У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року                                                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                      Барсукової
В.М.,

Балюка М.І.,                       Берднік І.С.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до дочірнього підприємства “Цептер Інтернаціональ Україна” про
встановлення факту знаходження в трудових відносинах, стягнення заробітної
плати, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2002 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом
до дочірнього підприємства (далі - ДП) “Цептер Інтернаціональ Україна” про стягнення
заробітної плати в розмірі 14014 грн., середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу в розмірі 42042 грн. та 20000 грн. на відшкодування
моральної шкоди. У подальшому, доповнивши та змінивши свої позовні вимоги
позивачка просила встановити факт її знаходження в трудових відносинах з ДП
“Цептер Інтернаціональ Україна” з 28 лютого 1996 року, стягнути з відповідача
на її користь заробітну плату в розмірі 22795 грн. 60 коп., незаконно одержану
із заробітної плати суму в розмірі 4997 грн. 90 коп., середньомісячну заробітну
плату за час вимушеного прогулу в розмірі 95741 грн. 50 коп. та 20000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що з 28
лютого 1996 року вона працює в ДП “Цептер Інтернаціональ Україна”. з 24 травня
2000 року вона була призначена торговим директором регіону Харків. Заробітна
плата нараховується за шкалою, яка діяла з березня 2000 року, відповідно до
якої щомісячно нараховується фіксований оклад в сумі, еквівалентній 1290, 32
доларам США, з відсотками від обігу продажу товару, який здійснюється
структурою, якою вона керувала. Заробітна плата нараховувалась в доларах СШ, у
зв'язку з тим, що торгівля здійснюється імпортним товаром, а виплачується
заробітна плата в гривнях по офіційному курсу НБУ на день виплати. З квітня
2002 року відповідач не виплачував заробітну плату, тому борг по заробітній
платі складає 22795 грн.60 коп. При цьому, із заробітної плати незаконно
утримано по розпорядженню керівництва 4997 грн. 90 коп. Крім того, відповідач з
липня 2002 року безпідставно відсторонив її від виконання посадових обов'язків.
У травні ОСОБА_1 було запропоновано переведення до м. Дніпропетровська, на що
своєї згоди вона не дала. У письмовій формі позивачку було повідомлено про те,
що їй запропоновано виконувати в місті Дніпропетровську умови договору підряду,
а не про перевід у порядку трудових відносин. Надалі, відповідач фактично став
відмовлятися від існування між ними наявності трудових відносин. Однак ОСОБА_1
вважає, що між нею та відповідачем існували саме трудові відносини, а
неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28
листопада 2003 року позовні вимоги задоволено частково та постановлено:
стягнути з ДП “Цептер Інтернаціональ Україна” на користь ОСОБА_1 заборгованість
по заробітній платі в сумі 22795 грн. 60 коп.; стягнути з ДП “Цептер
Інтернаціональ Україна” на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 11 липня 2002 року до 19 вересня 2003 року в сумі 95741 грн. 50 коп.;
стягнути з ДП “Цептер Інтернаціональ Україна” на користь ОСОБА_1 10000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ДП “Цептер Інтернаціональ Україна” на користь держави державне мито
в розмірі 1193 грн. 87 коп.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21
травня 2004 року у позові ОСОБА_1 до ДП “Цептер Інтернаціональ Україна” про
стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час
відсторонення від роботи та відшкодування моральної шкоди відмовлено. У іншій
частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2003
року залишено без змін.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду апеляційної
інстанції, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення
скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з таких
підстав.

Скасовуючи частково рішення Московського районного суду
м. Харкова від 28 листопада 2003 року та постановляючи нове, апеляційний суду
виходив із того, що позивачка не знаходилася в трудових стосунках із
відповідачем, не була його штатним співпрацівником, наказ про її зарахування не
видавався, трудова книжка позивачки в ДП “Цептер Інтернаціональ Україна” не
зберігалася, заробітна плата згідно штатного розпису не нараховувалася і не
виплачувалася. Вона є приватним підприємцем. Стосунки між сторонами носили
цивільно-правовий характер і регулюються цивільним кодексом України та умовами
укладеного між ними договору підряду від 17 липня 2000 року, відповідно до
якого відповідач виступає як замовник, а позивачка як підрядник.

Із матеріалів справи убачається, що сторонами 28 лютого
1996 року був укладений договір НОМЕР_1, згідно якого ДП “Цептер Інтернаціональ
Україна” доручає, а ОСОБА_1 (презинтант) зобов'язується за винагороду
здійснювати в інтересах замовника від його імені угоди, спрямовані на
реалізацію товару фірми, зокрема, здійснювати підготовчу роботу по укладенню
угод серед потенційних покупців, організовувати та проводити презентацію
товару, забезпечувати збереження ввіреного їй майна, звітувати по укладеним
угодам перед фірмою, здійснювати контроль за виконанням угод покупцями (а.с.
30-31).

На підставі п.п. 5.1 договору їй виплачується винагорода.

У разі суперечок щодо виконання цього договору, спір
розглядається в порядку, передбаченому цивільним кодексом України (п.п. 8.1.).

Накази про прийняття позивачки на роботу, звільнення або
відсторонення її від роботи відповідачем не видавалися. Крім того, на час
укладення угоди НОМЕР_1 позивачка працювала директором малого підприємства
“ІНФОРМАЦІЯ_1”.

Роботу у відповідача виконувала як підрядник (а.с.
160-173).

Податки з доходів сплачувала як приватний підприємець
(а.с. 172, 300-323).

Відповідач не сплачував внески на соціальне страхування
позивачки відповідно до вимог ст.ст. 253-254 КЗпП України, як за працівників
своєї організації за період з 1996 до 2002 роки. Крім того, позивачка за період
з 29 квітня до 21 жовтня 2002 року отримала як суб'єкт підприємницької
діяльності доход у розмірі 71435 грн. (а.с. 112).

З огляду на викладене апеляційний суд правомірно скасував
частково рішення суду першої інстанції та відмовив позивачці у задоволенні
позову.

Установлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом норм
матеріального або процесуального права, а отже, відсутні підстави для
скасування постановленої ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Відповідно до п. 1 ст. 342 ЦПК розглянувши касаційну
скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає
ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21
травня 2004 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

І.С. Берднік