Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2007 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Лященко  Н.П.,

суддів:

Балюка М.І.,

Костенка А.В.,

Берднік І.С.,

Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі
Дніпропетровської області (далі - Відділення) про відшкодування моральної
шкоди,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У листопаді 2006 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до
Відділення про відшкодування моральної шкоди на підставі статей 1, 5, 6, 13,
21, 28, ч. 3 ст. 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” (далі - Закон № 1105-ХІV від 23
вересня 1999 року). Позивач зазначав, що під час виконання трудових обов'язків
на вугільних підприємствах він отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 9 березня 2006 року позивачу встановлено 60% втрати
професійної працездатності та безстроково третю групу інвалідності.

Позивач посилаючись  на те, що
професійне захворювання і його наслідки спричиняють йому фізичні й моральні
страждання та призвели до серйозних порушень здоров'я зі стійким розладом
функцій організму, до обмеження життєдіяльності, до втрати роботи та до
неможливості продовжувати активне особисте життя, просив про задоволення позову
та відшкодування моральної шкоди в розмірі
60 000 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 23 листопада 2006 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2007 року,
позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто на його користь із Відділення 7 000 грн. моральної шкоди.

У касаційній скарзі Відділення просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в позові з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач працював на підземних роботах на
підприємствах вугільної галузі, у результаті чого він отримав професійне
захворювання.

Висновком МСЕК від 9 березня 2006 року позивачу безстроково встановлено 60%
втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3-ї групи.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди на підставі
частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 Закону № 1105-ХІV від 23
вересня 1999 року, суди виходили з факту спричинення йому моральної шкоди,
заподіяної умовами виробництва, та обов'язку відповідача відшкодувати цю шкоду.

Норми статей 1, 21, 28, 34 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року передбачають обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди працівникові при стійкій втраті працездатності у
разі ушкодження здоров'я на виробництві, який покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України.

Разом з тим відповідно до частини 27 статті 77 розділу VI “Особливі
положення” Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” з метою
приведення окремих норм законів відповідно до цього Закону на 2006 рік зупинено
дію абзацу четвертого статті 1 (у частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим та членам їх сімей), підпункту “е” пункту 1 частини першої статті
21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону  № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної
професійним захворюванням, суд не врахував, що право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди згідно з
висновком МСЕК від
9 березня 2006 року виникло в період дії статті 77 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” про зупинення дії положень Закону             № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року, якими передбачено право
потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

За таких умов у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав
для задоволення позовних вимог, а в апеляційного суду - залишати таке рішення без змін.

Ураховуючи, що судами обставини справи встановлені повно та правильно,
однак неправильно застосовано норми матеріального права, судові рішення
відповідно до статті 341 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі
Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2007 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у Петропавлівському
районі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.П. Лященко

Судді:

М.І. Балюк

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук