Справа № 22-4010                                                         Головуючий у 1 інстанції
2007 р.                                                             Панченко О.М.
Суддя-доповідач: Бондар В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2007 року                                                                               м. Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:   Бондара В.О.

Суддів:                Прокопенка О.Л.

Маловічко
С.В. При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільнусправу за апеляційними скаргами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
виконкому Бердянської міської ради
про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частки домоволодіння, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконкому Бердянської міської ради про визнанням
права власності на сараї, -

ВСТАНОВИЛА:

22 грудня 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
виконкому Бердянської міської ради про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частки домоволодіння.

В позові зазначав, що йому на підставі договору дарування від 05.02.1992 року належить частка домоволодіння АДРЕСА_1 В його користуванні знаходиться кухня 1-1,
кімнати розміром 14,7 кв.м., сіней "а", літня кухня "Ш", яка була раніше зазначена в технічній
документації під літ. "Ж". Зазначена літня
кухня-сарай "Ш" ("Ж") фактично була збудована самовільно, а згодом узаконена попереднім власником
ОСОБА_2. з дозволу співвласника ОСОБА_1 У
зв'язку з тим, що зазначена будівля деякий час
використовувалась з дозволу ОСОБА_2. ОСОБА_1. та

2

знаходилась на
межи земельних ділянок, якими фактично користувалися співвласники, частка цієї
літньої кухні була помилково про інвентаризована як сарай під літ. "Щ". На підставі незаконно внесених в інвентарну
справу змін, згідно купівлі -продажу від 13.01.1993 року ОСОБА_1 купив у
держави 1/9 частину житлового будинку, і
серед інших будівель сарай "Щ".

Просив суд визнати договір купівлі-продажу 1/9 частини житлового АДРЕСА_1 від 13.01.1993 року між Бердянським міськвиконкомом і ОСОБА_1. частково недійсним, а саме в
частині продажу сараю під літ. "Щ", що відповідає 9/25 частини його
літньої кухні під літ. "Ш".

26 березня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом
до ОСОБА_2, виконкому
Бердянської міської ради про визнанням права
власності на сараї. Зазначив, що ОСОБА_2 виділив свою 1/9 частку домоволодіння АДРЕСА_1 в окреме домоволодінняАДРЕСА_2Придбаний сарай літ "Щ" на технічному паспорті від 23.12.2002 року позначений літ. "Л", площа 8,1 кв.м., як
самовільна будівля і в свідоцтві про право власності на нерухоме майно не включений.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати за ним право власності на сарай літ. Л, який розташований за адресою:
АДРЕСА_2

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня
2007 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального права просили рішення суду скасувати та
ухвалити нове по суті заявлених позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Як встановлено судом, ОСОБА_2. згідно свідоцтва про право

власності »від 26 березня 1990 року належав житловий
будинок АДРЕСА_1

За договором дарування від 05 лютого 1992 рокуОСОБА_2подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар 1/2 частину спірного житлового будинку до складу якого також включається літня кухня
,ДП".

За договором купівлі-продажу від 13 січня 1993 року, укладеному між Бердянською міською радою та ОСОБА_1., останній набув
право власності на 1/9 частину домоволодіння, до складу
якого включається сарай літ.

,ДЦ".

Зазначені обставини підтверджені відповідними документами, долученими
до матеріалів справи (а. с. 21,17-18, 80-81).

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи і на підставі ст/267 ЦК України за заявою представникаОСОБА_1 ОСОБА_3до
первинного

3

позову, як і до зустрічного позову за
заявою ОСОБА_2 застосовано позовна давність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ним було подаровано ОСОБА_2. не вся будівля літ. ,ДІІ", а лише її частка -
літ.,ДЦ", безпідставні, оскільки жодних
доказів того, що була подарована лише частка спірної будівлі
суду не надано.

Необгрунтованими є і посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на необхідність застосування до договіру купівлі-продажу від
13 січня 1993 року вимог ч. 4 ст. 268 ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу не є правовим актом органу державної влади на який не поширюється
позовна давність.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване, відповідає обставинам справи і вимогам закону. Підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
307,308,313,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від «31» липня
2007 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців.