Справа № 22 - ц- 648                                                 Головуючий
у 1-й інстанції: Левченко
Категорія -40                                                               Суддя-доповідач:
УХВАЛА

іменем     України

17 травня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Маслова В.О.,

судців              - Криворотенка В.І., Крамаренка
В.І.,

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

в присутності осіб, які приймають участь у справі - апелянта ОСОБА_1., її
представника ОСОБА_3., представника відповідача Єремєєва О.В.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2007
року

у справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО», третя особа:
генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» ОСОБА_2, про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено за його необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на неповне з'ясування судом
обставин справи, просить вказане рішення скасувати і постановити нове рішення
по суті її позовних вимог.

Зазначає, що звільнення її є безпідставним, оскільки базується на службовій
записці директора та акті від 06 листопада 2006 року, що стосуються касира
ОСОБА_4., у якої при інкасації її каси було виявлено надлишок грошових коштів.
В той же час позивач в цей день не працювала і не може нести відповідальність
за дії ОСОБА_4. її ж пояснення в цей день про її причетність до привласнення
надлишкових коштів були надані нею працівникам служби безпеки відповідача під
їх тиском.

Зазначає, що суд необгрунтовано врахував свідчення лише свідків ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8, і не
врахував покази ОСОБА_9. та ОСОБА_10.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 269-к від 01 грудня 2004
року ОСОБА_1 було прийнято на посаду касира магазину «ЕКОмаркет» № 19 ТОВ
«ЕКО», який знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Кірова, 110, та укладено з
нею договір про повну матеріальну відповідальність. Наказом від 23 вересня 2005
року позивача було переведено з посади касира на посаду старшого касира в цьому
ж магазині. Наказом № 121-1 від 30 червня 2006 року по ТОВ «ЕКО» затверджено
штатно-посадовий розклад, яким змінено назву посади, яку займала позивач, зі
старшого касира на головного касира торговельного залу.

Згідно службового повідомлення від 07 листопада 2006 року
начальника служби безпеки ОСОБА_6
заступнику директора Департаменту служби безпеки, 06 листопада 2006 року о
18:15 год., ним спільно
з провідним спеціалістом ДБ по Сумському регіону ОСОБА_7, начальником СБ по
Сумському регіону ОСОБА_8., начальником відділу обліку і контролю ОСОБА_11., в
ході перевірки оперативної інформації, була здійснена контрольна закупка у
касира ОСОБА_4., в ході якої зазначений касир не вказала у фіскальному чеку
товар вартістю 49,89 грн., але за який вона взяла з покупця гроші в сумі 50
грн. Після контрольної закупки касир ОСОБА_4. була затримана службою безпеки і

після
контрольного перерахунку її каси були виявлені надлишки грошових коштів в сумі
97,38 грн. Даний факт було зафіксовано в акті про перевірку господарського
процесу від 06 листопада 2006 року. Крім того, аналогічна перевірка була
проведена службою безпеки касира ОСОБА_5., у якої були виявлені надлишки
грошових коштів в сумі 14,94 грн., що також було зафіксовано відповідним актом
від 06 листопада 2006 року.

В ході подальшого службового розслідування було
встановлено, що вищезазначені факти повторювалися неодноразово, надлишки
грошових коштів ділилися між касирами ОСОБА_4. і ОСОБА_5. та старшими касирами
ОСОБА_1. і ОСОБА_9., яким перші здавали свою касу.

06 листопада 2006 року позивач ОСОБА_1. не працювала, але в зв'язку зі
службовим розслідуванням її викликали на роботу і вона власноручно написала
пояснення про те, що касири ОСОБА_4. та ОСОБА_5. після вечірньої інкасації залишала їй надлишки грошових
коштів в сумі від 3-х до 10-ти грн., які вона витрачала на власні потреби, і
таких випадків у неї було близько 10 разів.

В ході проведеної прокуратурою Зарічного району м. Суми перевірки за
скаргами ОСОБА_1. та ОСОБА_9. вбачається, що факти щодо неправомірних дій по
відношенню до вказаних осіб з боку представників служби безпеки ТОВ «ЕКО» не
підтвердились, і заявникам була надана відповідь про відсутність підстав для
прокурорського реагування.

На    підставі    даних
проведеного    службового    розслідування                директором

адміністративного
центру м. Суми ОСОБА_12 на ім'я генерального директора ТОВ «ЕКО»ОСОБА_208
листопада 2006 року була направлена службова записка, в якій він вважав
можливим та доцільним звільнити працівників ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_1 і
ОСОБА_9. за п.2 ст. 41 КЗпП України.

Наказом від 09 листопада 2006 року позивача ОСОБА_1 звільнено з займаної
посади за п.2 ст. 41 КЗпП України за втратою довір'я.

Перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін в справі, вивчивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, повно, всебічно
встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності зі ст. 212 ч.
1 ЦПК України, дослідив всі наявні докази в справі та дав їм оцінку, що
ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведені обставини та докази, які б ставили під
сумнів законність рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що звільнення її є
безпідставним, оскільки базується на службовій записці директора та акті від 06
листопада 2006 року, що стосуються касира ОСОБА_4., в той же час позивач в цей
день не працювала і не може нести відповідальність за дії іншої особи, а також
що її власні пояснення в цей день були надані працівникам служби безпеки
відповідача під їх тиском, були предметом розгляду в суді першої інстанції та
обґрунтовано ним спростовані.

Зокрема, висновок суду першої інстанції щодо
необґрунтованості вимог позивачки стосовно безпідставності її звільнення
ґрунтується на сукупності документів та матеріалів, складених і зібраних під
час проведення службового розслідування працівниками служби безпеки
відповідача, враховуючи в тому числі і особисті письмові пояснення позивача
ОСОБА_1., надані нею з приводу результатів проведеної перевірки: виявлення
надлишків грошових коштів в касі касира ОСОБА_4., а також її власної участі у
розподілі вказаних грошей. Вказані документи, були повно, всебічно досліджені
судом першої інстанції в їх сукупності з іншими доказами, зокрема показами
свідків, які не

суперечать один
одному, і підстав стверджувати про їх недостовірність колегією суддів не
вбачається.

Доводи апелянта щодо примушування її працівниками служби
безпеки товариства дати пояснення з приводу вчинення нею винних дій, колегія
суддів вважає необгрунтованими, оскільки на їх підтвердження ОСОБА_1. всупереч
вимог ч.І ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу, окрім власних пояснень
під час судового розгляду справи, до яких колегія ставиться критично. Крім
того, таке твердження позивача спростовується матеріалами проведеної
прокуратурою Зарічного району м. Суми перевірки, що також були предметом
дослідження в суді першої інстанції, який на їх підставі в сукупності з іншими
доказами, критично поставився до показів свідка ОСОБА_9., що поряд із позивачем
була викрита у вчиненні винних дій.

Посилання апелянта не необгрунтоване неврахування судом показів свідка
ОСОБА_10., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вірно встановлено
судом першої інстанції і знайшло підтвердження при апеляційному перегляді
справи, дана особа безпосереднім учасником подій, з приводу яких проводилося службове
розслідування, не була, і участі в проведенні службового розслідування не
приймала.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам ст. 41 КЗпП україни.

Таким чином, на думку колегії суддів, висновок суду щодо відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1. є вірним та обґрунтованим, таким, що узгоджується з
доказами, наявними у справі, відповідає вимогам норм матеріального і
процесуального права, і тому підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст.
ст. 307 ч.І п.1, 308, 314 ч.І п.1,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 19 березня 2007 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з
цього часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.