РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року                                                  м.
Ужгород

колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у
складі:

головуючої                -        судді
Кожух О.А.

суддів                          -        Чужа Ю.Г., Куцин М.М.

при
секретарі             -        Шпонтак В. В.

з участю:        позивач - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2

представника відповідача -
Державного казначейства України -
Васілинець Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород
справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та представника Державного
казначейства України Васілинець Н.В. на рішення Перечинського районного суду
від 14 листопада
2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського міськрайонного суду та його голови
Щербана Павла Павловича, Державного казначейства України про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними діями судді та притягнення його до
відповідаль­ності, -

встановила:

ОСОБА_1 у липні 2006
року звернулась до суду із позовом до голови Мукачівського міськрайонно­го
суду Щербана П.П., в якому просила стягнути на її користь 100 тисяч гривень у
відшкодування мора­льної шкоди, завданої незаконними діями судді; винести
окрему ухвалу про порушення кримінальної справи проти Щербана П.П. за ст. 375 ч. 2 КК України та
винести окрему ухвалу щодо притягнення до його дисциплінарної відповідальності;
допустити негайне виконання рішення. Заяву мотивувала тим, що постановою судді
Мукачівського міського суду Щербана П.П. від 11 вересня 2000 року її незаконно
було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 185 Кодексу України
про адміністративні правопо­рушення та застосовано адміністративний арешт
тривалістю 5 діб.
Вказана постанова постановою голо­ви апеляційного суду Закарпатської області
від 23 травня 2005 року була
скасована, а справа про адмі­ністративне правопорушення відносно позивачки була
закрита за відсутністю в її діях складу правопо­рушення. Моральну шкоду,
завдану внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту, по­зивач
мотивувала тим, що вона, будучи дівчиною з інтелігентної та шанованої і місті
м. Мукачево сім'ї, маючи на той час 18 років, була затримана працівниками УБОЗ
та доставлена у приміщення Мукачівсь­кого відділу УБОЗ УМВС України в
Закарпатській області, де їй були заподіяні тілесні ушкодження, і в такому
стані було доставлено в суд, а в подальшому застосовано адміністративний арешт;
зазнала ду­шевних переживань та фізичних страждань в зв'язку із самим
перебуванням під арештом; майже п'ять років добивалась справедливості.

Ухвалою суду першої інстанції від 26.09.2006
до участі в справі як співвідповідача залучено Дер­жавне казначейство
України.

Рішенням Перечинського районного суду від 14.11.2006 позов задоволено частково - стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України
через Державне казначейство України 5500
грн. у від­шкодування моральної шкоди. У задоволенні інших вимог відмовлено як
таких, що заявлені передчасно.

Позивачем
та представником Державного казначейства України на рішення суду першої
інстанції подано апеляційні скарги. Позивач просить рішення суду першої
інстанції скасувати як незаконне та та-ке, що встановлене з грубим порушенням
матеріального та процесуального права, та задовольнити

Справа № 22 - ц - 136/07                                                                     Номер
рядка статистичного звіту: 22

Головуючий в
першій інстанції: Амарович В.П. Доповідач: Кожух О.А.

позовні вимоги у
повному обсязі, а також постановити увалу про накладення арешту на все рухоме і
нерухому майно та кошти Щербана П.П. для забезпечення права зворотної вимоги
держави до Щербана П.П. відповідно до ч. З ст. 1191 ЦК України. Представник державного казначейства України
вважає, що рішення суду постановлене з неправильним застосуванням норм
матеріального права. Просить рішення суду першої інстанції в частині визначення
розміру моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішен­ня, яким зменшити
розмір задоволених позовах вимог.

Заслухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів
приходить до таких висновків.

Статтею 1176 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі вна­слідок,
зокрема, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту,
відшкодовуєть­ся державою незалежно від вини відповідних посадових і службових
осіб, а право на шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках,
передбачених законом. Такі випадки передбачені Законом України „Про порядок
відшкоду­вання шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства, про­куратури і суду" (далі - Закон).

Зокрема, відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного застосу­вання адміністративного арешту (ст. 1 Закону). Право
на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, виникає у
випадках, в тому числі, закриття справи про адміністративне правопо­рушення
(ст. 2). Оскільки
справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 постановою голови
апеляційного суду від 23
травня 2005 року закрита
за відсутністю складу адміністративного пра­вопорушення, то у ОСОБА_1 виникло
право на відшкодування моральної шкоди (ст. 3), яке проводиться за рахунок коштів державного бюджету (ст.
4).

Відповідно до ст. 4 Закону
відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати
громадянинові, при­звели до порушення його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль для ор­ганізації свого життя. Моральною
шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей
реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми,
інших негативних наслідків мора­льного характеру. Розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним
законодавством (ст. 13 Закону).

Відповідно до ст. ст. 11,
59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі, кожна сторона зобов'язана до­вести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не мо­же
ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що постановою судді Мукачівського міського суду Щербана
П.П. від 11 вересня 2000 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміні­стративної
відповідальності за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення
та застосо­вано адміністративний арешт тривалістю 5 діб. Постановою голови
апеляційного суду Закарпатської об­ласті від 23 травня 2005 року вказана
постанова судді Мукачівського міського суду скасована, справа про
адміністративне правопорушення відносно позивачки закрита за відсутністю в її
діях складу правопору­шення.

Проте визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції, на думку судової колегії, не в повній мірі врахував характер
та тривалість фізичних та психологічних страждань позивачки, і його висновки в
цій частині не відповідають обставинам справи.

В силу
того, що позивачка, маючи 18
років, відбувала адміністративне стягнення у виді адмініст­ративного
арешту, те у суду не виникає сумніву, що вона перенесла психологічний стрес,
пов'язаний з несправедливим притягненням до адміністративної відповідальності,
що в решті-решт було встановле-но, а справу закрито; зазнала душевних
переживань в зв'язку із самим перебуванням під арештом, за час відбування якого
була позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання - жити повно-

цінним; звичним
життям, спілкуватись із сім'єю, друзями; зазнала позивачка і фізичних
страждань, оскі­льки перебувала під арештом із значними тілесними ушкодженнями,
що підтверджено медичним обсте­женням позивачки (а.с.10), і не отримувала
медичної допомоги. За таких обставин, виходячи із засад

3

розумності, виваженості та справедливості, враховуючи
характер та тривалість фізичних та психологіч­них страждань, яких зазнала
ОСОБА_1, судова колегія вважає, що відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 слід
визначити в сумі 10000 (десять
тисяч) гривень, рішення суду першої інстанції в цій частині - змінити, а
апеляційну скаргу представника Державного казначейства України - відхилити.

Щодо інших позовних вимог позивачки, то судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні, оскільки для їх
вирішення законодавством встановлений відповід­ний порядок.

Не може бути розглянута апеляційним судом апеляційна вимога ОСОБА_1 щодо
накладення арешту на все рухоме та нерухому майно та кошти Щербана П.П. для
забезпечення права зворотної ви­моги держави до Щербана П.П. відповідно до ч. З
ст. 1191 ЦК
України, оскільки про це у позовних вимо­гах заявлено не було.

Керуючись ст. 304, п.3 ч.1
ст. 307, п. З ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Апеляційну
скаргу представника Державного казначейства України - відхилити.

Рішення
Перечинського районного суду від 14
листопада 2006 року - змінити.

Визначити відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в сумі 10000 (десять тисяч)
гривень. Стягнення провести за рахунок коштів Державного бюджету України
Державним казначейством України шляхом списання в безспірному порядку на
користь ОСОБА_1 встановленої до від­шкодування суми з єдиного казначейського
рахунка Державного бюджету України.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржено до Верховного Суду України шляхом
подачі протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили касаційної
скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді: