Дніпровська»
(підприємства ВАТ «Павлоградвугілля») біля 30 років за різним фахом і був
травмований, підтвердженням нещасного випадку на підприємстві є Акт Н-1 №17 від
23.03.2001 року та отримав професійне захворювання, підтвердженням є Акт П-4
від 26.07.2005 року.

Первинно був оглянутий на МСЕК 27.06.2001 року, де йому встановлено 10%
втрати професійної працездатності по травмі і за висновком МСЕК від 27.09.2005
року первинно-повторно йому встановлено 60% (50%+10%) втрати працездатності і
визнано інвалідом 3 групи безстроково з 22.09.2005 року.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Тернівці постановою від 29.08.2001 року
за №41 та постановою №1002 від 31.10.2005 року призначив йому одноразову
допомогу та щомісячну грошову суму в зв'язку з втратою працездатності згідно
довідок МСЕК. Моральна шкода йому не відшкодована.

Таким чином у 43 роки свого життя він став інвалідом і не здатним до
фізичної праці. Виявлене захворювання та отримана травма спричиняють йому
фізичні та моральні страждання.

В зв'зку з втратою професійної працездатності вважає, що йому спричинена
моральна шкода, оскільки фізичний біль, душевні страждання, переживання,
викликані професійним захворюванням та отриманою травмою стали невід'ємною
частиною його існування; він втратив професійну працездатність; в працездатному
віці став інвалідом, втратив можливість повністю реалізувати свої можливості;
постійно змушений приймати лікарські препарати; постійно відчуває наслідки
професійної хвороби; стан його здоров'я став незадовільним; часто лікується
стаціонарно та амбулаторно; у нього сильні болі в суглобах та хребті,
безспокійний сон, став нервовим та дратівливим; йому не можна займатися
домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; втратив
впевненість у майбутнє, відчуває депресивний стан ці захворювання залишаться до
кінця життя.

Це доставляє йому маральні страждання., які він оцінює у 92 000 грн із
розрахунку: 460 грн. (мінімальна заробітна плата) х 200 = 92000 грн.

Просить суд стягти з відповідача на його
користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 92 000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Тернівці позовні  вимоги Купріянова П.В. не визнала, так як
вони незаконні, необгрунтовані та не підлягають задоволенню,  надала суду заперечення, в судовому засіданні
пояснила, що зупинення дії абз.4 ст.1 (в частині матеріальної шкоди
застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу, коли стався страховий
випадок), підпунка “е” ст.28, частини 3 ст.34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності”
від 23.09.1999 року №1105-Х1У здійснено з 01 січня 2006 року та з 01 січня 2007
року відповідно Законами України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та
“Про Державний бюджет України на 2007 рік”.
З 21 березня 2007 року Законом України “Про внесення змін до Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку…” від 23.02.2007 року №717-У дія вищевказаних статей припинена та,
взагалі, їх вилучено із тексту самого Закону. Припинення дії статей Закону
України від 23.09.1999 року №1105-Х1У, регулюючих питання відшкодування
моральної шкоди, мало місце у 2007 році, тобто після огляду позивача МСЕК 08
листопада 2006 року.

Закони та інші нормативно-правові акти, згідно ст.58 Конституції України,
не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи. Якщо цивільні правовідносини виникли раніше
та регулювалися актами цивільного законодавства, яке втратило чинність, то
новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, які
виникли після моменту введення їх в дію (ч.3 ст.5 ЦК України). Іншими словами,
акти цивільного законодавства діють тільки на майбутнє та не використовуються
до правовідношень, які виникли раніше. Позовна заява і по формі і по змісту
надана з порушенням вимог ст.120 ЦК України - не надані докази, які б
підтверджували обставини, викладені в позові.

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд
вважає встановленими наступні обставини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в
аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку -
тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну
шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права
застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої
умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі
ст.ст.1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі
в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності.

Поясненнями представників сторін, матеріалами справи встановлено, що
позивач тривалий час працював в тяжких
та шкідливих підземних умовах праці вугільної промисловості на
підприємствах ВАТ “Павлоградвугілля”.

За час роботи був травмований 21.03.2001 року, що підтверджується актом №17
про нещасний випадок від 23.03.2001 року, та одержав професійне захворювання:-
радікулопатія шийна та попереково-крижова, згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 26.07.2005 року.

Висновком первинної МСЕК від
27 червня 2001 року йому було встановлено 10% стійкої втрати працездатності по
травмі правого ока згідно акту форми  Н-1
№ 17 від 23 березня 2001 року з повторним оглядом 20.06.2002 року; 10.07.2002
року при повторному огляді йому було встановлено 10% стійкої втрати професійної
працездатності безстроково. За висновком первинно-повторної МСЕК від 27.09.2005
року йому сукупно встановлено 60% стійкої втрати професійної
працездатності  та третю групу
інвалідності безстроково, із них - 50% - по профзахворюванню радикулопатія -
первинно, 10% - травма 21.03.2001 року - повторно.

ВВД ФССНВУ в м.Тернівці позивачу призначені страхові виплати, але моральна
шкода йому не відшкодована.

Оскільки позивач є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»,
згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача
входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в
відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в зв'язку з одержаною
травмою і вказаним профзахворюванням, встановленням стійкої втрати 60%
профпрацездатності в 43-х річному віці,
необхідність лікування, встановленою, оскільки вищевказані обставини
свідчать про отримання ОСОБА_1 травми, профзахворювання,  та його наслідками моральних страждань та
переживань (хвилювань), оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його
подальшого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує,
характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних на
виробництві травми та профзахворювання, тривалості лікування, встановлення
інвалідності в працездатному віці, втрату можливості його повної трудової та
соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих
зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя,
суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 потрібно стягнути з
відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 30 000 грн. за
встановлені 60% втрати професійної працездатності від травми та
профзахворювання.  При цьому суд враховує,
що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200
мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності
на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з
мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого
мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, які діють на момент розгляду справи, становить 92 000 грн. /460 грн.
- мінімальна заробітна плата Х 200/.

Поскільки ОСОБА_1 втрачено 60% профпрацездатності по травмі, згідно акту
розслідування №17 від 23.03.2001 року на підприємстві, первинного висновку МСЕК
від 27 червня 2001 року  з цього приводу
та повторного висновку МСЕК від 10.07.2002 року про стійку втрату 10 %
профпрацездатності та профзахворюванню, згідно акту розслідування від
26.07.2005 року на підприємстві, первинно-повторного висновку МСЕК від
27.09.2005 року про стійку втрату профпрацездатності сукупно 60%, із них
повторно по травмі  правого ока 10% та
первинно по профзахворюванню радикулопатія 50%, тобто висновки МСЕК з приводу
травми і профзахворювання, дати яких є датами страхових випадків, настали уже
після 01 квітня 2001 року, тобто  уже
після введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату працездатності», з урахуванням вказаних позивачем та
встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та
виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає
можливим стягнути на його користь 30 000
грн.

Суд враховує, що  страхові
випадки  з позивачем настали з 27 червня
2001 року та  27 вересня 2005 року, коли
йому вперше було встановлено стійку втрату
професійної працездатності у зв`язку з травмою та  профзахворюванням і з цього часу у нього
виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з того,що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло
з 27 червня 2001 року та з 27 вересня 2005 року, дія  Закону України  «Про державний бюджет на 2006 рік; Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про загальнообов»язкове державне  соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійних захворювань,які спричинили втрату
працездатності», яким були виключені статті Закону стосовно обов`язку
відшкодування Фондом моральної шкоди, який набрав чинності з 20 березня 2006 року,
на правовідносини сторін не поширюється,тому посилання  відповідача
на вказані Закони як на підставу відмови
у задоволенні позовних вимог суд вважає необгрунтованими.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

З урахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу
моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як одну із
передбачених Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.8, ч.3 ст.22
Конституції України, ст.ст. 1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності»,- суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Тернівка на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять
тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Тернівка витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу,
пов'язаного з розглядом цивільної справи у розмірі 1 (одна)  гривня 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в апеляційний суд
Дніпропетровської області може бути подано через Першотравенський міський суд
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.А.ЯНЖУЛА.