Справа № 22-4208/07                                 Головуючий у 1-й інстанції: Матяш О.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007
року        м. Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області в
складі:

Головуючого:      Онищенка Е.А.

суддів:        Мануйлова
О.В.

Подліянової
Г.С. при секретарі:      Батарейній О.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  за участю третьої особи ОСОБА_4,  про визнання договору дійсним та визнання
права власності на частку жилого будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У г рудні 2006 р. ОСОБА_2. звернувся до
суду із вказаним позовом,  На
обгрунтування позовних вимог послався нате,
що придбав у відповідача 11/50 часток жилого будинку АДРЕСА_1згідно
біржового контракту,  посвідченого
Запорізькою товарною біржою "ТИТАН - ІНВЕСТ" 20 лютого 1999 р. За
вказаним контрактом він виступав покупцем,
а відповідач - продавцем. Ціна за контрактом складає еквівалент 2 500
доларів США в гривнях
по офіційному курсу НБУ на момент його підписання. Зазначена частина будинку
належить відповідачу на праві приватної власності згідно свідоцтва № 268,  виданого 4 квітня 1996 р. Ленінською районною
адміністрацією та зареєстрованого в ОП ЗМБТІ та складається з квартири № 1.

28
грудня 2004 р. він сплатив відповідачу узгоджену з ним вартість придбаної ним
частки будинку (квартири № 1)5 про що ОСОБА_3. видав йому розписку
(а.с.7),  в якій зазначено: "
Я,  ОСОБА_3 отримав в рахунок оплати за
будинок від ОСОБА_4 (дружини позивача) нижче вказану суму - 2 500 доларів США.
Таким чином виконавши в повному обсязі зобов'язання покупця,  сплативши згідно п.2.1 контракту ціну
нерухомості обрану сторонами.

Строк дії
контракту визначався п.5.1 і складав період з 20.02.1999 р. по 20.02.2004 р.
(п'ять років),  але був пролонгований на
10 місяців до 31.12.2004 p.,  що підтверджується розпискою (а.с.20),  де зазначено: "Не заперечую проти
продовження договору з виплати грошової суми на користь викупу будинку за
адресою: АДРЕСА_1 до 31.12.2004 р.

Згідно
абзаца 2 п.3.2 біржевого контракту,
після отримання від покупця останнього платежу в рахунок сплати суми за
вищевказані 11/50 частки житлового будинку продавець зобов'язався передати
останні у власність покупця шляхом нотаріального оформлення договору
куплі-продажу. Однак відповідач до теперішнього часу ухиляється від цього.

Позивач,  посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України (у
редакції 2004 року),  вказав,  що він виконав істотні умови договору
купівлі-продажу,  зазначені у контракті
(а.с.6),  які на момент укладення
контракту у 1999 p.,
регламентувалися ст. ст. 224, 228 ЦК України (ред. 1963 р.) й
вказують,  що "за договором
купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність
покупцеві,  а покупець зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму" та "Ціна -
Продаж майна провадиться за цінами,  що
встановлюються за погодженням сторін". Ці істотні умови майже дослівно
вказані у п. 1.1 та п.2.1 біржевого контракту та свідчать про родові ознаки
саме договору купівлі-продажу.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2007 р. у позові відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2.,  посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,  що
мають значення для справи,  неправильне
застосування ним норм матеріального і процесуального права,  просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове,  яким
задовольнити позов.

Вислухавши
суддю - доповідача,  пояснення сторін та
їх представників,  третьої особи,  дослідивши обставини справи та доводи скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з
п.2 ч. 1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно
до п.п.3, 4 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам
справи,  порушення норм матеріального
права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення.

Як
встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи (а.с. 6),  20 лютого 1999 р. сторони уклали між собою
біржовий контракт відносно 11/50 часток жилого будинку № 25 по вул. Зачиняєва в
М.Запоріжжі,  яка складається з однієї
кімнати і належить відповідачу на праві приватної власності згідно свідоцтва №
268,  виданого 4 квітня 1996 р.
Ленінською районною адміністрацією та зареєстрованого в ОП ЗМБТІ. Контракт був
зареєстрований Запорізькою товарною біржею "ТИТАН-ІНВЕСТ" . Ціна
спірної частини жилого будинку складає еквівалент 2500 доларів США в гривнях по
офіційному курсу НБУ на момент підписання контракту.

Суд
першої інстанції,  погоджуючись з
доводами відповідача,  послався на
те,  що вказаний біржовий контракт є
договором оренди і що внесені позивачем грошові кошти є орендною платою.

Разом з
тим,  цей висновок суду суперечить
матеріалам справи.   Зі змісту вказаному
контракту вбачається,  що сторонами у
ньому виступають продавець і покупець.

Пунктом
2.3 біржового контракту передбачено порядок оплати -щомісячна виплата грошових
коштів,  але не менше 150 грн. в рахунок
погашення суми,  вказаної у п.2.1 цього
договору з видачею продавцем покупцю письмового підтвердження.

У пункті 2.1
біржового контракту вказана ціна -11/50 часток житлового будинку-еквівалент 2
500 доларів США - у
гривнях-по офіційному курсу НБУ на момент підписання договору купівлі -
продажу.

Пунктами 1.1 та
3.2 біржового контракту передбачено обов'язок продавця після сплати останнього
платежу за вищевказані 11/50 часток жилого будинку передати у власність покупця
вказаного об'єкта нерухомості.

Розрахунки за об'єкт нерухомості проводилась щомісячно згідно графіка
сплати коштів за купівлю 11/50 частки будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14-20).

Договір оренди
(найму) не містить у собі такі умови як ціна нерухомого майна та передача його
у власність.

Згідно ст.224 ЦК
УРСР (у редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у власність покупцеві,  а покупець зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.228
ЦК УРСР (у
редакції 1963 року) продаж майна провадиться за цінами ,  що встановлюються за погодженням сторін,  якщо інше не передбачено законодавчими
актами.

У пункті 2.1 біржевого контракту сторони визначили між собою ціну вказаного
об'єкта нерухомості.

Таким
чином,  слід дійти висновку,  що вказаний біржовий договір за своєю
правовою природою є договором купівлі-продажу.

Посилання в
рішенні на те,  що біржовим контрактом не
передбачений перехід права власності на спірну частину будинку,  а також не визначений порядок та момент
такого переходу,  що свідчить про
недосягнення сторонами суттєвих умов договору,
не відповідає дійсності.

Так,  пунктами 1.1, 3.2  біржового контракту передбачені передача
11/50 часток жилого будинку у власність покупця шляхом нотаріального оформлення
договору-купівлі-продажу,  а п. 3.2 -
строк такої передачі - після отримання від покупця останнього платежу в рахунок
виплати суми за вищевказані 11/50 часток жилого будинку.

Ухвалюючи
рішення про відмову у позові,  районний
суд виходив з того,  що зазначений вище
біржовий контракт не містить суттєвих умов договору купівлі-продажу,  а є за своєю
-правовою природою договором про наміри і носить ознаки попереднього
договору,  визначення якого наведено в
ст.635 ЦК України.

Проте з таким
висновками районного суду не можна погодитись,
виходячи з наступного.

ЦК УРСР ( у
редакції 1963 року),  який був чинним на
момент укладення біржевого контракту (лютий 1999 р.),  не передбачає
такого виду договору- як попередній договір.

Крім того,  суд безпідставно
застосував до правовідносин ,  які
виникли між сторонами,  у 1999 році,  вказані вище норми ЦК України 2004
року.

Згідно зі ст.15
Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХП від 10 грудня 1991 р.
біржовою угодою визнається угода,  що
відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона
являє собою купівлю-продаж ,  поставку та
обмін товарів,  допущених до обігу на
товарній біржі;

Угоди,  зареєстровані на біржі,  не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином,  попередній договір чи
договір оренди не міг бути укладений на товарній біржі.

Згідно зі ст.114
ЦК УРСР (в
редакції 1963 року) при продажу частки в спільній власності сторонній особі
решта учасників спільної часткової власності має право привілеєвої купівлі
частки,  що продається по ціні,  за якою вона продається,  і на інших рівних умовах,  крім випадку продажу з прилюдних торгів.

Продавець частки
в спільній власності зобов'язаний повідомити в письмовій формі решту учасників
спільної часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з
зазначенням ціни та інших умов,  на яких
продає її. Якщо решта учасників спільної часткової власності відмовиться від
здійснення права привілеєвої купівлі або не здійснить цього права щодо будинків
протягом одного місяця,  а щодо іншого
майна протягом десяти днів з дня «вдержання повідомлення,  продавець вправі продати свою частку
будь-якій особі. Якщо кілька учасників спільної часткової власності виявили
бажання придбати частку в спільній власності,
право вибору покупця надається продавцю.

При продажу частки з
порушенням права привілеєвої купівлі інший учасник спільної власності протягом
трьох місяців може звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав і
обов'язків покупця.

Відповідно до
свідоцтва №517,  виданого Ленінською
районною адміністрацією Запорізької міської ради,  39/50 жилого будинку,  які складаються з квартири № 2,  належать на праві спільної часткової
власності ОСОБА_5 ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8. та ОСОБА_9

ОСОБА_3. належить 11/50
квартири часток жилого будинку,  тобто
АДРЕСА_1у вказаному будинку.

Відмовляючи у
задоволенні позову районний суд виходив з того,
що біржовий контракт не може бути визнаний дійсним як договір
купівлі-продажу,  оскільки в такому
випадку порушується право привілеєвої купівлі частки іншим учасником спільної
чарткової власності.

Разом з
тим,  будь-яких доказів на підтверджень
вказаного висновку суд у рішенні не навів.

Колегія суддів вважає,  що у
власників квартири № 2 не виникло переважного права купівлі спірного об'єкту
нерухомості,  оскільки квартири № 1 і №
2,  які розташовані в будинку № 25 є
окремими квартирами,  з окремими
виходами.

До того ж,  позивач провів у спірну квартиру
водопостачання та водовідвід,  уклавши
договір № 4153 від 1 вересня 2001 р. з ДКГГВодоканал" (а.с.21),  налагодив електроспоживання,  уклавши з ВАТ "Запоріжжяобленерго"
договір № 6188 від 29 квітня 2002 р. на користування електричною енергією,  узгодивши з останнім всю необхідну технічну
документацію (а.с. 24-30).

На обгрунтування своїх доводів суд послався нате,  що біржовий контракт було виконано особами,  що не є сторонами контракту і в матеріалах
справи містяться дві розписки,  в одній
із яких зазначенощо "ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 нижче вказану
суму"Ю,  а в іншій -"ОСОБА_3
отримала від ОСОБА_4. нижче вказану суму".

Разом з
тим,  вказана обставина не має будь-якого
правового значення,  оскільки суд своїм
рішенням встановив,  щоОСОБА_4.- дружина
позивача,  яка використовує житлове
приміщення для надання перукарських послуг а ОСОБА_3. -колишня дружина
відповідача,  з якою він розлучився,  проте підтримував стосунки. Крім того,  ОСОБА_3
не заперечував факту отримання вказаних грошей і не ставив питання про
визнання вказаного контракту недійсним за безгрошевістю.

Відповідно до
ч.2 ст.47 ЦК УРСР (у
редакції 1963 року),  якщо одна зі сторін
повністю або частково виконала угоду,  що
потребує нотаріального посвідчення,  а
друга ухиляється від її нотаріального оформлення,  суд вправі за вимогою сторони,  яка виконала угоду,  визнати останню дійсною. В цьому разі
нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається.

Як роз'яснено в
п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28квітня 1978 р. № З (зі
змінами,  внесеними постановами від 25
грудня 1992 р. № 13 та від 25 травня 1998 р. № 15) "Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними",
з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки
угоди,  які відповідно до чинного
законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню,  зокрема,
договори довічного утримання,
застави, купівлі-продажу,  в тому
числі при придбанні на біржових торгах,
міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини;
дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму
понад 50 крб.

Якщо така угода
виконана повністю або частково однією з сторін,
а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення,  суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою
сторони,  яка виконала угоду,  її правонаступників або прокурора вправі
визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано,  якщо сторонами не було досягнено згоди з
істотних

умов угоди
аба.для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження
(наприклад,  статтями,  105, 114 ЦК).

Враховуючи
наведене,  судова колегія приходить
висновку,  що умови біржового контракту
відповідають вимогам ст.ст.224, 228 ЦК
УРСР (у редакції 1963 року),  передбачених
законом обмежень для його укладення не встановлено,  вказана угода позивачем виконана
повністю,  а відповідач ухиляється від її
нотаріального оформлення,  у зв'язку з
чим вказаний біржовий контракт,  як
договір купівлі -продажу,  підлягає
визнанню дійсним.

Оскільки судом
першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права,  то відповідно до П.4 ст.309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нов&го рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 47,  224,
228 ЦК УРСР (у
редакції 1963 року),  ст.15 Закону
України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року,  ст.ст.307,
309,  313,  314,
314,  316,  317 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2007 року у цій справі
скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту : " Позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дійсним
біржевий контракт,  укладений 20 лютого
1999 року Запорізькою Товарною Біржою" ТІТАН-ІНВЕСТ" між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Визнати за
ОСОБА_2право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення,
проте,  може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подачі скарги   безпосередньо до Верховного Суду України.