Справа
№2-1719/07
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И

25
грудня  2007 року
Знам'янський міськрайонний
суд

Кіровоградської області

В
складі: головуючого судді
УкраїнськогоВ.В.

при секретарі
Десятніковій Т.М.

розглянувши
в  судовому засіданні в приміщенні суду в
місті Знам'янка цивільну  справу за позовом ОСОБА_1 ,ОСОБА_2до
Національної акціонерної страхової компанії “Оранта” про стягнення  страхової виплати , -

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до
національної акціонерної страхової компанії “Оранта” про стягнення страхових
виплат, обгрунтовуючи свої вимоги настуним. 22.11.1988 року ОСОБА_1, а
10.04.1989 року ОСОБА_2 уклали страхові договори із Держстрахом СРСР на кристь
своєї дитини ОСОБА_3 до 31.10.2005 року та 31.03.2006 року відповідно. В
подальшому НАСК “Оранта” позивачам були видані страхові свідоцтва № 331 та №
439, згідно яких встановлена дата закінчення страхування за свідоцтвом № 331
31.07.2005 року, та свідоцтвом № 439 31.07.2006 року. Позивачі виконали умови
договорів, сплативши повністю страхові внески, але після настання страхового
випадку відповідач, який заснований фондом Держмайна України шляхом
перетворення Укрдержстраху, відмовляється сплачувати страхові сумми за
договорами.

Позивачі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримали свої позовні вимоги та просять суд
винести рішення, яким стягнути з НАСК «Оранта» страхові виплати в сумах
3000 гривень та 2000 гривень, на загальну суму 5000 ривень, стягнути з
відповідача судові витрати на користь позивачів.

Представник
відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та пояснив суду, що
НАСК «Оранта» не являється правонаступником Держстаху СРСР, з яким позивачі
укладали договори страхування та заборгованість по виплаті страхових внесків є
державним боргом, до якого НАСК «Оранта» не має ніякого відношення.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши
матеріали справи та вивчивши докази суд встановив наступне. 22 листопада 1988
року позивач ОСОБА_1 уклала договір страхування на користь свого сина ОСОБА_3
до досягнення ним 18-річчя, строк страхування доІНФОРМАЦІЯ_1 на суму 3000
карбованців. 10 квітня 1989 року позивач ОСОБА_2 уклав договір страхування на
користь сина ОСОБА_3 до досягнення ним 18-річчя, строк страхування до
ІНФОРМАЦІЯ_2 на суму 2000 карбованців. Страхувальники виконали умови договорів
страхування, сплативши повністю страхові внески. З часу укладення договорів, у
зв”язку з інфляційними процесами, ніякі виплати не проводилися, оскільки
заощадження громадян, розміщені в установах колишнього держстраху повністю
знецінились і втратили свою номінальну вартість внаслідок грошових реформ.
Питання відновлення втрачених громадянами України грошових заощаджень
врегульоване ЗУ “Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України”
від 21.11.1996 року з подальшими змінами та підзаконними актами, прийнятими на
виконання цього закону. Прийнявши вказаний закон держава взяла на себе
зобов”язання забезпечення та відновлення реальної вартості заощаджень громадян
та гарантує їх компенсацію у встановленому законом порядку.  Відповідно до ст. 6 вказаного закону
компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень
проводиться виключно в грошовій формі за рахунок Державного бюджету України
починаючи з 1997 року.  Кошти для
компенсації заощаджень громадян визначаються в державному бюджеті України
окремою статтею. Отже, питання відновлення заощаджень громадян України в
установах колишнього Укрдержстраху відноситься до компетенції державних
органів. На сьогоднішній день держава частково виплачує громадянам кошти,
внесені в установи Укрдержстраху. Постановою КМУ від 01.03.2007 року № 336
врегульовані питання виплати
компенсаційних витрат від знецінення грошових заощаджень і страхових
внесків в 2007 році, яка передбачає проведення частини виплат проіндексованих
грошових заощаджень, спадкоємцям застрахованих осіб чи страхувальників, які
померли і не отримали компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень в
розмірах державної допомоги на поховання, але не більше встановленої суми, в
залежності від року смерті застрахованої особи чи страхувальника. На час
розгляду справи позивачі та застрахована особа не підпадає під вказану вище
категорію громадян, яким надано право отримати частину страхових внесків, тому
суд не знайшов доказів та законних підстав для задоволення позову.

Керуючись
:  ст.ст.10,11,80, 81, 209, 212, 214-218
ЦПК України,
ЗУ “Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян
України”,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2про стягнення
страхової виплати з Національної акціонерної страхової компанії “Оранта”
- відмовити.

Судові витрати по справі
віднести на рахунок  ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі заяви через суд першої
інстанції про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги/ в подачею
її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської
області
В.В.Український