Справа № 2-839/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 грудня 2007 року Самарський районний суд міста
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді                  Католікяна
М.О.,

при секретарі                          Синенко
М.О.,

з участю:

- позивачаОСОБА_1.;

- представника
позивача ОСОБА_3.;

- відповідачаОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство
Самарського району міста Дніпропетровська, про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

26 березня 2007 року позивач звернувся до суду із цим
позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є наймачем
квартири АДРЕСА_1 Відповідач є сином покійної дружини позивача. У грудні 2003
році дружина позивача померла, а у 2004 році відповідач став мешкати в іншому
місці. У квартирі, де він зареєстрований, він не проживає. Вказані обставини
явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання відповідача
таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с.а.с. 3, 4).

У судовому засіданні позивач, його представник позов
підтримали у повному обсязі.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, пояснивши,
що між сторонами склалися стійки неприязні стосунки, а тому він не може бути
визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того,
раніше він періодично приїздив у спірну квартиру і теперішнього часу він мешкає
у ній.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана
у найом позивачеві, про що свідчать довідки третьої особи

№ 1255 від 26.02.2007 р., № 2083 від 11.05.2007 р.
(а.с.а.с. 5, 22).

16 серпня 1969 року між позивачем таОСОБА_4 (після
одруження - ІНФОРМАЦІЯ_1) було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва
про шлюб, виданого 16.08.1696 р. Любимівською сільською радою
Дніпропетровського району Дніпропетровської області (актовий запис № 14) (а.с.
28).

Раніше у квартирі мешкали та були зареєстровані позивач,
його дружина та її син (відповідач у справі) (а.с. 27).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 29.12.2003 р. відділом реєстрації
смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського міського управління юстиції
(актовий запис № 10054) (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_4 між сторонами на побутовому ґрунті
виникли стійкі неприязні стосунки, постійно виникали конфлікти, про що свідчать
пояснення сторін.

Теперішнього часу у спірній квартирі зареєстровані та
проживають фактично сторони, про що свідчать довідки третьої особи № 1255 від
26.02.2007 р., № 2083 від 11.05.2007 р. та пояснення сторін (а.с.а.с. 5, 22).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Житловим
кодексом Української РСР.

В силу ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени
сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями,
що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасової відсутності
наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шести місяців, цей строк у випадку спору може бути продовжено судом.
Наведені положення ст. 71 ЖК УРСР ширше тлумачить та підтверджує Пленум
Верховного Суду України у своїй постанові від 12.04.1985 р. № 2.

Судом було встановлено, що у позивача з відповідачем
після смерті матері останнього склалися неприязні стосунки. Дотепер вони також
не примирилися, про що свідчать їх пояснення, текст позовної заяви тощо.

У свою чергу позивач не підтвердив належним чином свої
твердження про відсутність відповідача за місцем проживання без поважних
причин.

На думку суду, показання допитаних у судовому засіданні
свідків щодо відсутності відповідача більше шести місяців за місцем реєстрації
є безпідставними, оскільки вони не є мешканцями спірної квартири і не можуть
достовірно знати про усі приїзди відповідача. Натомість той факт, що відповідач
теперішнього часу мешкає у квартирі (проти чого не заперечував позивач), а
також його твердження про періодичні приїзди до спірної квартири спростовують
зазначені показання свідків.

Крім того, суд критично ставиться до доданих позивачем до
позову актів про непроживання відповідача у квартирі, оскільки вони складені
виключно мешканцями будинку, що свідчить про їхню суб'єктивність, а печаткою третьої особи скріплені лише для
посвідчення підписів на них (а.с.а.с. 6, 8).

Ураховуючи встановлені судом обставини, співвідношуючи їх
з приведеними вище нормами, суд доходить висновку про те, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 64, 71 Житлового кодексу Української
РСР, ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1у позові до ОСОБА_2, третя особа - Комунальне
виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Самарського району міста
Дніпропетровська, про визнання особи такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя: