Справа № 2-2550/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня
2007року Ленінський районний суд міста Луганська, у складі:

головуючого -
судді Попової О.М.

при секретарі -
Бірюкової О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до Державного
підприємства
„Луганськвугілля",
ОСОБА_2  про   відшкодування матеріальної и моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2007року
позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до відповідача ДП
„Луганськвугілля" та третьої особи ОСОБА_2, про відшкодування матеріального збитку и моральної шкоди,
посилаючись на те, що 20.11.2004 р. він на належному йому автомобілі ФОРД
держномер НОМЕР_1 зупинився біля магазину по вул.Слав*янська. На його
автомобіль був скоїн наїзд автомобілем ГАЗ-3110 держномер НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_2. Автомобіль ГАЗ-3110 держномер НОМЕР_2 належить
відповідачу. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія
ОСОБА_2., оскільки він порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В
результаті ДТП пошкодженням
автомобіля йому заподіяно матеріальну шкоду в сумі 13158грн.. Крім того,
позивачеві заподіяно моральну шкоду, розмір якої він визначає у сумі 5000 гр.,
оскільки в момент дорожньо-транспортної пригоди він дуже злякався, було
пошкоджено його майно, він не мав можливості використовувати автомобіль за
призначенням, було порушено його звичний образ життя, він змушений був приймати
заходи стосовно ремонту автомобілі. Також просив стягнути з відповідача судові
витрати по справі.

В судовому
засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, дав суду аналогічні
пояснення по справі, просив задовольнити позов.

Представник
відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на те, що
вони частково відшкодували матеріальну шкоду позивачу у розмірі 6000 гривень.
Визнають заявлену матеріальну шкоду частково в сумі 7158грн. Моральну шкоду не
визнають у повному обсязі.

Третя особа
ОСОБА_2. до судового засідання не з*явився, про дату, час та місце розгляду
пред*явленного до нього позову повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд
справи за його відсутності не надходило.

Суд, вислухавши
пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким,
що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так судом
встановлено, що 20.11.2004року він на належному йому автомобілі ФОРД держномер
НОМЕР_1 зупинився біля магазину по вул.Слав*янська. На його
автомобіль був скоїн наїзд автомобілем ГАЗ-3110 держномер 01000 АО під керуванням
водія ОСОБА_2.

Автомобіль
ГАЗ-3110 держномер НОМЕР_2 належить ДП „Луганськвугілля". Згідно довідки
наданої відповідачем, ОСОБА_2. працював на даному підприємстві водієм з
26.02.1997року по 09.08.2005року.

Вказана
дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2., оскільки він
порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується
довідкою Луганського ВБ ДПС ДАІ при УДАІ УМВС України в Луганській області, а
також постановою Артемівського райсуда М.Луганська від 16.12.2004року про
притягнення ОСОБА_2. до адміністративної відповідальності (а.с.17,18).

Судом також
встановлено, що внаслідок зіткнення, автомобіль позивача ФОРД держномер
НОМЕР_1, отримав технічні пошкодження, у зв'язку з чим позивачеві спричинено
матеріальну шкоду, розмір якої згідно висновку автотовароведческого дослідження
експерта №3/227-04 від 23.11.2004року, складає 13158 грн. На підставі ч.2 ст.1
187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом ,
іншим об*єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Оскільки судом
встановлено, що вини позивача у пошкодженні його автомобіля не вбачається, ця
шкода йому спричинена лише з вини водія ОСОБА_2, який на тот період часу
працював водієм у відповідача, то відповідач повинен відшкодувати позивачеві
вказану матеріальну шкоду, протни чого не заперечує сам відповідач у своєму
запереченні на позов.

Однак суд вважає
позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягяючими
задоволенню частково, оскільки на підставі платіжного доручення № 870 від
29.03.2006року відповідачем було сплачено на користь позивача для відшкодування
шкоди, заподіяної в наслідок ДТП, 6000 гривень. Таким чином на користь позивача
підлягає стягненню матеріальна шкода з відповідача в сумі 7158гривень.

Відповідно ст.23
ЦК України особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода
полягає:

1)
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

3)
у
душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4)
у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.1 ч.2
ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від впни органу
державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров*я або смертю фізичної особи внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

Судом
встановлено, що внаслідок вказаної дорожньо-траснспортної пригоди позивачеві
заподіяно моральну шкоду, оскільки в момент дорожньо-транспортної пригоди він
дуже злякався, переніс стрес, було пошкоджено його майно, він не мав можливості
використовувати автомобіль за призначенням, було порушено його звичний образ
життя, він змушений був самостійно приймати заходи стосовно ремонту автомобіля,
принижуя свою честь та гідність звертатись протягом двух років до відповідача з
проханнями відшкодувати завдану йому шкоду. Тому суд вважає, що позивач має
право вимагати відшкодування і моральної шкоди.

Враховуючи
характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазнав позивач, характер
немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу і ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із загальних засад
розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача на
користь позивача повинно бути стягнуто 5000гривень моральної шкоди .

За таких
обставин, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов'язку по
відшкодуванню позивачеві матеріальної та моральної шкоди.

Позивачем у
зв'язку з розглядом справи понесені витрати по сплаті: державного мита в сумі
181 гривні, інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи - 30грн., що
підтверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи. Вказані
витрати підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача, оскільки
судом позовні вимоги позивача частково задовольняються.

Керуючись ст.ст.
10, 59, 60, 84, 169, 209, 212-215, 224-233 ЦПК України, ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково. Стягнути з
Державного підприємства „Луганськвугілля" на користь ОСОБА_1в
рахунок відшкодування матеріального збитку 7158 гривень,  в рахунок відшкодування моральної шкоди
5000  гривень, витрати по сплаті судового
збору - 181  гривень, витрати по сплаті
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи - 30 гривень, а
всього  12339гривень.

У задоволенні
інших вимог ОСОБА_1відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області
через Ленінський районний суд м. Луганська шляхом подання в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч,1 ст.295 ЦПК України.