АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-691/07                                                     Головуючий
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року                                                                                     М.Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого
судді      Савченко О.В.

суддів                                 Гончара
О.С, Мануйлова Ю.С.

при секретарі                    Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 22 листопада
2006 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку
користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2004
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою
АДРЕСА_1, загальна
площа якої становить 652,4
м2.

Зазначав, що йому з 1977
року належить на праві власності 1/2 частина будинку розташованого по
зазначеній адресі. В теперішній час позивач бажає приватизувати свою частину
земельної ділянки, яка на його думку складає половину від загального її
розміру. Однак відповідачі, будучи власниками другої половини будинку, чинять в
цьому перешкоди, користуючись більшою частиною ділянки. Крім того, позивач
просив винести рішення про усунення йому перешкод в користуванні його
власністю: сараєм (літ.Б) та водопроводом (літ.М).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і звернувся до суду із
зустрічним позовом, в якому зазначив, що між ОСОБА_1 і попереднім власником 1/2
частини будинку - ОСОБА_3.
порядок користування спірною земельною ділянкою склався ще в сімдесятих роках
минулого століття. Отже даний порядок на думку відповідача зберігає свою силу і
на даний момент. В зв'язку з чим. ОСОБА_2 просив суд винести рішення, яким
визначити порядок користування спірною земельною ділянкою у відповідності до
фактичного його порядку.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 22 листопада
2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визначено порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до
фактичного порядку користування. Зазначено межі і розміри ділянок, які виділяються
в користування сторонам у справі.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив судове рішення скасувати і направити справу на
новий судовий розгляд.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без
змін.

Відповідно до ст. 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення-з додержанням
норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

2

З
матеріалів справи вбачається, що суд правильно встановив правовідносини, які
склалися між учасниками справи, дав їм
належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази  і     відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права та
прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Відповідно до п.п.21, 22 Постанови №7
від 16 квітня 2004 року Пленуму
Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ" порядок користування спільною
земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається
насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності
на будинок. Суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при
вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше
придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і
для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих
випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники
визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни
якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що між
ОСОБА_1 і попереднім власником 1/2 частини будинку ОСОБА_3. ще в сімдесятих
роках минулого століття склався порядок користування спірною земельною
ділянкою. Між вказаними ділянками було встановлено глухий паркан. У кожного із
співвласників будинку був окремий вихід на вулицю з подвір'я. Кожен з них
користувався тими господарськими будівлями і спорудами, які були розташовані на
земельній ділянці, розмежованій парканом, який зазначений на план-схемі за №4. Відповідно до
даних план-схем технічних
паспортів, які складались в 1988
(а.с. 143), 1992 (а.с. 142), 1999 (а.с. 134), 2005 (а.с. 146) роках вказаний
паркан був глухим, т.т. без хвірток і воріт, які б давали вільний доступ до
розмежованих ділянок. Отже заява ОСОБА_1, що він мав доступ до ніби-то
належного йому сараю (літ. Б) і водоводу (літ. М) є безпідставною. Дана
обставина підтверджується тим, що відповідно до умов договору купівлі-продажу
від 08 квітня 1977 року в користування покупця ОСОБА_1 переходили кімнати №3,
№4, коридор №2, кухня №5 та надворні споруди. Однак сарай, який зазначений під
Літ. Б до надворних споруд не відноситься, бо є господарською будівлею. Щодо
водопроводу (літ. М), то судова колегія приходить до переконання, що ОСОБА_1
ним також не користувався, оскільки позивач має власний водопровід, який на
його план-схемі технічного паспорту зазначений під літерою Ф.

Отже усталений порядок користування спільною земельною
ділянкою має місце з кінця сімдесятих років минулого століття, він зберігає
свою силу і на даний момент, тому суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив
своє рішення про встановлення саме такого порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що не
спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію
позивача, висловлену ним в позові, і яку він вважає такою, що є єдино вірною та
єдино можливою.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення
суду першої інстанції або ж направлення справи на новий розгляд.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307,
314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 22 листопада
2006 року по
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.