Справа
№33ц-678кс/07                     Категорія
суді першої інстанції Гресько В.А. Доповідач Матківська М.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада
2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючого                Матківської М.В.,

суддів:                           Глєбова І.К.,                          Оніщука В.В.,

Чорного В.І.,                                                                Морозовського
В.І.

На підставі
Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій
України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ" від
22.02.2007 року, розглянувши в судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Ємільчинської районної державної
адміністрації про поновлення на роботі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ємільчинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2005 року
та на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 січня 2006 року, -

встановила:

В вересні 2005
року ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до відділу освіти Ємільчинської районної
державної адміністрації про поновлення на роботі. Зазначила, що з 2001 року
вона працювала на посаді вчителя початкових класів Рихальської
загальноосвітньої школи. 27.08.2002 року вона була переведена на посаду
директора Сербо-Слобідської загальноосвітньої школи. Наказом відділу освіти
Ємільчинської районної державної адміністрації № 96-к від 31.08.2005 року її
звільнено з посади директора за п. 1 ст. 41 КЗпП України: за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків, що виявилося у внесенні до табелів на заробітну
плату неправдивих відомостей щодо нарахування заробітної плати, на підставі
постанови Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 червня 2005
року про закриття відносно неї кримінальної справи по її звинуваченню за ст.
ст. 191 ч. 2, 366 ч. 1 КК України в зв'язку із звільненням її від кримінальної
відповідальності за ст.1 п. "є", ст. 6 Закону України "Про
амністію". Таке звільнення вважає незаконним, оскільки кримінальна справа
закрита і від кримінальної відповідальності вона звільнена, тому за такі її дії
можлива лише дисциплінарна відповідальність, для застосування якої спливли
визначені законом строки.

Рішенням
Ємільчинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2005 року в
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Житомирської області від 25 січня 2006 року рішення місцевого
суду залишено без зміни.

В обґрунтування
касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий
розгляд.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню, а ухвалені судові рішення -скасуванню з направленням
справи на новий розгляд у суд першої інстанції з таких підстав.

Відмовляючи в
позові, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1. вчинила злочини,
передбачені ст. ст. 191 ч. 2, 366 ч. 1 КК України, за які була притягнута до
кримінальної відповідальності та звільнена від неї постановою Ємільчинського
районного суду Житомирської області від 29 червня 2005 року на підставі ст. 6
п. 4, ст.282 КПК України, ст. 6 Закону України "Про амністію" від
31.05.2005 року. Факт скоєння злочину не потребує доказуванню в судовому
порядку, оскільки був доказаний під час розгляду кримінальної справи 29.06.2005
року. Тому її звільнення із посади директора Сербо-Слобідської
загальноосвітньої школи на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України проведено у
відповідності з вимогами закону.

Апеляційний суд
погодився з таким висновком суду першої інстанції, залишивши рішення суду без
зміни.

Проте з такими
висновками суду погодитися не можливо.

Згідно з п. 1
ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого
ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм
власності.

Відповідно до
вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.1 постанови від 29.12.1976 року № 11
"Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до
ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Стаття 61 ЦПК
України зазначає підстави звільнення від доказування. Зокрема, такою підставою
може бути тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які являються
обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій
особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 4 ст. 61 ЦПК України). Процесуальний
закон не передбачає звільнення від доказування на підставі постанови суду про
звільнення від кримінальної відповідальності в зв'язку із застосуванням Закону
України "Про амністію".

Таким чином,
суди першої та апеляційної інстанції неповно та неправильно встановили
обставини справи, що призвело до порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України .

За таких
обставин оскаржувані рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.
336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задоволити.

Рішення
Ємільчинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2005 року
та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Житомирської області від 25 січня 2006 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд у суд першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.