Справа №22-ц-2936/2007р                                        Головуючий
1 -і інстанції Матвісвська Г.В.
про вішкодування                                      Доповідач
шкоди,  завданої здоров'ю
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» червня
2007р.   Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного

суду Харківської
області в складі:

головуючого
судці - Борової С.А.

суддів
колегії - Пшенічної Л.В.,  Даниленка В.М.

при секретарях -
Гребенщиковій Ю. В.,  Шевченко О. Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою відкритого
акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова  від 20 березня 2007р. по
справі за позовом   ОСОБА_1до відкритого
акціонерного товариства "Харківський про відшкодування шкоди,  заподіяної здоров'ю та про стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного
товариства "Харківський тракторний завод" (далі ВАТ "ХТЗ")
про відшкодування шкоди,  завданої
ушкодженням здоров'я та моральної шкоди.

В позові
ОСОБА_1.. посилається на те,  що він
працював у відповідача,  21 листопада
1975 року отримав важку виробничу травну правої руки,  про що було складено акт про нещасний
випадок,  його було визнано інвалідом 3
групи з втратою професійної працездатності на 100 відсотків,  а загальної на 75 відсотків.

Просив
відшкодувати йому шкоду у розмірі 11000 грн. за період з 02.09.1996 року по
01.04 2001 року,  тобто за час коли йому
не відшкодовували шкоду із розрахунку 200 грн. на місяць. Дату обґрунтовує
датою виходу Указу Президента "Про грошову реформу в Україні",  а суму тим,
що саме така сума за кожний місяць була йому нарахована та виплачена
Фондом

Представник
відповідача позов не визнав та пояснив в суді першої інстанції,  що позивач звільнився з підприємства у 1976
році,  весь цей час не звертався з
заявами про відшкодування шкоди,  місце
проживання його не було відоме,  крім
того сплинув час позовної давнини,  яки
обмежується 3-ма роками. За час з 2001 по 2005 рік Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України (далі Фонд) позивачу було відшкодовано шкоду у сумі і 003 7 грн. 50
коп.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду
м.  Харкова від 31 серпня    2006р. позов задоволено частково.

2

Стягнуто
з відкритого акціонерного товариства "Харківський тракторний завод",
ім. С.  Орджонікідзе   користь ОСОБА_1         10722 грн. 60 коп. у відшкодування
заподіяної шкоди. В частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто
з відкритого акціонерного товариства "Харківський тракторний завод"
ім. С.  Орджонікідзе користь держави
судовий збір у сумі 107 грн. 23 коп.

Стягнуто
з відкритого акціонерного товариства "Харківський тракторний завод"
ім. С Орджонікідзе
судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справу у розмірі
1 грн. 50 коп.

В
апеляційній скарзі ВАТ "ХТЗ",
посилаючись на те,  що судом
першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права,  просить рішення суду першої інстанції
скасувати,  ухвалите нове рішення,  яким відмовити у задоволені позову.

В
обґрунтування своєї апеляційної скарги ВАТ "ХТЗ" посилається на
те,  що суд дав невірну оцінку обставинам
справи,  які мають значення для справи,  а саме помилково вказано,  що є вина підприємства у тому,  що позивачу не відшкодовувала шкода,  у той час він після звільнення 28 років не
звертався до відповідача з вимогами про відшкодування шкоди. Суд не вірно
стягнув з ВАТ "ХТЗ" всю суму позовних вимог,  не зважаючи на те,  що встановлено 3-х річний строк позовної
давності.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судці,  пояснення осіб,  що з'явилися у судове засідання,  перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вважає,  що вона підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Постановляючи
рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції посилався на
те,  що у відповідності до Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків,  затверджених
Постановою Кабінетів Міністрів України від 23 червня 1993 p. N
472,  відповідач повинен був
відшкодовувати позивачу шкоду у розмірі його заробітку,  але відшкодовування не проводилося з вини
відповідача. Суд вважав,  що згідно
ст.238.КЗпП України при розгляді трудового спору у питанні про грошові
вимоги,  суд може стягнути належні
працівнику суми без обмеження будь-яким строком.

Однак,  погодитися з такими висновками суду не можна тому,  що вони не відповідають обставинам
справи,  суд не правильно застосував
норми матеріального права,  порушив норми
процесуального права і суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на
підставі п.3,  4 ч. 1  ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Судом
апеляційної інстанції встановлено такі факти і відповідні правовідносини.

Судовим
розглядом встановлено,  що позивач під
час роботи відповідача,  отримав
виробничу травму,  про що було складено
акт про нещасний випадок на виробництві,
згідно висновку МСЕК від 08 жовтня 1976року,  була встановлена втрата професійної
працездатності в розмірі 100%,  а
загальної - 75 відсотків. Відповідач виплачував позивачу щомісячне
відшкодування шкоди до 1978 року,  що не
заперечує позивач.

Позивач пояснив
у суді апеляційної інстанції,  що після
1978 року він проживав за межами м.
Харкова,  на ВАТ "ХТЗ"
не працював,  за відшкодуванням шкоди не
звертався так як на той час мав задовільне матеріальне становище. Звернувся до
ВАТ "ХТЗ" з

3

вимогами про
подальше відшкодування шкоди лише у 2005 році,
після чого його справа була передана до Фонду,  який відшкодував йому шкоду за строк з 2001
по 2005 рік.

Стаття
456 ЦК України
(в редакції 1963 року) передбачає,  що у
разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я,  пов'язаних з виконанням ним трудових
обов'язків,  організація або громадянин,  відповідальні за шкоду,  зобов'язані відшкодувати потерпілому у
повному розмірі втрачений заробіток,  а
також виплатити потерпілому (членам сім'ї та особам,  які перебували на утриманні померлого)
одноразову допомогу в установленому законом порядку.

власник
підприємства,  установи і організації
(надалі підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я),
а також за моральну шкоду,
заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу
небезпечних або шкідливих умов праці.

Згідно з
ч. 1 п. 43 Правил відшкодування власником підприємства,  установи і організації або уповноваженим ним
органом шкоди,  заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених Постановою Кабінетів Міністрів України від 23 червня 1993 p. N 472
(далі Правила),  що діяли на час
виникнення спірних правовідносин,  якщо
потерпілому або особам,  які мають право
на відшкодування шкоди,  з вини власника
своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди,  то ця сума виплачується без обмеження
протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін
на споживчі товари та послуги у порядку,
встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці"

Вказана
частина п. 43 Правил,  на яку посилається
у позові позивач,  щодо не обмеження часу
на відшкодування шкоди,  стосується
випадків коли потерпілий не отримував відшкодування з вини власника.

Частина
друга цього пункту передбачає,  що
виплата суми відшкодування шкоди,  яку
своєчасно не одержав потерпілий чи особи,
які мають на це право,
провадиться за минулий час,  але
не більш як за три роки до подання заяви про відшкодування шкоди.

Як було
встановлено у суді першої та апеляційної інстанції,  позивач не звертався до відповідача з
питанням про відшкодування шкоди починаючи з 1978 року,  не цікавився цим питанням,  таким чином,
виплата суми відшкодування не здійснювалася з вини самого ОСОБА_1. і
вини підприємства у цьому не має. Згідно ч. 2 п 43 Правил у такому разі
відшкодування шкоди провадиться не більш як за три роки до подання позовної
заяви.

Позивач
звернувся до суду з позовом у червні 2006 року і просив відшкодувати йому шкоду
з 1996 по 2001 рік. На час звернення він пропустив строк позовної
давності,  а за період з 2001 по 2005 рік
шкода йому відшкодована Фондом.

З огляду на
наведене,  судова колегія вважає,  що суд першої інстанції помилково дійшов    висновку, що на   правовідносини, що виникли між сторонами, не
розповсюджується строк позовної давності.

4

Районний
суд послався на  ст. 238 КЗпП
України,  вважаючи,  що це є трудовий спір,  у той час коли ці правовідносини регулюються
цивільним законодавством.

Згідно
зі  ст. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  а
ст.11 ЦПК України передбачає,  що
суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими
особами,  які беруть участь у справі.

Таким
чином,  судова колегія дійшла
висновку,  що ОСОБА_1. не довів,  що шкода не відшкодовувалася з вини
відповідача.

Судова
колегія приходить до висновку,  що
позовні вимоги ОСОБА_1. задоволенню не підлягають.

З огляду
на наведене,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги є суттєвими і
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального права,
які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст. 303,
304,  п. 2 ч. 1  ст. 307,
п. 3, 4 ч. 1  ст.  ст. 309,
314,  316,  317,
319 ЦПК України судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства "Харківський тракторний
завод"  задовольнити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 20 березня 2007р. скасувати.

У задоволені
позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.