АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-200-2007р.                                                     Головуючий
про стягнення                                                        Чечот
зарплати                                                                                  Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"07"'
лютого 2007 р.
Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської
області в складі:

головуючого               Захарової А.Ф.

суддів                           Адаменко Л.В.,
Подорога В.М.

при
секретарі              Петренко С.П.

з участю
прокурора    Пащенко СМ.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Першого
заступника прокурора Черкаської області на ухвалу Соснівського райсуду м.Черкаси від 11 грудня 2006р. по
справі за позовом ОСОБА_1
до ВАТ «Черкаський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, компенсації за затримку виплати зарплати та
відшкодування моральної шкоди.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши прокурора відділу
Черкаської обласної прокуратури як представника останньої, який підтримав
доводи апеляційної скарги, та представника ВАТ «Черкаський комбінат
хлібопродуктів», який на них заперечував, судова палата,-

встановила:

Рішенням Соснівського райсуду
м.Черкаси від 12 лютого 2002 року, залишеним
без змін ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області від 03
червня 2002 року
залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 до ВАГ «Черкаський комбінат
хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
компенсацію за затримку у виплаті зарплати та відшкодування моральної шкоди.

В лютому 2004 року прокурор
Черкаської області в інтересах ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд рішення
Соснівського райсуду м.Черкаси
від 12.02.02 року за
нововиявленими обставинами, вказуючи, що перевіркою встановлені істотні для
справи обставини, що не були і не могли бути відомі як органам прокуратури так
і заявникові.

Суд. залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення, виходив з того, що час
вимушеного прогулу позивача становить 42
місяці, з яких 3 місяці
йому відповідачем оплачено відповідно до видаткового касового ордера НОМЕР_1 від 28.08.1992 року в сумі 498.6 крб.. 24 місяці
відповідачем оплачено на виконання постанови 1 Ірезидії Черкаського облеуду від
26.12.1997 року в сумі 3792 грн. і 15
місяців вимушеного прогулу відповідачем оплачено на виконання рішення
Соснівського райсуду м.Черкаси від 15.08.1989 року в сумі 1920 грн.

Судом також зазначено, що позивач в період з 07.01.1989 року по 07.06.1991
року працював у   ГОВ «411К». де отримав
зарплату в сумі   1237 грн. Звідси
судом зроблений висновок, що стягнуті та виплачені суми повністю відповідають
оплаті за весь період вимушеного прогулу. Однак це не так.

Вирішуючи трудовий спір сторін про стягнення зарплати за час вимушеного
прогулу, тобто правовідносини, що регулюються ч.2 ст.235 КЗпП
України, суд необгрунтовано взяв до уваги рішення Соснівського райсуду м.Черкаси від 15.08.1989 року про
стягнення зарплати за затримку видачі трудової книжки та розрахунку. Тобто, між
сторонами був інший предмет спору, - правовідносини, що регулюються ч.4 ст.235 КЗпП України.

Крім того, в ході проведення перевірки на запит органів прокуратури, 17.01.2004 року від Генерального директора ТОВ «ЧПК» надійшов лист від 16.01.2004 року за НОМЕР_2 про те, що
ОСОБА_1 в товаристві не працював.

Вважаючи наведені обставини нововиявленими, прокурор Черкаської області
просив скасувати за наявності таких
обставин рішення Соснівського райсуду від 12.02.2002 року і переглянути справу по суті в суді першої інстанції.

Ухвалою Соснівського райсуду м.Черкаси від 11 грудня 2006 року в задоволенні заяви прокурора
Черкаської області відмовлено.

В апеляційній скарзі на цю ухвалу перший заступник прокурора Черкаської
області просе її
скасувати як необгрунтовану та постановити нову, - про задоволення заяви прокурора
області, скасувати рішення Соснівського райсуду м.Черкаси від 12.02.2002 року, направивши
справу на розгляд по суті до суду першої інстанції.

Обговоривши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Згідно з ч.2 ст.361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали
суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для
справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи.

Рішенням Соснівського райсуду м.Черкаси від 12 лютого 2002 року залишені без задоволення
позовні вимоги ОСОБА_1 до ВАТ «Черкаський комбінат хлібопродуктів» про
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за затримку у
виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за затримку у
виплаті заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись з
даним позовом до суду, позивач стверджував, що із 42 місяців
вимушеного прогулу він фактично отримав грошову компенсацію за 24 місяці згідно
винесених рішень суду, тому просив стягнути з відповідача грошову компенсацію
за 18 місяців,
виходячи з його середньомісячного заробітку, компенсацію за безпричинну затримку у виплаті заробітної плати за час
вимушеного прогулу на протязі 105 місяців в сумі 15118 грн.30 коп.,
виходячи з його середньомісячного заробітку у 286,52 грн., просив відшкодувати
спричинену йому моральну шкоду в обсязі 2555 грн., а в цілому 20537 грн.32 коп.

Судом
встановлено, що за ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.06.2002 року, якою рішення суду першої інстанції залишено в силі,
неоплачений період вимушеного прогулу ОСОБА_1 становив 22 місяці і 22 дні. Постановою
Президії Черкаського облсуду від 26.12.1997
року було стягнуто за цей період на користь ОСОБА_1 3972 грн. Також у період з 07.01.1989 року по 07.06.1991 року ОСОБА_1 працював у ТОВ
«ЧПК», де отримав заробітну плату в сумі 1237
грн. 88 коп.

А всього за період вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 стягнуто 6390 грн. 60 коп.. що повністю відповідає оплаті
за весь період вимушеного прогулу.

Встановивши, що з ОСОБА_1 фактично проведений розрахунок за попередніми
рішеннями суддів, позивачу і було відмовлено в задоволенні зазначених вимог як
і інших, які теж виявилися необгрунтованими.

Прокурор в заяві стверджує, що суд при проведенні
розрахунків безпідставно взяв до уваги рішення Соснівського райсуду м.Черкаси від 15.08.1989
року про стягнення зарплати за затримку видачі трудової книжки та
розрахунку, оскільки між сторонами був інший предмет спору, а також врахував
зарплату позивача за період роботи на ЧПК, де він фактично не працював.

В рішенні Соснівського райсуду м.Черкаси від 12.02.2002
року не йдеться про зазначені прокурором факти. До того ж, вони не можуть
розглядатися як нововиявлені обставини. Як правильно вказав суд, вони являються
доказами щодо обставин, які були предметом
розгляду суду першої та апеляційної інстанції при вирішенні справи. Аналогічно
і лист ТОВ «ЧПК» від 16.01.2004
року за НОМЕР_2 може
бути доказом по справі, а не фактом, що може бути визнаний істотною обставиною.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованих висновків щодо відсутності
підстав перегляду рішення Соснівського райсуду
від 12.02.2002 року за
нововиявленими обставинами.

Ухвала суду відповідає обставинам справи, вимогам закону
і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 361-365; 366; 303; 304; 307; 314; 218 ЦПК України, судова палата,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Черкаської області
відхилити.

Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 11 грудня 2006 року, - залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку на протязі двохмісячного строку.