Справа
№22ц- 2218                                        Головуючий
в І інстанції Маймур Ф.Ф.
Категорія 48                                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007
року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі: головуючого - Калиновського А.Б. судців
-       Кіктенко Л.М., Кузнецова ВО., при секретарі -
Журавель Ю.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального закладу „ Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична
лікарня „ на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27
грудня 2006 року у справі за заявою Комунального закладу „ Дніпропетровська
обласна клінічна психіатрична лікарня „ , заінтересовані особи : ОСОБА_1, Орган
опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання
ОСОБА_1 недієздатною, -

ВСТАНОВИЛА.

У липні
2004 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_1
недієздатною.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2006 року у
задоволенні заяви було відмовлено.

З даним
рішенням не погодився заявник і звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій
просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення та визнати ОСОБА_1
недієздатною особою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, а також на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги,
заявлених вимог, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду залишити без змін, на підставі ст. 308 ЦПК України, з наступних
підстав.

Згідно
ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо
вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та ( або) керувати ними.

Відповідно
до ч. 1 ст. 256 ЦПК України , діючого на момент звернення заявника до суду,
ч.3ст. 237 ЩЖ України, діючого на теперішній час, суд розглядає справи про
визнання особи недієздатною за заявою в тому числі і психіатричного закладу.

Згідно
ч.1 ст. 10 ЦІЖ України цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності

сторін.

Згідно
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись
до суду з заявою, заявник посилався на те,
що після лікування у

2

психоневрологічному
диспансері у 1976 році, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ПНД під наглядом
психіатра за місцем мешкання з діагнозом „ шизофренія „. З 28.09.1998 р. по
05.02.1999 р. знаходилася на лікуванні . У грудні 2002 року відносно ОСОБА_1
була проведена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, за висновком якої її
було визнано психічно хворою з діагнозом „ шизофренія параноїдна, неперервний
тип перебігу „ .

При
прийнятті рішення суд першої інстанції правильно на підставі ст. 59 ЦПК
України, не прийняв як доказ у справі вказаний висновок експертизи, оскільки
така експертиза проводилася у справі за позовом ОСОБА_1 до заявника по цій
справі, і цей висновок був наданий експертами цього ж психіатричного закладу,
тобто заявником. Представник заявника в судовому засіданні не заявляв
клопотання про проведення у справі судово-психіатричної експертизи.

Не були
вказані у заяві в якості заінтересованих осіб члени сім'ї ОСОБА_1, не були вони
допитані в якості свідків, як і не були допитані в якості свідків будь хто.

Само по собі
перебування людини на обліку у психоневрологічному диспансері, знаходження
на     ' стаціонарному лікуванні у
психіатричної лікарні не є підставою для визнання цієї людини недієздатною, а
лише є підставою для надання психіатричної допомогу у випадках і в порядку
передбаченому Законом України „ Про психіатричну допомогу „ .

З
урахуванням вказаних обставин, вимог передбачених ст.ст. 28,49,64 Конституції
України. Конвенцією про захист прав та основних свобод людини, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні заяви за відсутності
підстав, передбачених ч.1 ст. 39 ЦК України, а тому необхідно шеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.
ст. 303,307,308,313 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Комунального закладу „ Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична
лікарня „ відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців.