Справа № 22ц-2952                         Головуючий у 1 інстанції Горогк
Категорія     18                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня  2007 року
Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Новосядлої В.М.

суддів
Постолової В. Г. Папоян В.В.

при секретарі
Алексєєвій Г.Є. розглянувши  у  відкритому
судовому  засіданні  в  м.
Донецьку  цивільну справу по апеляційній
скарзі    ОСОБА_2на рішення
Слов"янського міськрайонного суду від 9 січня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення суми боргу та моральної шкоди,

встановив:

До
апеляційного суду звернувсяОСОБА_2 .з апеляційною скаргою на рішення
Слов*янського міського суду Донецької області від 9 січня 2007 року ,  яким були частково задоволені позовні
вимогиОСОБА_1. та з нього на користь позивачки було стягнуто 14 536 грн. 28
коп. у відшкодування суми боргу,  1 000
грн. моральної шкоди та судові витрати.

Суд
першої інстанції виходив з того,  що
відповідачОСОБА_2. З березня 2006 року позичив у неї 1700 євро,  а 18 квітня 2006 року - ще 500 євро,  про що власноручно склав розписки. Борг він
зобов'язався повернути за першою вимогоюОСОБА_1.,  однак не повернув,  коли та стала наполягати на поверненні
грошей.

Оскільки
факт прийняття ОСОБА_2грошей у борг відОСОБА_1. підтверджений власноручними
розписками позичальника,  а факт
повернення боргу ОСОБА_2доведений не був,
суд стягнув з відповідача на користь позивачки суму боргу у національній
валюті України.

Крім
того,  суд стягнув також 1 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди,  оскільки
дійшов висновку про те,  що відповідач
своїми діями спричинив моральні стражданняОСОБА_1. ,  а також витрати,  понесені позивачкою на оплату послуг
адвоката,  та інші судові витрати.

В
апеляційній скарзіОСОБА_2. просить скасувати рішення суду,  оскільки вважає,  що воно є незаконним.

На його
думку суд не взяв до уваги його пояснення про те,  що на початку 2006 року він разом із донькою
позивачки ОСОБА_3,  з якою він на той час
зустрічався,  організував спільний бізнес
по торгівлі мобільними телефонами та аксесуарами до них. Вони вирішили вкласти
у свій проект гроші,  які мала ОСОБА_3.
Оскільки вона на той час тимчасово проживала у Росії,  належні їй кошти передала йому її матір - позивачка
у справі.

Він
продавав цей товар сам,  а гроші від
продажу надсилав ОСОБА_3у Росію.

29
червня 2006 року у присутності свідків він передав позивачці на її вимогу у
рахунок боргу мобільні телефони та аксесуари до них на загальну суму 17 352
грн. 95 коп.,  з яких 3 342 грн. 95 коп.
- це його власні гроші.

Факт
передачі підтверджений відповідними накладними,
тому він вважав,  що таким чином
розрахувався за борги,  хоча позивачка
його боргові розписки не повернула.

Заслухавши
доповідача,  дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги ,
апеляційний суд вважає,  що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню
,  а в частині судового збору підлягає
зміні за таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  між
сторонами 4 березня та 18 квітня 2006 року були укладені договори позики,  що підтверджується власноручними розписками
позичальника про одержання відОСОБА_1. грошей (а.с. 7, 8). Цей факт та суму
боргу - 1 700 євро та 500 євро,  а
усього: 2 200 євро - сторони не оспорюють.

У
відповідності до вимог закону позичальник зобов"язаний повернути
позику,  а документом,  який би підтверджував розрахунок за
боргами,  є розписка позикодавця в
отриманні виконання або позикодавець зобов"язаний повернути отриманий при
укладенні договору позики борговий документ - розписку позичальника.

У даному
випадку відповідач на підтвердження виконання взятих ним зобов'язань за
договором позики не надав до суду жодного належного доказу,  тому суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те,  що ОСОБА_2 не довів у
судовому засіданні факт розрахунку з позикодавцем за договором позики.

Апеляційний
суд не може прийняти довід апеляційної скарги про те,  що розрахунок між сторонами був проведений
шляхом передачі у рахунок боргу товарів на певну суму,  оскількиОСОБА_2. не надав до суду ніяких
доказів щодо того,  що така домовленість
між ним та Закіровою була,  що передача
мобільних телефонів та аксесуарів до них була проведена саме у рахунок боргу.
До того ж,  ОСОБА_1категорично оспорює
таке твердження ОСОБА_2та пояснює,  що
передача товару - це зовсім інші відносини,
які не пов"язані з укладеним договором позики.

Таким
чином,  апеляційний суд вважає,  що рішення суду першої інстанції в частині
відшкодування суми боргу слід залишити без змін,  оскільки свої вимоги позивачка довела
наданими до суду належними доказами,
тоді як твердження відповідача є бездоказовими,  такими ,
що не спростовують висновки суду в цій частині.

Разом з
тим,  стягуючи з відповідача на користь
позивачки моральну шкоду,  суд першої
інстанції не врахував,  що законом не
передбачене моральне відшкодування за тими правовідносинами,  що виникли між сторонами. Тому,  оскільки судом порушено норми матеріального
права на підставі ч.1 п. 4  ст.  309 ЦПК України рішення суду в цій частині
слід скасувати та відмовитиОСОБА_1. у відшкодуванні моральної шкоди.

Крім
того,  з рішення суду вбачається,  що на відшкодування суми боргу суд стягнув з
ОСОБА_2. на користь позивачки 14 536 грн. 28 коп.,  а судовий збір з відповідача було стягнуто у
сумі 159 грн.,  тоді як у відповідності
до відшкодованої суми боргу судовий збір становитиме 145 грн. 36 коп. Саме таку
суму судового збору і слід стягнути з відповідача на користьОСОБА_1..

Керуючись  ст.
ст.  309,  313,
316 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2задовольнити частково. Рішення Слов"янського міськрайонного
суду від 9 січня 2007 року в частині стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1  1 000 грн. у

відшкодування
моральної шкоди скасувати та в цій частині відмовити ОСОБА_1у позові.

Рішення
Слов'янського міськрайонного суду від 9 січня 2007 року в частині стягнення
судового збору змінити та стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судовий збір у
сумі 145 грн. 36 коп.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.