Справа № 22ц/665                                           Головуючий в суді 1-ї інстанції Бондарчук В.В.
Категорія 2                                                       Доповідач Балашкевич С.В.
УХВАЛА

Іменем  України

31 травня 2007 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в
складі: головуючого - судді Балашкевича С.В. суддів: Худякова A.M., Зарицької
Г.В. при секретарі Сухоребрій Т.А. з участю: позивачки та представника
відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Житомирського екологічного ліцею № 24 про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доплати за
розширення зони обслуговування, -

встановила:

8 грудня 2005
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житомирського екологічного ліцею №
24 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. На обгрунтування своїх вимог зазначала, що з 15.10.2002 року працювала
у відповідача двірником і наказом від 2
грудня 2005 була звільнена з роботи на підставі п. 4 ст.40 КЗпП за прогули
без поважних причин. Посилаючись на те, що звільнення з роботи проведено з
порушенням трудового законодавства та у зв'язку з упередженим ставленням до неї
адміністрації ліцею, позивачка просила задовольнити її вимоги.

В подальшому позивачка збільшила свої позовні вимоги і, крім названих, просила
стягнути з відповідача доплату за розширення норми обслуговування в сумі
3957,50грн. На обгрунтування цієї вимоги зазначала, що в період з лютого 2003
року по грудень 2005 року вона прибирала площу, що перевищує нормативну, але
доплата до заробітної плати за виконання ціїє роботи їй не здійснювалася.

Рішенням
Корольовського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2006 року в задоволенні
позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати й ухвалити   нове
рішення   по   суті
її   позовних   вимог,
посилаючись   на

2

невідповідність  висновків
суду  обставинам  справи
та неправильну  оцінку -    судом зібраних у справі доказів.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п.
4 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до закінчення його чинності
можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку
прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Встановлено, що
з 15 жовтня 2002 року ОСОБА_1 працювала двірником у Житомирському екологічному
ліцеї № 24 і наказом № 24 від 2 грудня 2005
року звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП за прогули 21 листопада
2005 року з 7-ої год. до
12 год. 25 хв.
та 23 листопада 2005 року з 9 год.
25 хв. до 14 год 20 хв. (
а.с. 6, 136).

Факт відсутності
на роботі позивачки без поважних причин підтверджується
актами від 21.11.2005 року та 23.11.2005 року (а.с. 35, 41) та показаннями
свідків ОСОБА_2.,ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5.ОСОБА_6.,   ОСОБА_7
та  ОСОБА_8   (
а.с.    103-105).

ОСОБА_1
відмовилася надати письмові пояснення з приводу її відсутності на роботі ( а.с.
47-48), а її посилання на показання свідка ОСОБА_9, що, на думку апелянта,
підтверджують факт знаходження її на
робочому місці є безпідставними, оскільки ці свідчення неконкретні і, як вбачається
з матеріалів справи, названий свідок у відповідача не працює ( а.с. 138).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції
про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення
на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Із матеріалів
справи вбачається, що для двірників установ освіти встановлена норма прибирання
площею 4400 кв.м (а.с. 10). Названа норма підлягала
коригуванню на еквівалент, відповідно до Типових норм часу та норм
обслуговування, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному
господаству від 4 серпня 1997 року № 59.

Оскільки норма
обслуговування, що була встановлена позивачці посадовими обов'язками, не
суперечила нормативній, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
необґрунтованість позовної вимоги про стягнення доплати за розширення зони
обслуговування.

Рішення суду
постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав
для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.
209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від
31 жовтня 2006 року залишити без зміни.

3

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.