№ 2-65407
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

24 квітня 2007 року                                                              м.
Запоріжжя

Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого
судді                Дмитрюк О.В.,

при
секретарі                         Прохорові
Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства "Запорізький абразивний
комбінат" про поновлення на роботі, стягнення оплати за вимушений прогул -матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся 29.11.2006
р. з позовом, який уточнив в процесі розгляду справи 19.03.2006 р., до відкритого
акціонерного товариства „Запорізький абразивний комбінат" (далі - ВАТ „ЗАК")
про поновлення на роботі та стягнення оплати за вимушений прогул, матеріальної
та моральної шкоди. В позові зазначає, що працював на ВАТ „ЗАК" з 1971 р. на різних
керівних посадах. З 2001
р. по 07.11.2006 р.
працював на посаді головного спеціаліста по електротермічним процесам відділу
головного технолога. 07.11.2006
р. без будь-якого попередження наказом № 264 к був звільнений з ВАТ „ЗАК" за систематичне
невиконання без поважних причин покладених на нього обов"язків. 04.10.2006 р. наказом по
ВАТ „ЗАК" № 404 „Про
результати роботи комбінату за серпень 2006
р." позивачу була винесена перша догана. Підставою стало не прийняття
ним своєчасних мір по наданню технологічних рекомендацій плавки електрокорунду
нормального на новому співвідношенні бокситів (п.З наказу № 404). Зазначає, що
дана обставина не відповідає дійсності, оскільки свої посадові обов"язки
виконував сумлінно і постійно надавав технологічні вказівки. Так, надавалися
технологічні вказівки стосовно плавок: 10.07.2006
р. - № 7, 09.10.2006
р. - № 6 (2,11),
21.09.2006 р. -
№ 5 (10), 20.09.2006 р. -
№ 4, 21.08.2006 р. -
№ 3. Всі ці технологічні вказівки були погоджені і затверджені керівництвом
комбінату. Тому, вини його в тому, що відбулися аварійні ситуації при плавках
не було, причиною аварій була специфічність сировини та незадовільний стан
пічних ванн. Догана була винесена наказом від 04.10.2006 р. за результатами роботи в серпні місяці 2006 р. без
зазначення конкретної дати дисциплінарного проступку, що не відповідає вимогам ст.. 148 КЗпП України.
Дана догана була об"явлена з порушенням ст.. 149 КЗпП України: не було витребуване письмове пояснення
стосовно скоєного дисциплінарного проступку, не ознайомили під розписку з самим
наказом № 404 від 04.10.2006 р., про цей
наказ йому стало відомо лише про час звільнення.

03.11.2006 р.
наказом № 446 йому
була оголошена друга догана за самоусунення від вирішення питань по підготовці
технологічного режиму плавки в умовах переводу виробництва на якісно новий
склад бокситів. Підставою для догани стала аварія на ВАТ „ЗАК" 11.09.2006 р. в якій звинуватили
його, хоча він надавав матеріали по технічному режиму плавки керівництву.
Стягнення було накладено лише 03.11.2006
p., хоча
аварія відбулася 11.09.2006
p., тобто з
порушенням ст..148 КЗпП
України.

06.11.2006 р.
позивач написав заяву про звільнення з ВАТ „ЗАК" у зв"язку з виходом
на пенсію, яка була залишена без розгляду.

07.11.2006
р. наказом № 264 к він був
звільнений на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне  невиконання без  поважних
причин  покладених на нього

2

обов'язків. В
наказі зазначається, що 07.11.2006
р. позивач спізнився на роботу на 1
годину. В своєму письмовому поясненні на ім"я голови правління він
зазначив, що причиною спізнення був поганий стан здоров"я, а саме проблеми
з серцем, які виникли в результаті постійних хвилювань у зв"язку з
незаконними діями керівництва по відношенню до нього. Наказом № 264 к від
07.11.2006 р. він був звільнений 07.11.2006 p., тобто
того ж дня, але весь цей день він пропрацював на своєму робочому місці до
закінчення робочого дня і ніхто не повідомив, що його звільнено, не ознайомив з
наказом під розпис, і лише 09.11.2006 р. він отримав по пошті повідомлення
начальника відділу кадрів ВАТ „ЗАК" про те, що його звільнено та про
необхідність отримати трудову книжку.

Діями ВАТ „ЗАК" йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у
погіршенні стану здоров"я, втраті нормального сну та життєвого зв"язку,
яку він оцінює в сумі 5000
грн.

Посилаючись на порушення ст.ст.47, 116,
117, 235, 236, 237, 237-1, 238 КЗпП України в уточненій позовній заяві просить визнати
недійсними та незаконними дисциплінарні стягнення об"явлені йому, як
головному спеціалісту по електротермічним процесам ВГТ, відповідно до наказів № 404 від 04.10.2006 р. та № 446 від 03.11.2006 p., визнати
звільнення з посади головного спеціаліста відділу по електротермічним процесам
ВАТ "Запорізький абразивний комбінат" незаконним, зобов"язати ВАТ
"ЗАК" поновити його на посаді головного спеціаліста відділу головного
технологу по електротермічним процесам ВАТ "ЗАК", виплатити середній
заробіток за час вимушено прогулу та стягнути з ВАТ "ЗАК" на його
користь моральну шкоду в розмірі 5
000 грн.

Позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі, просили його
задовольнити.

Представник відповідача ВАТ "ЗАК" в судовому засіданні
заперечував проти позову, просила відмовити в його задоволенні, оскільки
ОСОБА_1 пропустив строк передбачений ст.233 КЗпП України для звернення до суду
з позовом про визнання незаконними та недійсними наказів № 404 від 04.10.2006 р. та № 446 від 03.11.2006 р. без поважних
причин. Звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.40 КЗпП України було законним.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2., ОСОБА_3 по суті позову
нічого не пояснили, позитивно охарактеризували ОСОБА_1 як робітника.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, його
представника, представника відповідача, свідків ОСОБА_2., ОСОБА_3, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що з 2001 р. по 07.11.2006
р. ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста по електротермічним
процесам відділу головного технолога ВАТ "ЗАК".

Наказом по ВАТ „ЗАК" №
404 від 04.10.2006 р. „Про
результати роботи комбінату за серпень 2006
р." позивачу була винесена догана. Підставою стало не прийняття ним
своєчасних мір по наданню технологічних рекомендацій плавки електрокорунду
нормального на новому співвідношенні бокситів (п.3 наказу № 404).

Наказом №
446 від 03.11.2006 р. по
ВАТ "ЗАК" ОСОБА_1 була оголошена друга догана за самоусунення від
вирішення питань по підготовці технологічного режиму плавки в умовах переводу
виробництва на якісно новий склад бокситів. Підставою для догани стала аварія
на ВАТ „ЗАК" 11.09.2006
р.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного
суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а в справах про звільнення - в місячний строк
з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на
роботі, стягнення оплати за вимушений прогул 29.11.2006 р., в позовній заяві просив визнати його
звільнення з

3

посади головного технологу по електротермічним
процесам ВАТ "ЗАК" незаконним, поновити його на посаді, стягнути
матеріальну шкоду в розмірі 1929
грн. та суму моральної шкоди. Питання про визнання наказів № 404 від 04.10.2006 р. та № 446 від 03.11.2006 р. незаконними
та недійсними не ставилося. Лише в уточненій позовній заяві, яка надійшла до
суду 19.03.2007 p., просить визнати
згадані накази недійсними та незаконними. З урахуванням вимог ст.233 КЗпП
України позивач пропустив строк для звернення до суду з такою заявою.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його
чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у
випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин
обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосувались
заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Наказами № 404 від 04.10.2006 р. та № 466 від 03.11.2006 р. ОСОБА_1 були
оголошені догани.

07.11.2006 р.
наказом № 264 к від 07.11.2006 р. позивач був
звільнений з займаної посади на підставі п.З ст.40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин покладених на нього обов"язків. В наказі
зазначається, що 07.11.2006
р. позивач спізнився на роботу на 1
годину. В своєму письмовому поясненні на ім"я голови правління він
зазначив, що причиною спізнення був поганий стан здоров"я, а саме проблеми
з серцем, які виникли в результаті постійних хвилювань у зв"язку
ознайомленням з наказом №
446.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку на ВАТ "ЗАК"
передбачено, що робітники комбінату зобов"язані дотримувати дисципліну праці
- основу порядку
на виробництві (своєчасно з"являтися на роботі, дотримувати встановлену
тривалість робочого часу....).

Звернення ОСОБА_1 о 13.25
год. 07.11.2006 р. до медичного пункту ВАТ "ЗАК" не є доказом його
хвороби вранці цього дня.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не був попереджений про звільнення та йому
не була видана трудова книжка спростовується поясненнями представника
відповідача, актом від 07.11.2006
р. про те, що ОСОБА_1 відмовився бути присутнім на засіданні цехового
комітету з питання його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України, повідомленням № 9/3502 від 08.11.2006 р. про
необхідність отримати у відділі кадрів ВАТ "ЗАК" трудової книжки.
Крім того, ст.40 КЗпП України не передбачає попередження працівника про його
звільнення.

Написання ОСОБА_1. заяви про звільнення з посади за власним бажанням не
підтверджено будь-якими доказами.

Керуючись ст. ст. З, 10,
88, 208, 209, 212, 213, 215, 223, 226-228 ЦПК України,
ст.ст.40,233 України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
"Запорізький абразивний комбінат" про поновлення на роботі, стягнення
оплати за вимушений прогул -
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду
Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги
протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подання апеляційної
скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.