АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2007
рік..                                                                                                          м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
Ступакова О.А.

суддів: Варикаші
О.Д., Станкевича В. А.

при секретарі: Мілонас Ю.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4про стягнення матеріальної та моральної
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4на рішення Кілійського районного
суду Одеської області від 2 березня 2007 року, -

встановила:

В січні 2001 року позивачі звернулися до Кілійського
районного суду з позовом до відповідачів про стягнення на користь ОСОБА_2.
матеріальної шкоди у розмірі 123,04 грн. та моральної шкоди в розмірі 30000
грн., стягнення на користь ОСОБА_1. моральної шкоди в розмірі 20000 грн.,
заподіяних неправомірними діями відповідачів.

Позивачі вказували, що вони мешкали у власному будинку по
АДРЕСА_1. На сусідні земельній ділянці по АДРЕСА_2 розташований комплекс
будівель, належних відповідачам, які на протязі кількох років, починаючи з 2001
року використовували їх для торгівлі будівельними матеріалами -щебенем, піском,
цементом та ін. Ця діяльність відповідачів супроводжувалась завищеним рівнем
шуму, запиленістю, вібрацією. Ці фактори порушували їх права користування
власним будинком та присадибною ділянкою, спричиняли незручності для
нормального життя та відпочинку. Здоров'ю позивача ОСОБА_2. була заподіяна
шкода - під час розвантаження щеня у дворі відповідачів, пил потрапив в очі, з
приводу чого вона проходила лікування на яке витратили 123,04 грн. На їх
звернення з проханням обмеження шкідливої діяльності відповідачі не реагували,
в зв'язку з чим для захисту своїх прав вони були змушені звертатися до органів
влади, прокурора, який звернувся з позовом до Кілійського районного суду,
рішенням якого ОСОБА_3. було заборонено здійснювати в цьому місті такий вид
діяльності, але і після цього діяльність відповідачів пов'язана з торгівлею
будівельними матеріалами продовжувалась.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від
2 березня 2007 року позов задоволено частково. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3., ОСОБА_4. на

Головуючий
у першій інстанції Тюмін О.Г.                                       Справа
№ 22ц-2425/07

Доповідач
Ступаков О.А.                                                                               Категорія
ЦП: 44

користь ОСОБА_2. 5000 грн.
моральної шкоди, стягнув солідарно з ОСОБА_3., ОСОБА_4.
на користь ОСОБА_2. 5000 грн. моральної шкоди.

Не
погодившись з цим рішенням ОСОБА_1. та ОСОБА_2 подали
апеляційну скаргу.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з
порушенням судом норм матеріального права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, що з'явились, розглянувши доводи апеляційної
скарги і матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Частково
задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що рішенням
Кілійського районного суду від 09.09.2004 року встановлено, що приватний
підприємець ОСОБА_3. не маючи
відповідних дозволів, здійснює за адресою АДРЕСА_2в м. Кілія діяльність
пов'язану з завозом, переробкою та реалізацією будівельних матеріалів (щебеню,
піску, цементу) та заборонено ОСОБА_3. проводити зазначену підприємницьку діяльність.

Після
винесення рішення суду від 09.09.2004 року, ОСОБА_3. продовжувала займатися
підприємницькою діяльністю пов'язану з завозом, переробкою та реалізацією
будівельних матеріалів не маючи на це відповідного дозволу, що знайшло своє
підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно
до ч.5 ст.4 Закону України „Про власність" власник, здійснюючи свої права
зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права
та охоронювані законом інтереси громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК
України, шкода, завдана неправомірними діями

майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала. Особа, яка

завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду
завдано не

з її вини.

Суд
відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача
ОСОБА_2. матеріальної шкоди в розмірі 123,04 грн., оскільки позивачем не надано
доказів що шкода заподіяна з вини відповідачів, позивачами рішення суду в цій
частині не оскаржено.

Частково
задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з солідарно з ОСОБА_3.,
ОСОБА_4. на користь кожного з позивачів по 5000 грн. моральної шкоди, суд
вказав, що відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її
завдала за наявності її вини.

Суд
вважав доведеність винні кожного з відповідачів в здійсненні протиправної
діяльності пов'язаною зі здійсненням підприємницької діяльності, яка порушує
права позивачів.

Колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність
вини ОСОБА_4. в здійсненні підприємницької діяльності пов'язаної з завозом,
переробкою та реалізацією будівельних матеріалів, оскільки наявні в матеріалах
справи докази свідчать про здійснення зазначеної підприємницької діяльності яка
порушує права позивачів, лише відповідачкою ОСОБА_3.

На
підставі наведеного рішення суду підлягає зміні. З урахуванням характеру
порушення відповідачкою ОСОБА_3. прав позивачів, глибини душевних та фізичних
страждань позивачів, стягнути з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. 500 грн. моральної
шкоди, стягнути з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. 500 грн. моральної шкоди. В
іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст.
ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4задовольнити частково. Рішення Кілійського районного
суду Одеської області від 2 березня 2007 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 500 грн.
моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди. В іншій частині
позову відмовити.

Рішення набирає
чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржено до Верховного Суду
України на протязі двох місяців.