У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19
грудня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:
Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,

в с т
а н о в и л а :

У грудні 2006 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що в
порядку спадкування після смерті матері відповідно до сертифікату серії РН
№372510 вона мала право на земельну частку (пай) із земель КСП Агрофірма
“Рубежівська” розміром 3,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж
цієї частки в натурі на місцевості, на таку частку їй виділено три земельні
ділянки - площею 1,9340 га на території Бучанської селищної ради,  ділянку 11-А в межах Гореницької сільської
ради, а також ділянку в межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради.  4 березня 2005 року вона видала ОСОБА_2
довіреність, якою уповноважила останнього вирішувати усі питання, пов'язані з
отриманням Державного акта на право власності на земельну ділянку, розташовану
на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, зі зміною її цільового
призначення та наступним продажем цієї ділянки. Оскільки видача такої
довіреності була спрямована на відчуження земельної ділянки частки (паю) -
ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і суперечить
вимогам чинного земельного законодавства, то 3 жовтня 2006 року вона її
скасувала, проте ще 26 грудня 2005 року ОСОБА_2 всупереч вимогам чинного
законодавства та її волевиявленню на підставі договору купівлі-продажу продав
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,9340 га на території Бучанської селищної
ради, хоча повноважень на продаж саме такої ділянки вона йому не надавала і в
подальшому його дії ніяким чином не схвалювала.

Позивачка просила
визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки   площею 1,9340 га, розташованої на території
Бучанської селищної ради, укладений 26 грудня 2005 року між ОСОБА_2 від її
імені та ОСОБА_3, витребувати зазначену ділянку із володіння ОСОБА_3.

Рішенням Ірпінського
міського суду від 11 травня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного
суду Київської області від 30 липня 2007 року рішення суду першої інстанції
скасоване та постановлене нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в
силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що сертифікатом серії РН № 372510, виданим Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією 22 серпня 2000 року, було посвідчене право ОСОБА_1 на
земельну частку (пай) у землі КСП Агрофірма “Рубежівська” розміром 3,07 умовних
кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 4
березня 2005 року ОСОБА_1 видала ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність,
якою уповноважила його бути її представником в усіх установах та організаціях з
питань, пов'язаних з отриманням на її ім'я Державного акта на право власності
на земельну ділянку, що розташована на території Михайлівсько-Рубежівської
сільської ради, право на яку їй належить згідно сертифікату на право на
земельну частку (пай) серії РН № 372510, а також з питань, пов'язаних зі зміною
цільового призначення земельної ділянки, після чого продати земельну ділянку за
ціну та на умовах на його розсуд.

Також встановлено, що 2 листопада
2005 року на підставі рішення Бучанської селищної ради № 1470-52-1У від 29 вересня
2005 року згідно сертифікату  серії РН №
372510 ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на землю - ділянку
площею 1,9340 га на території Бучанської селищної ради, цільовим призначенням
цієї ділянки в акті зазначено  ведення
особистого селянського господарства, 26 грудня 2005 року ОСОБА_2 від імені
продавця ОСОБА_1 на підставі довіреності від 4 березня 2005 року продав вказану
ділянку ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того, що на час видачі ОСОБА_1 довіреності та
на час укладення договору купівлі-продажу земельним законодавством не було
передбачено заборони на відчуження земельних ділянок, призначених для ведення
особистого селянського господарства, а зворотної сили закон не має, крім того,
відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 діяв із перевищенням наданих позивачкою
повноважень, оскільки на час видачі йому ОСОБА_1 довіреності існував лише
сертифікат про її право на земельну частку (пай), ділянки не були виділені в
натурі і їй самій не було на той час відомо, де саме будуть розташовані
територіально на місцевості її земельні ділянки, їх кількість.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд послався на те, що ОСОБА_2
перевищив надані йому повноваження, оскільки згідно довіреності від 4 березня
2005 року об'єктом продажу мала бути земельна ділянка, розташована на території
Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, а ОСОБА_2 продав земельну ділянку на території
Бучанської селищної ради.

Проте з такими
висновками судів першої й апеляційної інстанцій повністю погодитись не
можна.

Відповідно до пунктів 16, 17
Розділу Х “Перехідні положення” Земельного кодексу України громадянам -
власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням
виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею
державних актів на право власності на землю. Сертифікати на
право на земельну частку (пай), отримані громадянами,
вважаються   правовстановлюючими
документами при реалізації ними права вимоги на відведення
земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства. Сертифікати на  право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення
власникам земельних часток (паїв)   у
натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм
державних актів на право власності на землю.

Згідно абзаців 2, 4, 8, 9 частини
1 статті 5 Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)” від 5 червня 2003 року
сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах
їх  повноважень щодо виділення земельних
часток (паїв) у натурі (на місцевості): - приймають рішення щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); - уточняють місце
розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають
розподілу між власниками земельних часток (паїв); - розглядають та  погоджують проекти землеустрою   щодо організації території земельних часток
(паїв); - організовують проведення розподілу
земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних
часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом.

Частинами 1 - 4 ст. 9 цього ж Закону
передбачено, що розподіл земельних ділянок у      межах одного сільськогосподарського
підприємства між власниками земельних часток
(паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток
(паїв) у натурі (на  місцевості),
проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною
державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах
власників  земельних часток (паїв) згідно
з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл
земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах
одного сільськогосподарського підприємства проводиться за
згодою не менш як двох третин  власників
земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом
жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між
власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського
підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками
земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До  протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками
земельних часток (паїв)  додаються проект
землеустрою щодо організації території земельних часток
(паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між   власниками земельних часток (паїв)
затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною
державною адміністрацією і є підставою для прийняття  рішення щодо виділення земельних часток
(паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на
земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

За змістом зазначених норм
сертифікат на право на земельну частку (пай) є документом, який надає власнику такого сертифіката право реалізувати
вимогу на відведення земельної частки (паю) в натурі (на
місцевості), однак реалізація такого права відбувається
в порядку, передбаченому чинним законодавством, зокрема згідно норм Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власниками земельних часток (паїв)”.

З огляду на положення вищенаведених
норм Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власниками земельних часток (паїв)” місце розташування, межі і площі
сільськогосподарських  угідь, які  підлягають розподілу між власниками земельних
часток (паїв), підлягають уточненню, а організація території земельних часток
(паїв) має бути передбачена проектом землеустрою, згідно з таким проектом
проводиться і конкретний розподіл земельних ділянок між власниками земельних
часток (паїв).

Крім того, підставою для прийняття
рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та
видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам
земельних часток (паїв) є протокол про розподіл земельних ділянок між   власниками земельних часток (паїв),
затверджений відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною
державною адміністрацією.

Згідно ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі
наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим
зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про
прийняття його до виконання.

Вирішуючи спір, судами не було
повністю враховано наведені вимоги законодавства та  характер спірних правовідносин з огляду на
особливість правового регулювання  виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості)
згідно сертифікатів, не з'ясовано питання щодо обізнаності сторін про кількість
земельних ділянок та  місце їх
розташування, а також про наявність у позивачки на той час відповідних
документів.

Судами також не з'ясовано яка домовленість існувала між сторонами при
видачі довіреності від 4 березня 2005 року, обставини, за яких вона видавалася,
оскільки нею були надані ОСОБА_2 не тільки повноваження на продаж земельної
ділянки, а й на отримання Державного акту, зміну цільового призначення
земельної ділянки. Судом також не встановлено які саме дії були вчинені ОСОБА_2
на підставі довіреності від            4
березня 2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги,
апеляційний суд не з'ясував та не зазначив у рішенні за яку суму було продано
земельну ділянку, кому були передані отримані від покупця гроші. Ухвалюючи
рішення про вилучення у ОСОБА_3. земельної ділянки, суд не вирішив питання про
повернення йому сплачених коштів, а також не перевірив чи не є він
добросовісним набувачем відповідно до вимог ст. 388 ЦК України.

Поза увагою
апеляційного суду залишилось також те, що і на час видачі довіреності, і на час
укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 не одержувала
Державних актів на право власності на землю на дві інші її ділянки - в
межах Гореницької сільської ради та в межах Михайлівсько-Рубежівської сільської
ради, проте отримала гроші за ці ділянки.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, з підстав, передбачених ч. 2    ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду
від 11 травня 2007 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 30
липня 2007 року скасувати,  справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін