Справа № 22ц-4320/2007                               Головуючий по 1-й
суддя -
Категорія-30                                                    Доповідач
суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
травня 2007 року                                                      м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О. суддів: Стратіло
В.І.,  Резникової Л.В.„ при секретарі
Кошмак Т.С. ,  з участю представника
позивача ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3. на
рішення Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3про усунення перешкод у
користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку,  та за позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3до ОСОБА_1про визнання права
користування жилим приміщенням,  -

встановив:

У червні 2006
року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом
до відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,
вказуючи,  що він є власником
гуртожитку,  розташованого за адресою
АДРЕСА_1,  а відповідачі,  які проживають у кімнаті НОМЕР_1без законних
підстав,  заважають йому користуватися та
розпоряджатися своєю власністю. Добровільно звільнити приміщення вони не
бажають,  тому просив ухвалити рішення,  яким зобов'язати відповідачів усунути
порушені права власника та виселити їх з вказаного приміщення без надання
іншого жилого приміщення.

У листопаді 2006
року ОСОБА_2. та ОСОБА_3. звернулись з зустрічним позовом до ОСОБА_1  про визнання права користування жилим
приміщенням у вказаному гуртожитку,
посилаючись на те,  що у 2003 році
на підставі ордеру вони були вселені та зареєстровані у кімнаті НОМЕР_1цього
гуртожитку . Вважають,  що вони набули
право користування жилим приміщенням з моменту вселення,  що не може бути обмежене строком,  встановленим реєстрацією. Новий власник
гуртожитку ОСОБА_1  порушує їх житлові
права.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2006 року задоволено позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2. та ОСОБА_3. про усунення перешкод
у користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку.

Відповідачі
за цим позовом ОСОБА_2. та ОСОБА_3. зобов'язані не чинити перешкод в
користуванні приміщенням та виселені з гуртожитку без надання іншої жилої
площі.

У
задоволенні позову ОСОБА_2. та ОСОБА_3. до ОСОБА_1  про визнання права користування жилим приміщеннями
відмовлено.

На дане
рішення подана апеляційна скарга ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,
в якій вказується,
що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням положень
Конституції України,  норм матеріального
та процесуального права. Апелянти посилались на те,  що підстави для виселення з гуртожитку
передбачені  ст. 132 ЖК України. Однак
ОСОБА_1 ,  ставлячи питання про їх
виселення з гуртожитку,  не посилався на
жодну з підстав,  передбачених даною
нормою закону.

Зміна
власника приміщення не може тягнути за собою виселення мешканців з гуртожитку.

Також
вказували,  що суд неналежним чином
повідомив їх про час та місце розгляду справи.

Просили
рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення,  яким у задоволенні позову ОСОБА_1  відмовити та задовольнити їх зустрічний позов
про визнання права користування спірним жилим приміщенням.

Від ОСОБА_1  письмових заперечень на апеляційну скаргу не
надійшло.

У судове
засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2. та ОСОБА_3. повторно не
з'явились,  про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,  про
причину своєї неявки не повідомили.

Відповідно
до ч.2  ст. 305 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб,  які беруть участь у
справі,  належним чином повідомлених про
час і місце розгляду справи,  не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
представника ОСОБА_1 ОСОБА_4.,  яка
просила апеляційну скаргу відхилити і залишити рішення суду першої інстанції
без змін,  допитавши свідка,  перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги в межах оскарження,
апеляційний суд вважає,  що скарга
підлягає відхиленню,  а рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1  та відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,
суд першої інстанції виходив з того,
що гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 належав Акціонерному товариству
закритого типу (далі АТЗТ) „Перший Донецький авторемонтний завод на підставі
свідоцтва про право власності на нерухоме майно,  виданого управлінням комунального
господарства Донецької міської ради 19.09 2005 р.

ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. не
перебували у трудових відносинах з цим підприємством і були вселені до
вказаного жилого приміщення тимчасово за клопотанням начальника управління
Держказначейства в Донецькій області з виділенням двох ліжко-місць терміном на
один рік. Цей термін у подальшому було продовжено на один рік.

Рішення
адміністрації підприємства та профспілкового органу про надання їм жилої площі
у гуртожитку не існує,  ордер на
заселення кімнати НОМЕР_1,  де вони
проживають,  не видавався.

27 січня
2006 року АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" продало,  а ОСОБА_1
придбав вказаний гуртожиток і не укладав угоду з відповідачами про їх
проживання. Оскільки відповідачі не є працівниками авторемзаводу і вселені до
гуртожитку тимчасово,  новий власник
ОСОБА_1  не має наміру укладати з ними

договір
найму жилого приміщення,  суд зробив
правовий висновок,  про те,  що вони підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого приміщення.

З
урахуванням наведено,  суд задовольнив
позов ОСОБА_1  та відмовив у задоволенні
зустрічного позову.

Розглядаючи
спір,  апеляційний суд вважає,  що суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносини і закон,  який їх регулює.

Відповідно
до змісту  ст.  ст.
127-129 ЖК України,  пунктів 1, 2,
9, 10, 40, 41 Примірного положення про гуртожитки,  затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР
від 03.06.1986 р. №208,  яке є чинним і
на теперішній час,  право на вселення до
гуртожитків,  які належать
підприємству,  мають працівники даного
підприємства.

Приміщення
гуртожитків є тимчасовим житлом,
передбачене для забезпечення місцем проживання робітників,  які не мають жилої площі на період їх роботи
на підприємстві.

Надання
жилої площі в гуртожитку провадиться на підставі відповідного рішення
адміністрації підприємства та профспілкового органу. Для вселення до гуртожитку
видається ордер.

Судом
встановлено,  підтверджено матеріалами
справи і сторонами не заперечується,  що
гуртожиток,  розташований за адресою
АДРЕСА_1 належав на праві власності АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" на
підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно,  виданого управлінням комунального
господарства Донецької міської ради від 19.09.2005 року.

ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на
АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" не працювати і не працюють,  у трудових відносинах з цим підприємством не
перебували і не перебувають.

Вони
були вселені до вказаного гуртожитку у 2003 році на підставі заяви начальника
управління Держказначейства в Донецькій області н ім'я директора АТЗТ „Перший
Донецький авторемзавод" від 06.06.2003 р. за дозволом директора вказаного
підприємства з виділенням двох ліжко-місць строком на один рік ( а.с. 47).

Цей термін
30.11.2004 р. було продовжено ще на один рік.

27.07.2005
р. між ОСОБА_2. та АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" було укладено договір
найму жилого приміщення,  згідно з яким
наймодавець надає наймачу у користування два ліжко-місця на строк з 01.08.2005
р. по 10.10.2005 р. (а.с.  18-19).

На
підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2006 року АТЗТ „Перший Донецький
авторемзавод" продав ОСОБА_1
будівлю гуртожитку за вказаною адресою і цей договір посвідчений
приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу,  зареєстрований в бюро технічної інвентаризації
м.  Донецька 8 лютого 2006 року за
№12097068 (а.с.  11-14).

З новим
власником гуртожитку ОСОБА_2. таОСОБА_3. також не перебувають у трудових
відносинах,  не звертались до нього про
укладення договору найму жилого приміщення,
ОСОБА_1  не бажає укладати з ними
такий договір,  а термін їх тимчасового
проживання сплив 10.10.2005 року.

Матеріалами
справи встановлено,  що спільного рішення
підприємства та профспілкового органу про надання ОСОБА_2. та ОСОБА_3. жилої
площі у гуртожитку не існує,  ордер на
вселення до кімнатиНОМЕР_1вказаного гуртожитку,
чи до будь-якої іншої кімнати вказаним особам не видавався .

Доводи
апеляційної скарги про те,  що підстави
для виселення з гуртожитку передбачені
СТ. 132 ЖК України і жодна з них по цій справі відсутня,  не заслуговують на  увагу,
оскільки   вказана  норма
закону   передбачає  можливість
виселення  з

гуртожитку
робітників підприємства,  які були
вселені у встановленому законом порядку (зокрема,  вселені в гуртожиток робітники підприємства
підлягають виселенню: у разі звільнення з підприємства за власним
бажанням,  закінченням строку
договору,  тощо).

Отже
вказана правова норма не може поширюватись на правовідносини,  які виникли між новим власником гуртожитку
таОСОБА_2 і ОСОБА_3

З
урахуванням наведеного посилання апеляційної скарги на порушення судом першої
інстанції норм Конституції України та ЖК України не знайшли свого
підтвердження.

Доводи
апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального законодавства,  а саме про те,  що апелянти не були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду справи,
не заслуговують на увагу.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. про час
та місце кожного судового засідання повідомлялись у встановленому законом
порядку,  що підтверджується розписками
про одержання судових повісток-повідомлень вказаними особами ( а.с. 52-53;
56-57). Крім того,  вказані особи,  зловживаючи своїми процесуальними
правами,  відмовлялись від отримання
судових повісток,  однак про час та місце
судових засідань повідомлялись належним чином представниками житлового
органу,  про що свідчать судові
повістки-повідомлення,  оформлені у
відповідності з вимогами ч.8  ст. 76 ЦПК
України (а. с.  114-117).

Таким
чином,  апеляційний суд вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст. 304-305,  п.1  ст. 307,
308, 313,  п.1  ст. 314,
315,  317,  319 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2,  ОСОБА_3відхилити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.