Справа
№ 22-129 2007 р.                                      Рішення
ухвалено під головуванням
Категорія    14                                                          ГрабикаВ.В.
Доповідач Щолокова О.В.
УХВАЛА

Апеляційного
суду Вінницької області

від 23 січня
2007 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Щолокової О.В.

Суддів: Якути О.І., Міхасішина І.В.

При секретарі Яблонській І.Л.

За участю сторін, адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому засіданні
в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами
представника позивача-відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відповідача-позивача
ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2006
року, та представника позивача-відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу цього ж
суду від 20 листопада 2006 року про скасування заходів забезпечення позову по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
довічного утримання та дарування будинку; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1. звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_7,
а ІНФОРМАЦІЯ_2 - його батько ОСОБА_8 У визначений законом строк, він,
відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК
України, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття
спадщини, але отримав відмову у видачі відповідного свідоцтва в зв'язку з
існуванням договору довічного утримання на
ім'я ОСОБА_2 Договір довічного утримання є недійсним, оскільки він проживав
поряд з ОСОБА_7 і разом із своєю матір'ю, надавав тому допомогу. Відповідачка
ОСОБА_2 допомоги ОСОБА_7. не надавала, з ним не проживала. Договір довічного
утримання від 24.04.2003 року підписаний не ОСОБА_7, що є підставою для
визнання його недійсним. 25.10.2004 року ОСОБА_2 подарувала спірний будинок
АДРЕСА_1незнайомій людині і цей договір просив визнати недійсним, так як
ОСОБА_2 не набула повноважень на відчуження будинку.

ОСОБА_2
звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної
шкоди, посилаючись на те, що заявлениям
безпідставного позову ОСОБА_1. спричинив їй моральні страждання.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2006 року в задоволенні
позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою
Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2006 року в задоволенні
позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

2

Ухвалою
Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2006 року скасовано
заходи забезпечення позову вжиті за ухвалою Ленінського районного суду м.
Вінниці від 11.04.2004 року шляхом накладення арешту на
будинковолодінняАДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Представник
позивача-відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_4. подала апеляційні
скарги на рішення суду та зазначену ухвалу суду від 20.11.2006 р. посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати
судові рішення.

Відповідачка-позивачка
ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду в частині
відмови в задоволенні її позову та ухвалити нове рішення в цій частині про
задоволення її позову, оскільки судом не дана належна оцінка всім обставинам,
що мають суттєве значення для розгляду її позовних вимог.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення та ухвали в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких
підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем
не було доведено обставин, які б давали підстави для визнання договору
довічного утримання від 24.04.2003 року недійсним, відповідно до положень ЦК, що діяли на час
виникнення та припинення спірних правовідносин, сторонами зазначеного договору
були дотримані відповідні вимоги, які є необхідними для його чинності.

Такий висновок
суду є вірним та відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої
інстанції також дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову
про визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинкуАДРЕСА_1, укладеного нібито 25.10.2004
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та належним чином обгрунтував свої висновки
в судовому рішенні.

При вирішенні
зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції, посилаючись на недоведеність
позивачкою факту спричинення їй моральної страждань, цілком підставно відмовив
в задоволенні цих позовних вимог.

Оскільки суд
відмовив в задоволенні заявлених позовних вимог про визнання угод недійсними, а
тому цілком правомірно, у відповідності до положень ч. 6 ст. 154 ЦПК України,
ухвалою від 20.11.2006 року суд скасував заходи забезпечення позову.

Оскаржувані рішення та ухвала суду є законними і обгрунтованими,
постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права,
підстав для їх скасування не вбачається, а доводи апеляційних скарг висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 312,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги представника позивача-відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та
відповідача-позивача ОСОБА_2 - відхилити.

3

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2006 року та ухвалу
цього ж суду від 20 листопада 2006 року про скасування заходів забезпечення позову -
залишити без зміни.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців.