Справа № 2-3/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

5 червня 2007 року                                  Глибоцький
районний суд Чернівецької області

у складі головуючого судді                                    Бреславського О.Г.

при секретарі                                                           Ткач
О.М.

за участю представника позивача                         ОСОБА_2

та представників відповідача                                 Остафійчук Л.А. і Орловської Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
смт. Глибока справу за позовом ОСОБА_1 до Вадул-Сіретської митниці та
Державного казначейства України про стягнення моральної та матеріальної шкоди
завданої незаконними діями посадових осіб Вадул-Сіретської митниці,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою про стягнення з Вадул-Сіретської
митниці матеріальної та моральної шкоди завданої у зв'язку з її незаконним
звільненням з посади інспектора пасажирського відділу Вадул-Сіретської митниці.
В обґрунтування свого позову посилається на те, що 08 лютого 2002 року її за
ініціативою адміністрації незаконно звільнено з Вадул-Сіретської митниці на
підставі ст. 30 Закону
України „Про державну службу". Рішенням Ленінського районного суду м.
Чернівці від 22 липня 2002 року ОСОБА_1
поновлено на роботі. Вважає, що в результаті вказаних неправомірних дій
адміністрації Вадул-Сіретської митниці, погіршилося її здоров'я, у неї
розпочалася нервова криза. її покинув чоловік. Декілька раз лікувалася у
Чернівецькій психіатричній лікарні. На придбання ліків під час лікування в
Чернівецькій обласній психіатричній лікарні витратила 189 грн. 53 коп. У зв'язку із
звільненням з роботи прикладала додаткові зусилля для організації витрат на лікування
та навчання, зичила гроші у своїх батьків, так як знайомі через звільнення з
роботи відмовляли і відносилися до неї як до людини, в якої не буде звідки
повернути гроші. Вимушена була продати нові меблі за заниженими цінами. Не мала
можливості працевлаштуватися. У зв'язку зі зміною місця проживання та з
переїздом до м. Овруч та поверненням у м. Чернівці витратила 1200 грн. Всього
понесла матеріальні витрати в сумі 17489
грн. Крім того, Вадул -
Сіретською митницею їй завдано великі моральні страждання, що виразилися в
розірванні шлюбу, в утриманні одноособово сім'ї, погіршенні здоров'я,
неодноразовому лікуванні в Чернівецькій психіатричній лікарні, думки про
закінчення життя самогубством, втрати друзів, погіршення стосунків з
оточуючими, приниження її честі та гідності шляхом доведення адміністрацією
Вадул-Сіретської митниці інформації до особового складу, а також викладенням її
в апеляційних скаргах до Чернівецького апеляційного суду, якою намагалися

2

дискредитувати її як фахівця в митній справі.            Тому,    моральну
шкоду,

перенесену моральними переживаннями і стражданнями оцінює
в 100 000 грн.;
приниження її честі і гідності оцінює в 60000
грн. З огляду на викладене просила суд стягнути з Вадул-Сіретської митниці
матеріальну шкоду в сумі 17489
грн., а також моральну шкоду в сумі 160000
грн.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги щодо відшкодування
матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

Відповідач
представник Вадул-Сіретської митниці позов не визнала, оскільки вважає, що
вимоги позивача є надуманими, безпідставними та просить суд відмовити в позові
ОСОБА_1 у зв'язку зі спливом строків позовної давності та за безпідставністю.

Вислухавши
пояснення сторін, показання свідків і дослідивши матеріали справи, суд не
знаходить підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Судом
встановлено, що 08 лютого 2002 року ОСОБА_1 за
ініціативою адміністрації звільнено з Вадул-Сіретської митниці на підставі ст. 30 Закону України
„Про державну службу". Згідно рішення Ленінського районного суду м.
Чернівці від 22 липня 2002 року ОСОБА_1,
Наказом Вадул-Сіретської митниці №
141 від цього ж числа поновлено на посаді інспектора пасажирського відділу
Вадул-Сіретської митниці.

З Акту
амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 599 від 01
грудня 2006 року
вбачається, що ОСОБА_1 у лютому-березні 2002
року та травні-червні 2002
року перенесла посттравматичний стресовий розлад, з приводу якого
знаходилася на лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні з 14.02.2002 року по 07.03.2002 року, з 16.05.2002 року по 14.06.2002 року.
Захворювання, яке перенесла ОСОБА_1 у вигляді постравматичного стресового
розладу, слід розглядати, як психічну реакцію особистості у вигляді розладів
невротичного рівня, що виникла внаслідок психотравмуючої ситуації, пов'язаної
із звільненням ОСОБА_1 з посади інспектора Вадул-Сіретської митниці. З 21.09.2005 року по 26.09.2005 та з 29.09.2005 року по 20.10.2005 року ОСОБА_1
знаходилася на лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні у
зв'язку з психічним розладом адаптації, змішаної тривожної та депресивної
реакції. Цей стан слід розглядати, як стан тимчасового суб'єктивного дистресу
та емоційного розладу у невротичних проявах в період змін у соціальному
функціонуванні позивачки (втрата роботи у зв'язку із скороченням штату.

Згідно вимог ч.
З ст. 7 ЦК України
в редакції 1963 року,
ст. 258 ЦК України,
ст. 233 КЗпП
України, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", „Про застосування
судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації
громадян та організацій" до вимог про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної поширенням відомостей, що не відповідають дійсності і порочать,
гідність чи ділову репутацію фізичної або юридичної особи застосовується строк
позовної давності в один рік.

До вимог про
відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством
застосовується тримісячний строк позовної давності.

з

Отже, позивачка
ОСОБА_1 повинна була з приводу відшкодування моральної шкоди у зв'язку з
незаконним її звільненням з роботи звернутись в суд в тримісячний строк з часу
її звільнення (08.02.2002),
вона же звернулася до суду тільки в лютому 2005 року, тобто через три роки.

Аналогічно, з
приводу відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням відомостей, що не
відповідають дійсності і порочать, гідність чи ділову репутацію фізичної особи
позивачка повинна була звернутися в строк в один рік, а звернулася через три
роки. Позивачка не надала суду доказів поважності пропуску вказаних строків
позовної давності.

ОСОБА_1, в
порушення вимог ст. 10 ЦПК
України, не надала суду доказів, понесених нею витрат у зв'язку з лікуванням
тимчасових психічних розладів, зокрема, платіжні чеки про придбання нею ліків.

Надані ОСОБА_1
докази, а саме розрахунок вартості лікування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні
в ЧОПЛ з 14.02.02 по 07.03.02 та з 16.05.02 по 14.06.02, складений
адвокатом ОСОБА_2, в якому зазначено, що вартість ліків становить 189,53 грн., лист щодо
лікарських призначень, а також лист з зазначенням вартості лікарських
препаратів станом на 17.01.2005
року (а.с.23,24,34) суд не приймає до уваги, оскільки вони не є підставою
для визнання за ОСОБА_1 права на відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з понесениям витрат на
придбання лікарських препаратів, а є доказом того, що під час проходження
лікування їй призначали та рекомендували лікарські препарати.

Щодо решти вимог
про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1, зокрема витрати понесені
останньою на проживання, зміну місця проживання, продажу меблів та предметів
побуту, отримання позики задоволенню не підлягають так як вказані витрати не
перебувають у причинному зв'язку з її звільненням з роботи.

Наведені обставини підтверджуються дослідженими по справі
доказами.

Виходячи з
обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування та матеріальної шкоди, які виникли внаслідок її звільнення,
задоволенню не підлягають.

На підставі
викладеного та керуючись ч. З ст. 7
ЦК України в редакції 1963
року, ст. 258 ЦК України,
ст. 233, 237-1 КЗпП
України, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", „Про застосування
судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації
громадян та організацій" ст. 1166
Цивільного Кодексу України, ст. ст. 10,
11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

СУД,-

ВИРІШИВ:

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Вадул-Сіретської митниці та Державного
казначейства України в частині стягнення моральної шкоди завданої незаконними
діями посадових осіб Вадул-Сіретської митниці майна у зв'язку зі спливом
позовної давності, а в частині стягнення матеріальної шкоди - за не
доведеністю.

4

Рішення суду
може бути оскаржене в апеляційний суд Чернівецької області, через Глибоцький
районний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст. 295 ЦПК
України.

СУДДЯ: