Справа № 2-о-64 За 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 травня 2007р. Стахановський
міський суд Луганської області у складі головуючого судді Ромашки В.П.

при
секретарі Аміровій О.А.

за участю

заявника ОСОБА_1

представника зацікавленої особи
ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Стаханова справу
за заявоюОСОБА_1 про визнання факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до
суду, заявник зазначила, що з 20.02.72р. вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі зіОСОБА_3. У період з 1959 . по 1991р. чоловік працював на підземних
роботах *на підприємствах вугільної промисловості.ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. На
час смерті чоловік мав доходи у вигляді , пенсії та щомісячних виплат на
відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю професійним
захворюванням. Вона ж не працювала і доходів не мала. Доходи чоловіка
складали весь бюджет сім'ї і були єдиним джерелом існування для них обох. Після
смерті чоловіка вона втратила джерело засобів існування. Відповідно   до
ст.36.Закону   України   "Про
загальнообов'язкове   державне

*        пенсійне страхування" вона має
право на отримання пенсії за втрату

годувальника
по смерті чоловіка, якщо буде встановлено, що кошти, що

надавалися
померлим, були для неї єдиним джерелом засобів до існування на

момент смерті..
УПФУ м. Стаханова роз'яснило,
що цей факт може бути

встановлено
тільки судом.

Письмових
заперечень за позовом зацікавленою особою не надано.

У судовому засіданні заявник підтримала
заявлені вимоги і пояснила, що вона сама отримує пенсію за віком, але її розмір
невеликий і вона хоче "перейти на пенсію чоловіка". До 1994р. вона
працювала, а потім звільнилася через хворобу чоловіка (туберкульоз). Прописані
вони були разом з сином у Теплогорську, але квартиру залишили сину, а купили
для себе невеликий будинок під дачу і там '
жили. Чоловік отримував пенсію у розмірі 66грн. та регрес у сумі 58грн. Інших доходів
сім'я не мала. Після смерті чоловіка вона знову пішла на роботу, пенсію -  отримує у розмірі 416грн.

Представник   зацікавленої
особи   вважав,   що
вимоги   ОСОБА_1  є безпідставними,   оскільки
ст.36   Закону   України
"Про   загальнообов'язкове

*        пенсійне страхування" передбачено,
що пенсія у зв'язку з втратою

годувальника
призначається непрацездатним членам сім'ї померлого

годувальника,
які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день

2

смерті
страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по
інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій
статті 32 цього Закону,- незалежно від тривалості страхового стажу. Померлий
мав необхідний страховий стаж, заявник у справі була на його утриманні, але
вона на день смерті чоловіка не була непрацездатною, а це одна з , умов
наявності права на пенсію по втраті годувальника, особам які були на його
утриманні.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_1 пояснив, що заявник у
справі - його мати, а померлий- батько. До 1996р. він жив разом з батьками, а у
1996р. через хворобу батька на туберкульоз батьки за власні заощадження купили
будинок і стали жити окремо, хоча зареєстрованими для проживання залишалися у
тій же  квартирі. Матеріально батькам він
не допомагав. Мати не працювала.

Дослідивши
обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заява не підлягає
задоволенню. При цьому виходить з наступного:

Відповідно до
ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від
яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб.

Згідно з ч.1,2
ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне ♦пенсійне
страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні.
Непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), якщо вони є
інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 , цього Закону
(жінка -55 років). Відповідно до ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни
це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані
інвалідами, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до цього Закону;

Свідченнями
ОСОБА_1., копією трудової книжки на ім"я заявника, довідками про розмір
пенсії померлого та розмір виплат на відшкодування  шкоди заподіяної його здоров"ю
підтверджується, що єдиним джерелом існування для заявника у період з 1994 по
2000р. були доходи, які отримував її чоловік ОСОБА_3. і зі смертю чоловіка
ОСОБА_1втратила це джерело існування. Ці обставини суд вважає доведеними.
Однак, копією трудової книжки на ім"я заявника та матеріалами оглянутої у
судовому засіданні пенсійної справи на ім"я заявника, підтверджується, що:
групи інвалідності заявник ніколи не мала і до 12.05.03р. за віком вона була
працездатною; у 1994р., будучі працездатною, звільнилася з роботи, а у 2000р.,
залишаючись «.працездатною, і не маючи права на отримання пенсії за втрату
годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування", знову почала працювати. Таким чином на час
смерті чоловіка та втрати заявником джерела існування вона була працездатною, а
на час настання непрацездатності (за віком) нею не було втрачено джерело
існування, бо вона вже мала право на отримання та отримала власну повну пенсію
за віком, а ст.36 Закону України "Про загальнообов"язкове пенсійне
страхування" обумовлює ' наявність одночасно непрацездатності та втрати
джерела існування. За таких обставин встановлення судом факту втрати
ОСОБА_1джерела існування зі смертю чоловіка не спричинить для заявника настання
жодних правових

3

наслідків,
оскільки не зумовить виникнення чи зміну її особистих чи майнових прав, у тому
числі не стане підставою для призначення пенсії по втраті годувальника.

Керуючись ст. 10,11,212,213,214,215,218,235,256,259 ЦПК України, Законом
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

ВИРІШИВ:

ВідмовитиОСОБА_1у встановленні факту, що
має юридичне значення.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подачі у
десятиденний строк заяви про апеляційне оскарження та протягом двадцяти днів по
тому - апеляційної скарги.