У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

7 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л. -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Аміко-Кераміка" (далі - ТОВ
"Аміко-Кераміка") до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про
визнання недійсними договору купівлі-продажу та довіреностей, за касаційною
скаргою ТОВ "Аміко-Кераміка" на рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 5 жовтня 2005 року та рішення апеляційного суду
Волинської області від 11 січня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року ТОВ
"Аміко-Кераміка" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири та довіреностей.

Зазначало, що 23 липня 2002 року директор товариства - ОСОБА_1, без згоди зборів учасників
цього товариства, на підставі недійсних документів, провів відчуження на свою
користь квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, яка є власністю ТОВ
"Аміко-Кераміка".

Посилаючись на те, що збори
учасників товариства не дали згоди на відчуження квартири та, що договір
купівлі-продажу був укладений від імені товариства на підставі довіреності,
виданої ОСОБА_1, як директором товариства у відношенні себе особисто, внаслідок
обману та зловмисної угоди представника однієї сторони з іншою та, що
зазначений договір суперечить цілям товариства, на підставі статей 48, 50, 56,
57, 58, 62 ЦК України (1963 року), просило визнати укладений договір
купівлі-продажу недійсним, а також скасувати як такі, що не відповідають
вимогам закону та суперечать цілям товариства довіреності, видані ОСОБА_1 1
листопада 2000 року та 20 липня 2002 року на ім'я ОСОБА_2 на право представляти
інтереси товариства при укладенні договору купівлі-продажу.

Рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 5 жовтня 2005 року позовні вимоги ТОВ "Аміко-Кераміка" задоволені частково:
визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1,
укладений між ТОВ "Аміко-Кераміка" та ОСОБА_1 23 липня 2002 року. Зобов'язано ОСОБА_1 повернути у власність ТОВ "Аміко-Кераміка"
зазначену квартиру, а також стягнуто з ОСОБА_1 на
користь  ТОВ "Аміко-Кераміка" 1
240 грн. державного мита, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Волинської області від 11 січня 2006 року
рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 жовтня
2005 року в частині задоволення позовних вимог про визнання договору
купівлі-продажу квартири скасовано та ухвалено нове - про відмову в задоволенні
позовних вимог в цій частині, в решті рішення суду першої інстанції залишено
без зміни.

У касаційній скарзі ТОВ "Аміко-Кераміка" просить
скасувати рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні заявлених позовних вимог про визнання довіреностей
недійсними, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири
недійсним та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд
виходив з того, що оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог закону та
згоди учасників  ТОВ
"Аміко-Кераміка" і підстав для визнання зазначеного договору
купівлі-продажу не має.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не
можна.

Судами встановлено, що 23 липня 2002 року між ТОВ
"Аміко-Кераміка" та ОСОБА_1 був
укладений договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1.

Власником майна, що було предметом
договору купівлі-продажу - є ТОВ
"Аміко-Кераміка".

Зазначений договір купівлі-продажу квартири укладений ТОВ
"Аміко-Кераміка" в особі головного бухгалтера ОСОБА_2, що діяла на підставі
статуту, протоколу НОМЕР_2 від 12 червня 2002 року, довіреності НОМЕР_3 від 20
липня 2002 року, виданої директором товариства - ОСОБА_1, з одного боку та ОСОБА_1 -
директором товариства, з другого боку.

Відповідно до ст. 30 Закону України
"Про власність" та п. 6.1. Статуту ТОВ "Аміко-Кераміка",
колективний власник самостійно володіє, користується і розпоряджається
об'єктами власності, які йому належать. Право колективної власності  здійснюють
вищі органи управління власника (загальні збори, конференції, з'їзди
тощо).

Згідно ч. 3 ст. 62 ЦК України (1963
року), представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє,
ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні іншої особи, представником якої
він є.

Встановивши, що 18 червня 2002 року
збори учасників товариства не дали згоди на відчуження належної товариству
квартири та, що договір купівлі-продажу укладений без згоди вищого органу
товариства, на підставі доручення виданого директором товариства ОСОБА_1 від імені товариства в інтересах директора цього
товариства - ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку
про те, що такий договір відповідно до ст. 48 ЦК України (1963 року) є
недійсним, оскільки не відповідає вимогам закону.

Підставними є висновки суду першої
інстанції про те, що договір купівлі-продажу спірної квартири є недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 57 ЦК України (1963 року), так як  укладений внаслідок зловмисної волі
представника однієї сторони з другою стороною, оскільки ОСОБА_1, будучи
директором товариства, через підпорядкованого йому в адміністративному порядку
представника - головного бухгалтера ОСОБА_2, уклав договір купівлі-продажу
спірної квартири у відношенні себе.

Висновки суду першої інстанції
обґрунтовані, відповідають встановленим обставинам справи та вимогам
матеріального закону, а висновок апеляційного суду про відповідність укладеного
договору купівлі-продажу квартири вимогам закону суперечить встановленим
обставинам справи  та вимогам
матеріального закону.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених   ст.
339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст.
339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Волинської області від 11 січня 2006 року скасувати, а рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 5 жовтня 2005 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін