Справа № 22-1171 2007 р.                          Головуючий
у 1 інстанції Черненко І.В.
32                                                  Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

15
серпня  2007  р.
Судова  палата  в
цивільних  справах  апеляційного
суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого -
Полежая В.Д.

Суддів -
Спірідонової Л.С., Черниш Т.В.

при
секретарі - Задубняк В.В. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1  на рішення  Кіровського районного суду м. Кіровограда від
14 березня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

11 жовтня 2006 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом^вселення, розподіл
спільного майна подружжя та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 1 листопада 2006 року позовні вимоги щодо розподілу майна
виділені в окреме провадження.

В обгрунтування інших позовних вимог ОСОБА_2. зазначала, що перебуваючи в
шлюбі з першим чоловіком ОСОБА_3 згідно ордеру отримала однокімнатну квартиру в
АДРЕСА_1, де й зареєстрована разом з сином ОСОБА_4., 1992 року народження.

У жовтні 1996 року вона вийшла заміж за ОСОБА_1., відповідача по
справі, який також зареєстрований в даній квартирі, де проживає з їх
неповнолітньою донькою, 1997 року народження.

Оскільки з чоловіком у неї виникли неприязні стосунки, вона вирішила пожити
окремо і 2 червня 2006 року разом з сином вона переїхала і проживає в найманому
житловому приміщенні по АДРЕСА_2. Однак, матеріальний стан не дозволяє їй
оплачувати це житло, а відповідач перешкоджає вселитися в квартиру.

Просила ухвалити рішення про вселення її та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в зазначену квартиру, усунути перешкоди в користуванні житлом та
стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн.

15.11.2006 року ОСОБА_1.
звернувся із зустрічним позовом в якому просив визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_4
такими, що втратили право на житло

у зв'язку з вибуттям відповідачки та її сина на постійне проживання в інше
жиле приміщення.

Зазначав, що ОСОБА_2. добровільно змінила місце проживання забравши з собою
сина від першого шлюбу з метою створення іншої сімї, про що свідчить факт
укладення нею шлюбу з ОСОБА_5.

Про свій намір вона повідомила запискою, залишивши ключі від квартири та
забравши свої речі і побутову техніку. Після цього тривалий час квартирою не
цікавилась, участь у сплаті квартирної плати та комунальних послуг не приймала.
Своїми діями вона також заподіяла йому моральну шкоду.

Просив визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_4. такими, що втратили право користування
квартирою у зв'язку з їх вибуттям на постійне проживання в інше жиле
приміщення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2007 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково в частині усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом вселення.

В задоволенні
вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Суд прийшов до висновку, що питання відшкодування моральної шкоди житловим
законодавством не передбачено, а доказів вибуття ОСОБА_2 на інше постійне місце
проживання добуто не було.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду у
зв'язку з порушенням норм матеріального права, ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Зазначається, що суд не врахував всі обставини справи, зокрема, що ОСОБА_2.
добровільно прийняла рішення про зміну місця проживання, забравши з собою
дитину та речі. За цей час створила нову сім'ю.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що підстав для задоволення скарги немає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2. (після шлюбу з грудня 2006 року
ОСОБА_5) в червні 1994 р. згідно ордеру № 164 отримала квартиру площею 11,43 кв. м. в м. Кіровограді по
вул. 50 років Жовтня.

У жовтні 1996 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 і в зазначену
квартиру він вселився як ч.1ен сімї.

Свої позовні вимоги він заявив з підстав, передбачених ст. 107 ЖК України,
зокрема, частина друга якої передбачає, що в разі вибуття наймача та ч.1енів
його сімї на постійне місце проживання до іншого населенного пункту або в інше жиле приміщення
договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо ж
вибуває лише окремий ч.1ен сімї, то він витрачає право користування цим жилим
приміщенням з дня вибування.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України на ствердження вибуття" суд може брати до уваги
будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного
місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресована
кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле

приміщення,
виїзд в інший населенний пункт, укладення трудового договору на невизначений
строк тощо).

Як на один з доказів позивач посилається на записку (а. с. 29) залишену
відповідачкою по зустрічному позову.

Аналізуючи зміст записки колегія суддів вважає, що в ній не відображено
намір ОСОБА_2 змінити місце проживання.

Фактично ця записка підтверджує покази сторін про те, що між ними виникла
конфліктна ситуація через особисті стосунки. Як пояснила ОСОБА_2. саме з цих
підстав вона винайшла інше житло, взявши з собою особисті речі та
найнеобхіднішу побутову техніку (телевізор, мікрохвильову піч).

В судовому засіданні встановлено, що питання розподілу майна розглянуто в
іншому позовному провадженні.

Таким чином, колегія суддів встановила,що ОСОБА_2. на підставі власності житла
не мас, не проживала у спірній квартирі не у зв'язку з переходом на інше
постійне місце проживання, а з підстав неможливості проживання з колишнім
чоловіком через неприязні стосунки, квартиру не сплачувала через тяжкий
матеріальний стан та необхідність оплачувати винайняте житло.

Суд першої інстанції повно і об'єктивно з'ясував всі обставини справи,
вірно застосував норми матеріального права, а тому підстав для скасування
рішення немає.

Керуючись ст.
ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14
березня 2007 р. -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців.