Справа № 2 -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2007
року                                                   Солом'янський
районний суд м. Києва

в складі:
головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі -
Богуславець І.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1
до Державного казначейства України, Міністерства юстиції України, третя особа -
Генеральна прокуратура України про відшкодування шкоди, завданої незаконними
діями органів досудового слідства і прокуратури ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась
до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди та просить його
задовольнити.

Свої вимоги
мотивувала тим, що 05 лютого 2002 року Генеральною прокуратурою України проти
неї було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 365
ч.3 КК України.

06 лютого 2002
року її було затримано, а 08 лютого 2002 року відносно неї було обрано
запобіжний захід у вигляді взяття під варту і до 16 лютого 2002 року вона
перебувала в Київському СІЗО № 13 Державного департаменту України з питань
виконання покарань, а в подальшому відносно неї був обраний запобіжних захід у
вигляді підписки про невиїзд.

Вироком
Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2004 року вона була визнана
невинною та виправдана за ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України. Цим же вироком
були скасовані обрані відносно неї : міра запобіжного заходу - підписка про
невиїзд, арешти на майно, а також вирішено питання про повернення вилучених в
ході досудового слідства грошових коштів та матеріальних цінностей.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2004 року вказаний вирок залишений
без змін.

Ухвалою
Верховного Суду України від 04 жовтня 2005 року вирок Святошинського районного
суду м. Києва від 06.07.2004 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада
2004 року залишені без змін.

Позивач
зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України має право на
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй незаконними діями
органами прокуратури під час незаконного перебування під слідством та судом,
які тривали протягом 44 місяців.

Так, в період з
08 лютого 2002 року по 16 лютого 2002 року вона перебувала в Київському СІЗО №
13 Державного департаменту України з питань виконання покарань.

В цей час вона
знаходилась на межі нервового зриву, оскільки усвідомлювала свою невинність та
незаконність затримання.

На її утриманні
знаходився неповнолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, який
фактично залишився без опіки, оскільки його батькоОСОБА_3, позбавлений щодо
нього батьківських прав згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва
від 20 листопада 2001 року. Через її незаконне
взяття під варту 06 лютого 2002 року син пережив сильний нервовий струс та
переживання, наслідком яких став перший в житті приступ епілепсії, в зв'язку з
чим 14 лютого 2002 року його було поміщено на стаціонарне лікування у
відділення неврології лікарні "ОХМАТДИТ".

Під час її
затримання про дитину піклувалась мати позивача - ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, яка також зазнала моральних страждань, пов'язаних з порушенням
відносно її доньки кримінальної справи та взяття під варту. Вказані обставини
спровокували виникнення у неї в лютому 2002 року псоріазу. Крім того, у зв'язку
з гіпертонічним кризом на ґрунті нервового струсу з 25 лютого 2002 року по 13
березня 2002 року її мати перебувала на стаціонарному лікуванні.

Позивач також
вказала, що після звільнення з під варти 16 лютого 2002 року вона постійно
перебувала в стані стресу.

Під час
проведення її допитів, очних ставок працівниками прокуратури на неї вчинявся
психологічних тиск. Одна з очних ставок з її підлеглим ОСОБА_5. проводилась
слідчим Генеральної прокуратури України після 23 год. 00 хв., при цьому її
оточували охоронці та на руки були одягнені наручники, що було встановлено в
окремій постанові суду першої інстанції.

Пояснила, що без
будь-яких об'єктивних підстав слідчими Генеральної прокуратури України
допитувався як свідок її батько ОСОБА_6. та мати ОСОБА_4., які вимушені були
відповідати на питання її особистого життя, терпіти ганьбу та сумнів у чесному
імені своєї доньки. її батько ОСОБА_6. помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року так і не
дочекавшись її виправдання за вироком суду. Передчасну смерть батька позивач
пов'язує з психологічними стражданнями, яких він зазнав через незаконне
притягнення її до кримінальної відповідальності.

Незаконні дії
органів досудового слідства та прокуратури тривали більш як півтора роки в
зв'язку з чим вона зазнала неймовірного душевного болю та страждань. В її домі
проводились обшуки, по місцю роботи вилучались документи та матеріальні
цінності, накладались арешти на майно, проте вона продовжувала працювати в
органах державної виконавчої служби, і такі дії негативно впливали на її
репутацію, честь і гідність серед колег, підлеглих, які побоювались подальшого
спілкування з нею та можливості бути притягнутими до кримінальної
відповідальності.

У зв'язку з
нервовими переживаннями у неї погіршився стан здоров'я, за місцем роботи їй
викликалась швидка медична допомога. Через загострення захворювання на
хронічний панкреатит, розвиток нейро-циркулярної дистонії вона зазнавала
фізичних страждань.

Моральні
страждання підсилились і під час розгляду Святошинським районним судом м. Києва
кримінальної справи, порушеної відносно неї, який тривав близько року, оскільки
під час судового слідства було допитано 91 особу, які органами досудового
слідства були зазначені як свідки. Між тим, переважна більшість свідків не була
обізнана з відомостями щодо злочинів, які їй інкримінувались, до матеріалів
кримінальної справи були долучені документи, які не мали відношення до справи.

Незаконні дії
Генеральної прокуратури України спровокували пред'явлення до неї під час
досудового слідства чисельних цивільних позовів юридичних осіб, від яких в
подальших судових засіданнях вони відмовились.

В ході розгляду
справи були виявлені грубі порушення вимог Кримінального процесуального
законодавства України слідчими Генеральної прокуратури України під час
проведення досудового слідства в зв'язку з чим Святошинським районним судом м.
Києва 06 липня 2004 року була винесена окрема постанова якою суд постановив
звернути увагу Генерального прокурора України на необхідність посилення
контролю по здійсненню нагляду за виконанням законів органами дізнання і
досудового слідства, а також при перевірці справ з обвинувальним висновком та
направленні їх до суду.

В зв'язку з цим
позивач просила відшкодувати, завдану їй моральну шкоду, розмір якої вона
оцінює в сумі 220 000, 00 грн. (44 місяця х 5000,00 грн.).

Крім того,
позивач просила стягнути на свою користь за період з 20 лютого 2002 року по 16
травня 2005 року, тобто за час відсторонення її від посади, невиплачену
щомісячну надбавку у розмірі 75% від посадового окладу з урахуванням доплати за
ранг державного службовця, яка передбачена Указом Президента України від 10
грудня 1995 року "Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення
працівників органів юстиції" в розмірі 10281, 00 грн.

Таку вимогу
мотивувала тим, що в ході проведення досудового слідства 19 лютого 2002 року
начальником слідчого управління Генеральної прокуратури України була винесена
постанова про відсторонення її від посади заступника начальника - начальника
відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції м.
Києва, яку вона обіймала.

У зв'язку з
вказаною постановою начальником Київського міського управління юстиції 20
лютого 2002 року був виданий наказ № 91/03 про відсторонення її від виконання
обов'язків заступника начальника - начальника відділу державної виконавчої
служби Печерського районного управління юстиції м. Києва на час проведення
досудового слідства.

Після її
виправдання, наказом начальника Київського міського управління юстиції № 409/03
від 13 травня 2005 року її було допущено до виконання функціональних обов'язків
заступника начальника управління - начальника відділу державної виконавчої
служби Печерського районного управління юстиції м. Києва з 16 травня 2005 року.

В зв'язку з цим,
внаслідок незаконних дій органів досудового слідства нею був втрачений
заробіток за час відсторонення її від виконання службових обов'язків в період з
20 лютого 2002 року по 16 травня 2005 року у вигляді щомісячної надбавки у
розмірі 75 % від посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного
службовця, яка передбачена Указом Президента України від 10 грудня 1995 року
"Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення працівників органів
юстиції".

Крім того,
просила стягнути з відповідача понесені нею витрати в розмірі 6000,0 грн. за
надання юридичної допомоги під час проведення досудового слідства та судового
розгляду та витрати на проведення експертиз, які були сплачені за її рахунок в
розмірі 916 грн. та 277 грн. 20 коп., а всього 7193,20 грн.

