УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
березня 2007 року                                                                        м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                   Ясеновенко Л.В.

суддів                                                                         Фединяка
В. Д.., Павлишиної А.Т.

секретаря                                                                   Білик
Л.З.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про
визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання права
власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Тисменицького районного суду від 7 лютого 2007 року,
-

встановила:

25.10.06р.
ОСОБА_1. звернулась з позовом до ОСОБА_2. та ОСОБА_3. про визнання недійсним
договору дарування, визнання права власності на земельну ділянку та
відшкодуваня моральної шкоди.

В заяві
зазначила, що з 13.05.1978р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
06.08.1997р. ОСОБА_3. був виданий Державний акт на право приватної власності на
земельну ділянку площею 2979кв.м., яку 04.08.06р. він подарував ОСОБА_2.

Посилаючись
на те, що земельна ділянка є спільним майном подружжя, а ОСОБА_3оформив договір
дарування без її згоди, позивачка просила визнати договір дарування недійсним в
частині дарування 1/2 частини земельної ділянки, визнати право власності та
виділити в натурі земельну ділянку площею 1489,5 кв.м. та стягнути з
відповідача 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Тисменицького районного суду від 7 лютого 2007 року у задоволенні позову
відмовлено.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1. посилається на незаконність рішення суду. Зокрема
вона вказує на те, що судом не було враховано положень ч.2 ст.60 СК про те, що
кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спірна земельна ділянка
була передана у власність ОСОБА_3. у 1997 році під час перебування у шлюбі, а
отже ця ділянка є спільним майном подружжя.

Просить
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Справа №
22-ц-381/2007р.                                  Головуючий
у 1 інстанції Дузінкевич І.М.

Категорія
13                                                          Доповідач
Ясеновенко Л.В.

2

Судом встановлено, що
13.05.1978р. по 21.06.06р. ОСОБА_1. та ОСОБА_3перебували у зареєстрованому
шлюбі. 6 серпня 1997 року ОСОБА_3. був виданий Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею 0,2979га для ведення особистого підсобного
господарства.

Відповідно
до положень ст. ст. 6, 22 ЗК (в редакції 15.03.91р.), ст.81 чинного Земельного
кодексу, Декрету Кабінету Міністрів України „Про приватизацію земельних
ділянок", Порядку передачі ділянок у приватну власність громадян, і ст,60
СК одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність земельна ділянка
для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд,
ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного
будівництва є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про нажите в шлюбі майно подружжя, а про одержання
громадянином частки із земельного фонду.

Оскільки
ОСОБА_3був власником спірної земельної ділянки, він вправі був розпорядитися
нею на свій розсуд.

При
таких обставинах суд прийшов до правильного висновку про безпідставність
позовних вимог.

Рішення
суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а
тому підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду
від 7 лютого 2007 року - без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.