справа № 2-32/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2007 року        Каланчацький
районний суд Херсонської області у складі:                                                судді   Кравченко К.В.

при секретарі  Мазур Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Каланчак справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить
стягнути з відповідача - приватного підприємця ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі в сумі 19013 грн. та моральну шкоду в сумі 19013 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_3
позов підтримали та пояснили, що з 20.05.2004р. по 24.05.2007р. позивач
знаходилась у трудових відносинах з відповідачем,  працюючи
продавцем в належному відповідачу магазині господарчих товарів в с.
Олексіївка Каланчацького району повний робочий день. За весь період роботи у
відповідача позивач не отримувала заробітну плату і після звільнення позивача
розрахунок з нею відповідачем не здійснено. Протягом роботи ОСОБА_1 не вимагала
розрахунку по зарплаті, сподіваючись на отримання її в повному об'ємі за все
час роботи після звільнення. Просили стягнути з відповідача заборгованість по
заробітній платі в сумі 19013 грн. та моральну шкоду в сумі 19013 грн., яка
полягає в знаходженні позивача на протязі 41 місяця без засобів для існування
через невиплату їй відповідачем заробітку.

Представники відповідача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов не визнали, та
пояснили, що позивач перебувала з
відповідачем у трудових відносинах з 01.05.2005р. по 24.05.2007р.. За
домовленістю з позивачем, обумовлену сторонами заробітну плату позивач брала
наперед самостійно з виторгу магазину, а в кінці місяця робилась звірка.  Дані про отриману позивачем заробітну плату
заносились до зошиту, до якого також вносились дані про виторг. За період
роботи позивач таким чином отримувала заробітну плату, при цьому інколи  вибрана позивачем за місяць зарплата
перевищувала  її обумовлений  розмір. Зошит з даними про щоденний виторг та
з сумами отриманої позивачем зарплати залишився у позивача після проведеної
інвентаризації. У грудні 2006  та травні
2007 року на робочому місці позивача були проведені інвентаризації, які виявили
недостачі. При підрахуванні сум недостачі, які позивач зобов'язалася повернули,
враховувалась як отримана так і не отримана позивачем заробітна плата. За
домовленістю з позивачем не отримана нею заробітна плата направлялась на
відшкодування недостачі і жодних заперечень проти цього від позивача не
поступало. Після звільнення позивача сума заподіяної нею недостачі в повному
об'ємі відшкодована нею не була. За весь час роботи позивача жодних претензій
щодо невиплати заробітної плати від позивача не надходило, а таке питання
виникло тільки після звернення ОСОБА_2до суду з позовом до ОСОБА_1про
відшкодування недостачі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Позивач працювала у приватного підприємця ОСОБА_2- відповідача по справі, з
01.05.2005 року по 24.05.2007 року  і
виконувала роботу продавця в магазині господарчих товарів в с. Олексіївка
Каланчацького району Херсонської області, що підтверджено трудовим договором,
укладеним сторонами 01.05.2005р. на невизначений строк, зареєстрований в
Каланчацькому районному центрі зайнятості за № 908 від 06.05.2005 року.

Зазначений трудовий договір розірвано 24.05.2007 року  за ініціативою власника на підставі ст. 41
п.2 КЗпП України та знятий з реєстрації Каланчацьким районним центром зайнятості
29.05.2007 р., про що свідчать відповідні записи до даного договору, засвідчені
підписами сторін.

Вимоги про визнання даного договору недійсним або про внесення змін до
цього договору позивачем не заявлялись.

Рівень оплати праці позивача
визначений вказаним трудовим договором на рівні мінімальної заробітної
плати, і вимоги щодо розміру заробітної плати позивачем не ставляться.

Твердження позивача про те, що вона фактично працювала у відповідача з
20.05.2004 р. суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно довідки
Каланчацького районного споживчого товариства ОСОБА_1 працювала продавцем в
Гаврилівському ГВП магазин № 6 с. Олексіївка з 19.06.2002 р., з вересня 2003 р.
їй була надана декретна відпустка, а з 08.04.2005р. вона звільнена за власними
бажанням.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, як приватний підприємець, є
платником єдиного податку і здійснює свою господарську діяльність без ведення
бухгалтерського обліку, відомості про виплату заробітної плати відповідачем не
складалися.

Згідно довідки Управління пенсійного фонду України в Каланчацькому районі №
188 від 21.01.2008 р. та листа цього управління №194/06 від 12.01.2008р. з
додатками, приватний підприємець ОСОБА_2
з 01.05.2005 р. по 31.05.2007р. в повному обсязі сплатив до пенсійного
фонду внески за найманого працівника ОСОБА_1.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що
заробітну плату продавці, які працювали
в магазинах ОСОБА_2отримували наперед з виручки по мірі необхідності,
про що вносили відповідні дані до зошиту з даними про виручку. Така форма
виплати заробітку була зручною для продавців, оскільки продавці могли отримати
зарплату наперед у необхідному розмірі. Таким же чином зарплату отримувала і
ОСОБА_1. За весь час роботи ОСОБА_1жодних скарг від неї на невиплату або
затримку виплати заробітку не було. При проведені ревізії загальна сума
отриманої ОСОБА_1 заробітної плати за перевіряємий період  була занесена до результатів ревізії, і з
боку ОСОБА_1заперечень з цього приводу не поступало. При ревізії сума отриманої
ОСОБА_1 зарплати визначалась на підставі зошиту з даними про виручку за кожен
день та отриманих сум в якості зарплати. Даний зошит ОСОБА_1 взяла для
перерахунку результатів ревізії і не повернула.

Позивач ОСОБА_1 існування зошита з даними про щоденну виручку магазину та
про отримані нею кошти не заперечувала, але пояснила, що віддала цей зошит
працівникам міліції, а кому саме не пам'ятає.

В
судовому засіданні представниками відповідача суду надані копії записів про
результати проведених ревізій в грудні 2006 та травні 2007 р., складених за
участю ОСОБА_1, в яких, як пояснили представники відповідача, окрема в
розрахунках зазначена сума заробітної плати позивача.

Оглядом
зазначених документів встановлено, що на 10.12.2006 р. загальна сума зарплати
склала 9105 грн., а на 15.05.2007 р. -
2550 грн. Заперечень проти того, що вище приведені дані стосуються саме
результатів ревізії в магазині ОСОБА_1, або складені без її участі  від позивача не поступило.

Пояснення
позивача в судовому засіданні про те, що вона протягом трьох років роботи у
відповідача не вимагала заробітної плати, сподіваючись на її отримання після
звільнення,  на думку суду викликають
сумніви в реальності такого тривалого порушення відповідачем права позивача на
отримання  винагороди за виконану роботу,
оскільки, по-перше, позивач не вказує на те, що вона планувала звільнитися,
по-друге, позивач була звільнена за ініціативою роботодавця, по-третє, допитані
судом особи, які працювали у відповідача одночасно з ОСОБА_1, не підтвердили
факти скарг останньої на невиплату їй зарплати.

Встановлені
судом обставини свідчать про безпідставність твердження позивача про
неотримання нею заробітної плати на протязі 41 місяця, тобто з 20.05.2004 р. по
01.11.2007 р., яке спростовується вищенаведеними доказами.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_8 про неотримання  його дружиною - ОСОБА_1 заробітної плати з
20.05.2004р., оскільки наявні між даним свідком і позивачем сімейні відносини
дають суду підстави вважати про наявність у цього свідка зацікавленості у
вирішенні даної справи на користь позивача.

Посилання представника позивача те, що доказом невиплати позивачу
заробітної плати є відсутність у відповідача бухгалтерських відомостей про її
нарахування та виплату, суд до уваги не приймає, оскільки обов'язок по
складанню таких бухгалтерських документів законодавством на відповідача не
покладений, а сама відсутності розписок ОСОБА_1про отримання заробітної плати
ще не є безумовним доказом факту невиплати їй заробітку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана  довести ті обставини, на які вона
посилається  як на підставу своїх вимог
або  заперечень.

Оскільки обставини, на які посилалась позивач для обґрунтування свого
позову, а саме - неотриманням нею заробітної плати з 20.05.2004 р. по
01.11.2007 р., свого підтвердження не знайшли, суд дійшов до висновку про
безпідставність заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209,
212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до  апеляційного суду Херсонської області, через
Каланчацький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку  ч.4 ст.
295 ЦПК України.

Суддя: