№   2- 1813  / 2007
2007 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя у складі головуючої судді
Харитонової Г.Л., при секретарі Пасюрі І.Ю., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом  ВАТ
„Маріупольський завод важкого машинобудування” до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку , виселення та визнання
такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
2007 року  позивач -  відкрите акціонерне товариство „
Маріупольський завод важкого машинобудування” звернувся до суду з  позовною заявою до ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості у розмірі 9196 гр. 81 коп. за проживання у
гуртожитку за період  з 1.05.2003 р. по
1.12.2006 р. та виселення   ( а.с. 2-4).
2007 року позивач  змінив позовні вимоги
, збільшив їх розмір та просив стягнути з відповідачів на користь ВАТ „МЗВМ”
суму заборгованості за проживання у гуртожитку за період з 1.05.2004 р. по
3 жовтня 2007 року позивач знову змінив
позовні вимоги та просив визнати відповідачку ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , виселити
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
витрати по сплаті держмита у розмірі 128 гр. 52 коп., та послуг ІТЗ в розмірі
жовтня 2007 року позивач знову змінив позовні вимоги та просив визнати
відповідачку ОСОБА_1. такою, що втратила право користування  житловим приміщенням АДРЕСА_1 , виселити  відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, стягнути з відповідачів на
сплаті держмита в розмірі 128 гр. 52 коп. і послуг ІТЗ в розмірі 30 гр. (
судовому засіданні представник позивача Майська А.В. , діюча на підставі
доручення, позов підтримала і пояснила, що в травні 1983 року відповідачці
ОСОБА_1. була надана тримісна кімната АДРЕСА_1 на неї та її на той час
неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 До вересня 2005 року ОСОБА_1. разом з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкала у гуртожитку, а з вересня 2005 року в кімнаті № 50
мешкають лише ОСОБА_2 та ОСОБА_1.. Оскільки відповідачка ОСОБА_1. не проживає
у  гуртожитку понад 6 місяців вона
втратила право  користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають виселенню без
надання іншого житлового приміщення, оскільки ОСОБА_1. не працює на
підприємстві позивача. Крім того, відповідачі , фактично займая 5 ліжко -місць,
з 1.05.2004 р. по 31.07.2007р. не проводили сплату за проживання у гуртожитку,
просила стягнути з відповідачів, а також витрати по сплаті держмита у розмірі
128 гр.52 коп. та сплату за послуги ІТЗ у розмірі 30 гр.
Відповідачка ОСОБА_1 . позов визнала частково і пояснила, що в травні
1983  року вона була прийнята на роботу
на підприємство позивача. Оскільки вона не була забезпечена житлом їй з двома
неповнолітніми дітьми буда надана кімната АДРЕСА_1    .  12
жовтня 1998 року вона була звільнена за скороченням штату працівників. Всього
на підприємстві позивача вона пропрацювала 16 років.  Вона визнає позов в частині визнання її
такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки фактично
мешкає за адресою:АДРЕСА_2. В частині виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона
заперечує проти позову і вважає, що у позивача немає підстав для виселення. В
частині стягнення заборгованості відповідачка ОСОБА_1. позов визнає частково,
вважає, що заборгованість повинна нараховуватись виходячи з трьох ліжко -місць,
а не з 5 -ти ліжко-місць, крім того просила застосувати позовну давність
звернення до суду, а також урахувати те , що вона частково сплачувала за
користування житловим приміщенням у гуртожитку.
Відповідачі  ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.  позов визнали часткового: в
частині стягнення заборгованості вважали, що заборгованість повинна
нараховуватись виходячи з трьох ліжко -місць, а не з 5 -ти ліжко-місць, крім
того просили застосувати позовну давність звернення до суду, а також урахувати
те , що вони частково сплачували за користування житловим приміщенням у
гуртожитку., в частині виселення - позов не визнали та дали такі ж саме
пояснення як відповідачка ОСОБА_1.
Суд,
вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ВАТ
„МЗВМ” про стягнення з відповідачів заборгованості за користування житловим
приміщенням у гуртожитку підлягають задоволенню частково, позовні вимоги ВАТ
„МЗВМ” про визнання ОСОБА_1. такою, що втратила право користування житловим
приміщенням підлягають задоволенню в повному обсязі , позовні вимоги ВАТ „МЗВМ”
про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно трудової книжки ОСОБА_1. була прийнята до ВО „Ждановважмаш”
23.05.1983 р., звідки  12.10.1998 р. була
звільнена за скороченням штату .( а.с.47-48).
облікової картки форми А відповідачка ОСОБА_1. була зареєстрована за адресою :
АДРЕСА_1 з 17.05. 1883 р., разом з нею за цією адресою були зареєстровані її
неповнолітні діти : син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 . та донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.( а.с.19). Власником
АДРЕСА_1 є  ВАТ „Маріупольський
завод  важкого машинобудування”. ( а.с.
123), який є правонаступником ВО „Ждановважмаш”.
особистого рахунку ОСОБА_1. займала кімнату № 50.( а.с.17).
чином  судом достовірно встановлено, що
відповідачі на законних підставах вселились до житлового приміщення : кімнати
АДРЕСА_1, про що не заперечував і представник позивача.
Враховуючи, що  відповідачі
вселилися до кімнати АДРЕСА_1   на
законних підставах та фактично займали три ліжко-місця,  суд вважає, що їм повинна нараховуватися
оплата за проживання з розрахунку три ліжко-місця, нарахування оплати за п'ять
ліжко-місць є безпідставним, оскільки між позивачем та відповідачами не
укладався договір , згідно якого відповідачі повинні були сплачувати за п'ять
ліжко-місць та позивач на надав доказів тому, що відповідачі зобов'язані
сплачувати саме за п'ять ліжко - місць.
того, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність, оскільки про це
заявили відповідачі в судовому засіданні до винесення судом рішення, як
передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України, а позивач не навів поважності причин пропущення
ним строку позовної давності.
Розраховуючи заборгованість відповідачів перед  ВАТ „МЗВМ” суд виходить з того, що    рішенням виконавчого комітету Маріупольської
міської Ради № 224 від 19.05.2004 р. був узгоджений розрахунок вартості
проживання у гуртожитках , згідно з яким
вартість проживання у гуртожитку АДРЕСА_1 на 2004 р. була
затверджена  у розмірі 87 гр. 56 коп. за
одне ліжко-місце.( а.с.41-42).
Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської Ради № 285 від
20.10.2006 р. був узгоджений розрахунок вартості , згідно з яким  вартість проживання у гуртожитку № 7
розташованого в м. Маріуполь, вул.. Покришкіна б. 9   була затверджена  у розмірі 113 гр. 40 коп. за одне
ліжко-місце(а.с.38-39).

Розрахунок заборгованості відповідачів за проживання у кімнаті АДРЕСА_1
за період з 11.07.2004 р. по 20.10.2006 р. буде таким    :

З
11.07.2004 р. по 31.07.2004р. = 21д. х 2гр.82к.(вартість за 1 добу)х 3 =
177гр.66 коп.

З  1.08.2004 р. по  30.09.2006 р. = 26 місяців х 87 гр. 56 коп. х
3 = 6829 гр.68 коп.

З  1.10.2006 р. по 19.10.2006 р. = 19 д. х 2 гр.
82 коп.(вартість за добу) х 3 = 160 гр74 к.

З
20.10.2006 р. по 31.10.2006 р. = 11 д. х
3гр.66к..(вартість за добу) х 3 = 120 гр. 78 коп.

З  1.11.2006р. по 31.07.2007р. = 9 місяців х
113гр.40коп. х 3 = 3061 гр.80 коп.

А всього
за період з 11.07.2004 р. по 31.07.2007 року підлягає  до сплати 10350 гр.66 коп. Згідно  розрахунку заборгованості, наданої позивачем,
відповідачами за період  липня 2004 року
по липень 2007 року (включно) фактично було сплачено 6882 гр.(а.с.37).

Таким
чином стягненню підлягає сума : 10350 гр. 66 коп. - 6882 гр. = 3468 гр. 66 коп.

Стосовно
визнання відповідачки ОСОБА_1. такою, що втратила право користування житлової
площею за адресою : АДРЕСА_1 позов підлягає задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно ст.
ст. 71  ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення
протягом шести місяців.

Згідно
ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності  цієї
особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В
судовому засіданні встановлено, що
відповідачка ОСОБА_1. з вересня 2005 року відсутня за адресою :  АДРЕСА_1
без поважних причин, оскільки мешкає за адресою : АДРЕСА_2. Проти цього
не заперечували відповідачі в судовому засіданні , та стверджується актом від
27.11.2006 р.( а.с. 84).