В судовому
засіданні позивач неодноразово уточняла позовні вимоги та в кінцевому варіанті,
у зв'язку з проведенням судово-психологічної експертизи в резолютивній частині
якої було встановлено, що орієнтовний розмір матеріальної компенсації, завданої
моральної шкоди може становити 504 мінімальних розмірів заробітної плати,
просить стягнути завдану моральну шкоду з врахуванням даної експертизи , що
становить 231 840,00 грн., втрачений заробіток за період з 20 лютого 2002 року
по 16 травня 2005 року у вигляді щомісячної надбавки у розмірі 75 % від
посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця, яка
передбачена Указом Президента України від 10 грудня 1995 року "Про
додаткові заходи щодо матеріального забезпечення працівників органів
юстиції" в розмірі 10281,00 грн. та понесені витрати у зв'язку з наданням
юридичної допомоги та оплатою експертиз у сумі 9213,20 грн.

Відповідач -
Державне казначейство України в судове засідання свого представника не
направило, хоча було неодноразово повідомлено про час та місце розгляду справи
належним чином про що свідчать матеріали справи.

В своїх
письмових запереченнях на позовну заяву зазначило, що у разі закриття справи за
відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину право на відшкодування
шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури
і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів.

Посилання
позивача на окрему постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06
липня 2004 року в якій було встановлено наявність порушень вимог кримінального
процесуального законодавства України слідчими Генеральної прокуратури під час
проведення досудового слідства вважає необгрунтованими, оскільки даною
постановою не встановлено факту незаконності дій органів досудового слідства
відносно позивача.

Також
зазначають, що процесуальні дії слідчого управління Генеральної прокуратури не
виходили за рамки чинного законодавства України, оскільки кримінальним
процесуальним законодавством України передбачено, що саме суд, прокурор,
слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції порушити
кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх
передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у
вчиненні злочину, і до їх покарання.

Для виконання
завдань, покладених на органи досудового слідства чинним законодавством
України, їм надаються певні повноваження, в тому числі й право затримання
особи, підозрюваної у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання
у вигляді позбавлення волі, застосування запобіжних заходів до підозрюваного,
обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою ухилення їх від дізнання,
слідства або суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальній справі або
продовження злочинної діяльності, а також для забезпечення виконання
процесуальних рішень.

Враховуючи
вищенаведене, вважає, що позивач не довела належним чином факту завдання їй
моральної шкоди у розмірах, зазначених у позовній заяві, не обґрунтувала чим
підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони
заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Зазначило, що
позивачем не надано до суду обґрунтований розрахунок суми, яку вона просить
стягнути з відповідача.

Що стосується
розміру матеріальної шкоди, пов'язаної з відшкодування заробітку, вважає, що
розмір цих сум обчислюється, виходячи з середньомісячного заробітку громадянину
до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку, одержаного за час
відсторонення від роботи (посади).

Відшкодування
невиплаченої щомісячної надбавки у розмірі 75% від посадового окладу з
урахуванням доплати за ранг державного службовця, передбаченої Указом
Президента України від 10 грудня 1995 року "Про додаткові заходи щодо
матеріального забезпечення працівників органів юстиції" не передбачено
чинним законодавством.

Крім того,
зазначило, що до участі у справі необхідно притягнути слідчий відділ
Генеральної прокуратури України, а не саму Генеральну прокуратуру України,
оскільки саме ним відносно позивача проводилися слідчі дії, а тому вказана
обставина може вплинути на повноту і всебічність вирішення справи.

Представник
відповідача - Міністерства юстиції України в судовому засіданні пояснив, що
Міністерство юстиції України не повинно бути відповідачем по даній справі, при
вирішенні даного спору покладається на розсуд суду,

Представник
третьої особи - Генеральної прокуратури України в судовому засіданні вимоги
позивача в частині відшкодування моральної шкоди визнала частково, однак
зазначила, що її сума значно завищена. Представник третьої особи вважає, що для
проведення розрахунків по відшкодування моральної шкоди необхідно взяти період
з 05 лютого 2002 року по 06 липня 2004 року, тобто час з якого вона перебувала
під слідством до виправдання її судом, що становить 29 місяців, з яких з 09
лютого 2002 року по 16 лютого 2002 року вона перебувала під вартою. Саме ці обставини
є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних
наслідків, які настали внаслідок незаконних дій органів прокуратури.

Що стосується
відшкодування втраченого заробітку та витрат на правову допомогу, вважає, що
позивачем на надано відповідних доказів та розрахунків. Крім того, згідно
Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання , попереднього
слідства, прокуратури і суду» при винесенні виправдувального вироку , для
визначення розміру втраченого заробітку та витрат у зв'язку із наданням
юридичної допомоги громадянин протягом 6 місяців може звернутися до суду, який
розглядав справу по першій інстанції. Між тим, позивач у зазначеному порядку
дане питання не вирішила.

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_1. до Державного казначейства України, Державної судової адміністрації
про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства
і прокуратури було задоволено частково.

З Державного
казначейства України на користь позивача було стягнуто 210 000,00 грн.
моральної шкоди, відшкодування понесених витрат у зв'язку з наданням юридичної
допомоги та оплати експертиз у сумі 7193,20 грн., щомісячну надбавку в розмірі
75 % від посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця у
сумі 10281,00 грн., а всього 227474,20 грн. (а. с. 165-172 Т. 1)

Між тим, ухвалою
Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу Державного казначейства України
було задоволено та скасовано вищезазначене рішення суду з направленням справи
на новий судовий розгляд у зв'язку з тим, що суд не залучив до участі у справі
Міністерство юстиції України , яке представляє державу Україна в судах, та
Генеральну прокуратуру України, дії працівників якої оскаржує позивач ОСОБА_1.
(а. с. 200 Т.1)

Суд, вислухавши
сторін, дослідивши матеріали справи та співставивши їх у відповідності до вимог
чинного законодавства, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно до ст.
1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту
чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від
вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового)
слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до
ч.2 ст.1176 ЦК України
право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями
органами дізнання, попереднього(досудового) слідства, прокуратури або суду,
виникає в разі постановления
судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття
кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства, а також у разі
закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В судовому
засіданні встановлено, що 05 лютого 2002 року постановою начальника слідчого
відділу Генеральної прокуратури України проти позивача було порушено
кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 ч.3 КК України.
(а. с. 71 Т.1)

На підставі
подання про обрання підозрюваній запобіжного заходу - взяття під варту від 08
лютого 2002 року постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 9
лютого 2002 року продовжено затримання до 16 лютого 2002 року. (а. с. 67-70
Т.1)

Після звільнення
ОСОБА_1. з під варти постановою заступника начальника управління -начальника
слідчого відділу Генеральної прокуратури України від 16 лютого 2002 року
відносно неї було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. (а.
с. 74 Т.1)

Між тим, вироком
Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2004 року позивач була
визнана невинною та виправдана за ч.3 ст. 365 , ч.2 ст. 366 КК України.

Цим же вироком
були скасовані обрані щодо неї міра запобіжного заходу підписка про невиїзд,
арешти на майно, а також вирішено питання про повернення вилучених в ході
досудового слідства грошових коштів та матеріальних цінностей.(а.с.6- 34 Т.1)

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2004 року вказаний вирок залишений
без змін. (а. с. 37-64 Т.1)

Ухвалою
Верховного Суду України від 04 жовтня 2005 року вирок Святошинського районного
суду м. Києва від 06 липня 2004 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від
05 листопада 2004 року залишені без змін. (а. с. 65 - 66 Т.1)

Також
встановлено, що у зв'язку з виявленням грубих порушень вимог КПК України
слідчими Генеральної прокуратури України під час проведення досудового
слідства, Святошинським районним судом м. Києва 06 липня 2004 року була
винесена окрема постанова, (а. с. 35-36 Т.1)

Згідно ст.1
Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»
встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою,
незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної
справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи
виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами
України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та
іншими актами законодавства.

У випадках,
зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному
обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Згідно ст. 2
цього ж закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановления виправдувального
вироку суду;

Відповідно до
ст.3 вищевказаного закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках
громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові
доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші,
грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у
статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності),
конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи
досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність,
а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені
громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно ч. 1 ст.
4 даного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і
5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають
відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином
за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального
покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відповідно до
п.8 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури та суду", затвердженого наказом Міністерства
юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерством фінансів України від
04.03.1996 року №6/5/3/41 згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які
передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з
урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відстрочення від
роботи(посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як
адміністративного стягнення.

Розмір цих сум
обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення
щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів)
одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального
покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Відповідно до
п.9 цього Положення середньомісячний заробіток для визначення розміру
відшкодування шкоди обчислюється, зокрема, для робітників і службовців - у
порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. №
100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати"
та від 05.05.95 р. № 348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку
обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100".

Відповідно до
ч.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 "Про
затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати"
середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2
календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна
виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації
менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з
виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно ст. 2 Закону України
«Про оплату праці» №108/95 від 24 березня 1995 року встановлено структуру
заробітної плати, яка складаться з наступних елементів. Основна заробітна
плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для
робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова
заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові
успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати,
надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним
законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші
заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі
винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені
зазначеними актами норми.

Таким чином, суд
приходить до висновку, що надбавка входить в стуктуру заробітної плати, а тому
підлягає відшкодуванню за час відсторонення від роботи у зв»язку з проведенням
незаконних дій органами досудового слідства.

Як вбачається з
матеріалів справи, в ході проведення досудового слідства 19 лютого 2002 року
начальником слідчого управління Генеральної прокуратури України була винесена
постанова про відсторонення ОСОБА_1. від посади заступника начальника -
начальника відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління
юстиції м. Києва, яку вона обіймала.(а. с
94 Т.1)

В зв'язку з
вказаною постановою начальником Київського міського управління юстиції 20
лютого 2002 року був виданий наказ № 91/03 про відсторонення позивача від виконання
обов'язків заступника начальника - начальника відділу державної виконавчої
служби Печерського районного управління юстиції м. Києва на час досудового
слідства, (а. с. 96 Т.1)

Після винесення
виправдувального вироку, наказом начальника Київського міського управління
юстиції № 409/03 від 13 травня 2005 року позивача було допущено до виконання
функціональних обов'язків заступника начальника управління - начальника відділу
державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції м. Києва з
16 травня 2005 року(а.с.95 Т.1).

В судовому
засіданні встановлено, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства
позивачкою був втрачений заробіток, оскільки у зв'язку з відстороненням її від
виконання службових обов'язків в період з 20 лютого 2002 року по 16 травня 2005
року не виплачувалась щомісячна надбавка у розмірі 75 % від посадового окладу з
урахуванням доплати за ранг державного службовця, яка передбачена Указом
Президента України від 10 грудня 1995 року "Про додаткові заходи щодо матеріального
забезпечення працівників органів юстиції". (а. с. 93 Т.1)

Як вбачається з
довідки Київського міського управління юстиції розмір надбавки за вказаний
період складає 10281, 00 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути її на
користь позивача, (а. с. 156 Т. 1)

Відповідно до
ч.5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли
незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали
моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей
реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми,
інших негативних наслідків морального характеру.

Що стосується
відшкодування моральної шкоди, завданої позивачем, суд вважає, що позивачу була
спричинена моральна шкода, завдана незаконним діями органів досудового слідства
та прокуратури.

Так, як було
встановлено в судовому засіданні, позивач перебувала під слідством та судом 44
місяці.

В період з 08
лютого 2002 року по 16 лютого 2002 року вона перебувала під вартою в Київському
СІЗО № 13 Державного департаменту України з питань виконання покарань.

В період
затримання та перебування під вартою позивач перенесла значний емоційний стрес.
Впродовж декількох діб позивач знаходилася в несприятливих дискомфортних
умовах, без можливості побачення з близькими, що супроводжувалося переживаннями
страху, усвідомлення загрози для свого фізичного здоров'я.

Встановлено, що
в цей час на її утриманні знаходився неповнолітній син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, який фактично залишився без опіки, оскільки його батькоОСОБА_3,
позбавлений щодо нього батьківських прав згідно рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 20 листопада 2001 року. (а. с. 111,112 Т. 1)

Через її
незаконне взяття під варту 06 лютого 2002 року син пережив сильний нервовий
струс та зазнав переживань, наслідком яких став перший в житті приступ
епілепсії.

14 лютого 2002
року він був поміщений на стаціонарне лікування у відділення неврології лікарні
"ОХМАТДИТ". (а. с. 116-117 Т.
1)

Під час
затримання про дитиною піклувалася її мати ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, яка також переживала за долю доньки. Нервування та відчай матері
позивача, пов'язані з порушенням проти неї кримінальної справи та взяття під
варту, проведення допитів та обшуків на очах сусідів, що спровокувало
виникнення та загострення у неї в лютому 2002 року псоріазу.

У зв'язку з
гіпертонічним кризом на грунті нервового струсу з 25 лютого 2002 року по 13
березня 2002 року мати позивача перебувала на стаціонарному лікуванні, (а. с.
118-119 Т. 1)

Дана обставина
викликала у ОСОБА_1. переживання власної безпорадності, страху за життя та
здоров'я своєї матері, що поглиблювало у неї власні душевні страждання.

Моральні
страждання позивача підсилилися передчасною смертю батька, яка, як вона вважає,
настала внаслідок її життєвих проблем, (а. с. 113 Т.1)

Після звільнення
з під варти 16 лютого 2002 року позивач постійно перебувала в стані стресу.
Вона була ізольована від звичного достойного способу професійної
самореалізації, від виконання звичних спеціалізованих обов'язків, у неї
знизився рівень матеріального забезпечення та якість життя родини, погіршилися
умови для відпочинку та оздоровлення дитини.

Відсутність
можливості вільного пересування у зв'язку з перебуванням на підписці про
невиїзд, відбилися на формах проведення вільного часу, сімейного відпочинку,
можливостях оздоровлення дитини на канікулах, що додавало матері переживань
безпідставної провини перед сином.

Внаслідок
тривалого переслідування, незважаючи на позитивний для позивача вихід з
складної ситуації в оточенні позивача сформувався негативний імідж про
позивача, як порушника норм права, що відбилося на міжособистісних стосунках, соціальному
сприйнятті, діловій репутації.

В зв'язку з
відповідним соціальним і професійним статусом - заступник начальника -начальник
державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м.
Києві, ситуація , що сталася з позивачем, суттєво погіршила її професійну
репутацію, правовий та діловий імідж законослухняної особи, яка сама повинна
слідкувати за виконанням державних правових норм. Порушення відносно неї
кримінальної справи впливає на її кар'єрний шлях стосунки з колегами, на можливості
професійної самореалізації відповідно власним здібностям та зусиллям.

Незаконні дії
органів досудового слідства та прокуратури тривали більш як півтора роки в
зв'язку з чим вона зазнавала неймовірного душевного болю та страждань.

В її домі
проводились обшуки, по місцю роботи вилучались документи та матеріальні
цінності, накладались арешти на майно, проте вона продовжувала працювати в
органах державної виконавчої служби, що негативно впливало на її репутацію,
честь і гідність серед колег, підлеглих, які побоювались подальшого спілкування
з нею та можливості бути притягнутими до кримінальної відповідальності. (а. с.
75-79, 82-84 Т. 1)

Під час
проведення допитів працівниками прокуратури, а також проведення очних ставок
вчинявся психологічних тиск. Одна з очних ставок з її підлеглим ОСОБА_5.
проводилась слідчим Генеральної прокуратури України після 23-00 год., при цьому її
оточували охоронці та на руки були одягнені наручники. Ці обставини знайшли
відображення в окремій постанові.

Вказані
обставини призвели до негативних руйнуючих змін налагодженого життєвого ритму
позивача, порушили її гармонійне існування, призвело до необхідності
використання часу на вирішення виниклих проблем, до залучення інтенсивних
душевних, фізичних та матеріальних ресурсів на подолання і компенсацію її
наслідків.

