Справа №22-2714
Доповідач Волошина В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ України

19
грудня 2007 року                      Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного
суду міста Києва в складі:

Головуючого                           Волошиної В.М.

Суддів                                      Желепи
О.В., Столбун В.І.

при
секретарі                          Денисенко С.С.

Розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08
грудня 2006 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Елекон"
про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку, вихідної
допомоги та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів, -

Встановила:

26 грудня 2005
р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну формулювання
причин його звільнення з п.2 ст.  41 на
ст.  38 КЗпП України, змінити дату
звільнення на день постановлення рішення суду, стягнути на його користь з
відповідача грошову компенсацію за невикористані дні відпустки 1262 грн. 40
коп., вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 3600
грн., так як звільнення з підстав п.2 ст.
41 КЗпП України позбавило його можливості працевлаштуватись, тому просив
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду 20 000 грн.

В обґрунтування
своїх позовних вимог зазначав, що акт інвентаризації товарно-матеріальних
цінностей є необґрунтованим, так як інвентаризація проведена у його
відсутність, а компресор, який втрачений і в зв'язку з чим його звільнено з
роботи, він під облік не приймав.

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2006 р. в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційних
скаргах ОСОБА_1. та його представник ОСОБА_2. просили рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на його незаконність
та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального закону.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
п.3 ) ч. 1 ст.  309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення чи зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно ч. 1 п.2)
ст.  41 КЗпП України трудовий договір з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у
випадках:

- винних дій
працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці
дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або
уповноваженого ним органу.

У відповідності
до вимог ч. 3 ст.  235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає
чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на
роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання
і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо
неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало
працевлаштування працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу
в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позивач не довів своїх позовних вимог, а тому правових підстав до
задоволення позову не вбачається.

Проте, повністю
погодитись з такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти
з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних
правовідносинах, належної правової оцінки зібраних в справі доказів та
вищезазначених вимог ст.  ст.  ч. 1 п.2) ст.
41, ч. 3 ст.  235 КЗпП України.

Як вбачається з
матеріалів справи, наказом №285 від 27 серпня 2004 р. позивач був прийнятий на
роботу в ВАТ «Елекон» на посаду начальника транспортної дільниці.

07  вересня 2004 р. з ним був укладений Договір
про повну індивідуальну

матеріальну
відповідальність.

Наказом №611 від
24 листопада 2005 р. позивач був звільнений із займаної посади на підставі
ст.  41 п.2 КЗпП України, в зв'язку з
втратою довір'я.

В своїх позовних вимогах позивач просив змінити
формулювання його звільнення

зі
ст.  41 п.2 КЗпП України на ст.  38 КЗпП України.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в цій частині суд першої інстанції виходив з того,
що звільнення було законним та обґрунтованим і застосування відповідачем до
позивача при звільненні такої норми права, як ст.  41 п.2 КЗпП України передувала інвентаризація
матеріальних цінностей та встановлення недостачі на суму 2507,80 грн.

Між тим,
погодитись з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Так, позивач в
період часу з 31 серпня 2005 р. по 16 листопада 2005 р. був відсутній на роботі
у зв'язку перебуванням його на листі непрацездатності, а через неділю після
виходу на роботу був звільнений в зв'язку з втратою довір'я та недостачу. При
цьому судом не було враховано, що приміщення, в якому зберігались матеріальні
цінності на час хвороби позивача не опечатувалось, до цього приміщення мав доступ
і робітник ОСОБА_3., який також був матеріально відповідальною особою і
працював на цій посаді з 10 березня 2005 р. по 21 вересня 2005 р. Крім того,
відповідачем не надано суду доказів і не вказано про їх наявність, що після
звільнення ОСОБА_3. проводилась

інвентаризація матеріальних цінностей і кому передавались
матеріальні цінності після звільнення ОСОБА_3. і до виходу позивача з
лікарняного 16 листопада 2005 р.

Таким чином,
рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зміну формулювання
звільнення зі ст.  41 п.2 КЗпП України на
ст.  38 КЗпП України не можна визнати
законним і обґрунтованим, воно підлягає в цій частині скасуванню та ухваленню
нового про задоволення цих позовних вимог.

Згідно ст.  237-1 КЗпП України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Оскільки колегія
суддів прийшла до висновку, що звільнення позивача з підстав ст.  41 п.2 КЗпП України є незаконним, то позовні
вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у
розмірі 2000 грн.

Обов'язок
доводити ту обставину, що неправильне формулювання причини звільнення
перешкоджало працевлаштуванню, лежить на позивачеві. Позивач не надав суду
доказів, що його звільнення з підстав ст.
41 п.2 КЗпП України перешкоджало працевлаштуванню і зазначив, що такі
докази у нього відсутні. Правові підстави для зміни дати звільнення та
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відсутні, як і відсутні
підстави для задоволенню позовних вимог про стягнення грошової компенсації за
невикористану відпустку, вихідної допомоги. Тому, в решті рішення суду є
законним та обґрунтованим і підстав до його скасування не вбачається

Керуючись
ст.  ст.
303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,
-

Вирішила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2006 р. скасувати в
частині відмови в позовних вимогах про зміну формулювання звільнення та
відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині, яким
змінити формулювання звільнення в наказі №611 вк від 24 листопада 2005 p., виданого ВАТ
«Елекон» про звільнення ОСОБА_1 зі ст.
41 п.2 КЗпП України на ст.  38
КЗпП України. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити
частково. Стягнути з ВАТ «Елекон» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі
2000 грн.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,

однак
може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня

набрання
законної сили до Верховного Суду України.