Таким
чином суд приходить до висновку стосовно того, що відповідачка ОСОБА_1. без
поважних причин відсутня в жилому приміщенні за адресою : АДРЕСА_1, в
зв'язку  з чим підлягає визнанню її
такою, що втратила право користування вказанім житловим приміщенням.

Разом з
тим, суд вважає, що позовні вимоги ВАТ „МЗВМ”
про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення задоволенню не підлягають з  наступних підстав.

Згідно
з п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208
гуртожитки призначаються для проживання робітників,  службовців, студентів, учнів, а також інших
громадян у період   роботи або навчання.

Згідно
п. 17 Примірного положення про гуртожитки громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в
займані приміщення своїх неповнолітніх дітей.

Як на
підставу виселення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з  кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення , позивач посилався на  ст.
116 ЖК України та п. 2 Примірного положення, мотивуючи тим, що оскільки
відповідачка  ОСОБА_1.     не є працівником ВАТ „МЗВМ” та не проживає
у гуртожитку -  її діти ОСОБА_2 та
ОСОБА_3   підлягають виселенню без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно
ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з
підприємством, установою, організацією … підлягають виселенню з службового
жилого приміщення з усіма особами, які з
ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно
ст. 125 ЖК України без  надання іншого
жилого приміщення  не може бути виселено
осіб, які пропрацювали на підприємстві не менш як 10 років, та осіб , які були
звільнені у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників тощо.

Згідно
ст. 116 ЖК України виселенню без надання іншого жилого приміщення підлягають
особи, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття  роблять неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними, а також осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщенні.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не надав доказів тому, що відповідачі
підлягають виселенню саме з таких підстав. Інших підстав виселення відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач не навів.

За
таких обставин  позов ВАТ „МЗВМ”  про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо  позов
задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Відповідно  до ст.  79 ЦПК України   судові витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом
справи,  належать : в тому числі витрати
на інформаційно-технічне забезпечення .

Оскільки позовні вимоги ВАТ „МЗВМ” про стягнення заборгованості
задоволені частково на 29 %, з відповідачів у рівних частках на користь позивача
слід стягнути судові витрати, понесені по справі пропорційно задоволеній
частині позовних вимог ( судовий збір у сумі 120 гр. 02 коп. та ітз в сумі 30
гр.) - в сумі  34 гр. 81 коп. та витрати
по ітз в сумі  8 гр.70 коп., а всього по
14 гр. 51 коп. з кожного. Крім того з відповідачки ОСОБА_1. на користь ВАТ
„МЗВМ” підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 гр. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 3,10,60, 79, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.
71,72 , 116 , 124, 125 ЖК України, ст. 2, 17, 41 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. №
208,     суд -

В  И  Р
І  Ш  И
В     :

Позовні
вимоги відкритого акціонерного товариства „ Маріупольський акціонерний завод
важкого машинобудування” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   про стягнення заборгованості за проживання у
гуртожитку , виселення та визнання такою, що втратила право користування житловим
приміщенням   задовольнити частково.

Визнати
ОСОБА_1такою, що втратила право користування
житловим приміщенням у кімнаті АДРЕСА_1

Стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ВАТ „Маріупольський завод важкого машинобудування”
заборгованість за користування житловим приміщенням     в розмірі 3468 гр. 66 коп. в рівних
частках з кожного, тобто по  1156 гр. 22
коп..

В
позові ВАТ „МЗВМ” про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1без
надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1   на користь ВАТ   „Маріупольський завод важкого
машинобудування”  судові витрати в
розмірі 8 гр. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ВАТ „Маріупольський
завод важкого машинобудування” судові витрати понесені по справі пропорційно
задоволеній частині позовних вимог ( судовий збір у сумі 120 гр. 02 коп. та ітз
в сумі 30 гр.) - в сумі  34 гр. 81
коп.   та витрати по ітз в сумі  8 гр.70 коп., а всього 43 гр. 51  коп., що складає  по 14
гр.51 коп. з кожного.

На
рішення  може бути подана апеляція в
апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.
Заява   про апеляційне оскарження на
рішення   може бути подана протягом 10
днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження..

Апеляційна скарга  може бути
подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений
для  подання такої заяви.

Суддя