Спричинення
ОСОБА_1. тривалих негативних психологічних переживань(моральних страждань)
внаслідок психотравмуючої ситуації, що досліджується за справою («незаконне
затримання, тримання під вартою, проведення інших дій органами прокуратури,
досудового слідства та суду») підтверджується також Висновком №122 судово -
психологічної експертизи від 30 липня 2007 року.

Відповідно до
ч.2 резулятивної частини вищезазначеного висновку було встановлено, що
орієнтовний розмір матеріальної компенсації завданої моральної шкоди може
становити 504 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається рівним
розміру мінімальної заробітної плати в Україні на момент винесення судового
рішення. (а. с. 241-247 Т.1)

Вказані
обставини приводять суд до думки, що позивачу заподіяно значної моральної
шкоди, а тому суд погоджується з орієнтовним розміром матеріальної компенсації,
встановленого у висновку експерта та підтриманого позивачем, про відшкодування
504 мінімальних заробітних плат, що еквівалентно 231.840,00 грн. моральної
шкоди.

Представник
відповідача - Державного казначейства України у своїх запереченнях посилався на
те, що у разі закриття справи за відсутністю події злочину, відсутністю в
діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні
злочину право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена
незаконність дій посадових осіб вказаних органів.

Між тим, суд
дані посилання не приймає до уваги, оскільки згідно Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду» виплата відшкодування моральної шкоди
не пов'язана з встановленням незаконності дій посадових осіб вказаних органів,
а залежить лише від винесення виправдувального вироку.

Крім того, даним
законом передбачено право позивача звернутися до суду для стягнення втраченого
заробітку .

Також в судовому
засіданні встановлено, що у зв'язку з наданням юридичної допомоги та проведення
експертиз позивачем були понесені витрати у сумі 9213,20 грн., а тому вказані
кошти суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача. (а. с. 107-108,
122-124, 130, 255-256 Т.1)

Згідно вимог
ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові
докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами
доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких
обставинами суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які
посилалася, як на підставу своїх позовних вимог. В свою чергу представники
відповідача не довели обставин, якими обґрунтували заперечення проти позову.

Відповідно до
п.1.2 „Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо
відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання
, досудового слідства, прокуратури та суду" , затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України №28 від 02.02.2007
року виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури, а також суддів, здійснюється Державним Казначейством України за
попереднім інформуванням Міністерства фінансів України.

Таким чином, суд
приходить до висновку про стягнення з Державного казначейства України на
користь ОСОБА_1. 231.840,00 грн. моральної шкоди, відшкодування понесених
витрат у зв'язку з наданням юридичної допомоги та оплати експертиз у сумі
9.213,20 грн., втрачений заробіток за період з 20 лютого 2002 року по 16 травня
2005 року у вигляді щомісячної надбавки у розмірі 75 % від посадового окладу з
урахуванням доплати за ранг державного службовця в сумі 10 281,00 грн., а
всього 251 334,20 грн.

Керуючись ст.
1176 ЦК України,
Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ,
Законом України «Про оплату праці» №108/95 від 24 березня 1995 року, Положенням
про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури та суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції,
Генеральної прокуратури та Міністерством фінансів України від 04.03.1996 року
№6/5/3/41, „Порядком виконання Державним казначейством України рішень суду щодо
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та суду", затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України №28 від
02.02.2007 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100
"Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати",   ст. ст. 10, 57-60, 210, 212- 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
Міністерства юстиції України, Державного казначейства України, третя особа -
Генеральна прокуратура України про відшкодування шкоди, завданої незаконними
діями органів досудового слідства і прокуратури - задовольнити.

Стягнути з
Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 231.840,00 грн. моральної
шкоди, відшкодування понесених витрат у зв'язку з наданням юридичної допомоги
та оплати експертиз у сумі 9.213,20 грн., втрачений заробіток за період з 20
лютого 2002 року по 16 травня 2005 року у вигляді щомісячної надбавки у розмірі
75 % від посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця в
сумі 10.281,00 грн., а всього 251.334,20 грн.

Рішення може
бути оскаржено на протязі 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення.