Справа 22-ц-10252007 р.                  Головуючий у
першій інстанції - Сова
- цивільна                                                             Доповідач-   Зінченко С.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007 року                                                                       м.
Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді                              -
Смаглюк Р.І.

суддів                                  -
Зінченко С.П., Редько А.Г.

при    секретарі                               -
Пільгуй Н.В.

з участю позивачів                                                ОСОБА_1.,
ОСОБА_2

представника позивачів                                        ОСОБА_4

представника відповідача                                     Кравченко С.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною
скаргою військової частини А-2167 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до військової
частини вч 2167, Міністерства оборони України, третьої особи ОСОБА_5про
стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2007
року, позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги
тим, що їх син, ОСОБА_3, 1984 року народження проходив військову службу водієм
танкового батальйону військової частини
А-2167. 14 лютого 2007 року під час виконання обов»язків військової
служби , внаслідок злочинного наказу командира танкового взводу ОСОБА_5.., син
затонув в танку Т-64, бортовий номер 527. По даному факту була порушена
кримінальна справа, вироком місцевого суду Житомирського гарнізону від
21.12.2004 року, зміненому ухвалою Верховного суду України від 15 червня 2005
року, ОСОБА_5. засуджений за ч.1ст.415 КК України. Загибель сина, завдала
позивачам тяжкі страждання, вони втратили єдиного сина, хвилювання не пройшли
безслідно, погіршився їх стан здоров»я, вони зазнали моральних та фізичних
страждань і по цей час не можуть заспокоїтися. На думку позивачів, відповідно
до ст. 1172 ЦК України,
саме, юридична особа, вч А-2167 повинна відшкодувати шкоду, заподіяну по вині
її працівника при виконанні останнім своїх трудових обов»язків. Оскільки,
ОСОБА_5., на час надання злочинного наказу
сину позивачів, перебував на військовій службі в військовій частині
А-2167, то остання зобов»язанна відшкодувати моральну шкоду позивачам.
Посилаючись на зазначене, просили стягнути з відповідача, військової частини
А-2167, моральну шкоду в розмірі 100000грн.,відповідно до ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України.

Рішенням суду
першої інстанції від 11.05.2007 року позовні вимоги задоволені частково,
стягнуто з військової частини А-2167 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2по 40000 грн.
кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 852
грн. В задоволенні решта вимог відмовлено.

2

Суд прийшов до
висновку, що оскільки ОСОБА_5. перебував на військовій службі в військовій
частині А-2167, і саме він надав сину позивачів наказ по подоланню
нерозвіданого та необладнаного броду через річку, внаслідок чого, вода
потрапила в двигун танку, що призвело до затоплення відділення управління і смерті сина позивачів, то військова частина
А-2167, як юридична особа зобов»язана відшкодувати моральну шкоду, при
цьому посилався на ст.ст. 23, 1172 ЦК
України. При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд виходив з
позиції глибини і тривалості страждань позивачів.

На зазначене
судове рішення надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про
скасування рішення суду і направлення справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Апелянт
зазначав, що стягнення з військової частини 80000 грн. не підтверджено
позивачами, не надано ними письмових документів про факт великих та моральних
страждань. На думку апелянта, суд не звернув увагу, на той факт, що відсутній
зв»язок між смертю сина позивачів, моральними стражданнями та отриманими
захворюваннями позивачів. Окрім того, вважають, що є конкретна посадова особа,
ОСОБА_5, який вироком суду визнаний винним
в загибелі сина позивачів. А також , суд не врахував, що позивачі,
отримали від держави, страхову суму 8500 грн.

У запереченнях
ОСОБА_1. та ОСОБА_2 просять рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і  обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст..З08 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни , якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Відповідно до
ст..23, 1167 ЦК України
особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення
її прав.

Із тексту роз" ясень п.2
постанови Пленуму Верховного Суду №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами
„Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової \
шкоди", вбачається що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: у випадках коли право
на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, або випливає
з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України в редакції
1963 року, та іншим законодавством.

Виходячи з
положень ст.1172 ЦК України,
ст.ст. 4, 17 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей", та враховуючи роз'яснення п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року з наступними
змінами „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" юридична особа, відшкодовує шкоду завдану їхнім
працівником, якій перебував в службових відносинах з цією юридичною особою.

3

Задовольняючи
позов та покладаючи на військову частину обов»язок щодо виплати моральної шкоди
на користь кожного із позивачів в розмірі по 40000 грн., суд дійшов до
обгрунтованного висновку, що оскільки військовослужбовець ОСОБА_5. перебував в
службових відносинах з вч А-2167, внаслідок його винних дій загинув син
потерпілих, що підтверджено вироком місцевого суду Житомирського гарнізону від
21.12.2004 року, та ухвалою Верховного суду України від 15 червня 2005 року, то
обов'язок відшкодувати моральну шкоду, завдану військовослужбовцем військового
формування вч А-2167, покладається на юридичну особу, а саме: вч А-2167,
оскільки ОСОБА_5., виконував службові обов'язки і його дії, юридично
сприймалися як дії самої юридичної особи.

За таких
обставин, суд першої інстанції, розглядаючи справу відповідно до вимог ст.ст.10 ч. 1 ЦПК України, діяв в межах
заявлених вимог і на підставі тих доказів, які надавали сторони, а тому
рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта
щодо, недоведеності письмовими доказами факту страждань позивачів з приводу
загибелі сина, не приймаються до уваги, оскільки наявність такої шкоди
підтверджується наступними доказами: довідкою про смерть ОСОБА_3., пов»язанну з
виконанням військових обов»язків /а.с 8, довідкою про стан здоров»я позивача
ОСОБА_2 а.с.28 вироком військового місцевого суду Житомирського гарнізону від
21.12.2004року та ухвалою Верховного суду України від 15.06.2007 року \
а.с.6-7. Вирішуючи питання щодо обгрунтованності розміру заподіяної шкоди,
судова колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при визначенні
розміру моральної шкоди виходив з обставин справи, вимог розумності і
справедливості, душевних страждань позивачів, які вони зазнали внаслідок
загибелі сина, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства,
передбаченим ст..3 ЦК України. Зазначений судом розмір відшкодування адекватний
завданій моральній шкоді. Доводи апелянта в тій частині, що оскільки позивачі
отримали в зв"язку з загибеллю сина страхову суму в розмірі 8500 грн.,
вони не мають права на відшкодування моральної шкоди, спростовується ст.. 18
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей", де зазначено, що відшкодування моральної шкоди, в зв"язку
з загибеллю військовослужбовця, проводиться у встановленому законодавством
порядку.

Відмовляючи в
задоволені позовних вимог в частині стягнення з Міністерства оборони України
моральної шкоди, суд першої інстанції, обгрунтованно виходив з того, що
військова частина А-2167 є юридичною особою і тому відповідає по своїм
зобов»язаням.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону, а тому доводи апелянта не можуть
бути прийняти до уваги.

Враховуючи
вищенаведене, судова колегія вважає, що правових підстав для задоволення
апеляційної скарги військової частини А-2167, як того просить апелянт, не
вбачається .

4

Керуючись
ст.ст.301, 303, 304, ст.307,308 , 316, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу військової частини А-2167 - відхилити.

Рішення Менського
районного суду Чернігівської області від 11.05. 2007 року - залишити без
змін..

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.