№62-142807
РІШЕННЯ

ІМ"ЯМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року
Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого                                 судді
Войнаренко Л.Ф.

при секретарі                                 Терновій
Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.
Вишгороді справу за позовом Вишгородської міської Ради до ОСОБА_1 про примусове
вилучення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2003 року до
Вишгородського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до виконкому
Вишгородської міської ради, ОСОБА_2 на неправомірні дії виконкому Вишгородської
міської ради, в якій просила скасувати рішення виконкому Вишгородської міської
ради №119 від 19 травня 2000 року про
припинення права користування земельною ділянкою №15 у мікрорайоні ГАЕС та
рішення №164 від 29 червня 2000 року, №293 від 19 жовтня 2000 року.

Рішенням Вишгородського районного суду від 1 квітня 2003 року позов
ОСОБА_1 було задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області від 18
вересня 2003 року
дане рішення Вишгородського районного суду скасовано і справу направлено на
новий судовий розгляд.

В жовтні 2003
року виконавчий комітет Вишгородської міської ради звернувся до
Вишгородського районного суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , 3-я особа ОСОБА_2,
об»єднання забудовників «Межигір»я» ,
в якій просили постановити рішення, яким вилучити спірну земельну ділянку
та відновити право власності на земельну ділянку територіальної громади
м.Вишгорода.

В судовому засіданні 20 жовтня 2003
року представник позивачки ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги і просив визнати
ще недійсним Державний акт на право приватної власності на землю.

Рішенням Вишгородського районного суду від 28 жовтня 2003 року позов
ОСОБА_1 та позов Вишгородської міської ради було задоволено, визнано недійсними
рішення виконкому №119 від 19 травня 2000 року, №164 від 29 червня 2000 року , №293 від 19 жовтня 2000 року, п.2,3
рішення №482

2

від 17
жовтня 2003 року,
Державний акт на право приватної власності на землю від 16 січня 2002 року, виданий
ОСОБА_2 Припинено право користування земельною ділянкою №15 , яка була надана
ОСОБА_1 та передана земельна ділянка у власність територіальної громади
м.Вишгорода.

Рішенням суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області від 24
січня 2004 року
рішення Вишгородського районного суду від 28
жовтня 2003 року
скасовано та постановлено нове рішення. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
та зустрічний позов виконкому Вишгородської міської ради задоволено частково.
Припинено користування ОСОБА_1 земельною ділянкою №15 у мікрорайоні ГАЕС
м.Вишгорода.

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 24
травня 2006 року рішення Вишгородського районного суду від 28 жовтня 2003 року
та рішення апеляційного суду від 23 січня 2004 року скасовано і справу повернуто
на новий розгляд.

В даний
час внесено зміни до цивільно-процесуального законодавства.

Судом встановлено, що позовні вимоги щодо визнання рішень
виконкому недійсними підлягають розгляду в порядку адміністративного
судочинства, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання Державного акту на право
приватної власності на землю та позовні вимоги виконкому про визнання ОСОБА_1
такою, що не набула права власності на земельну ділянку підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області
від 7 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до виконкому Вишгородської міської ради, 3-я особа ОСОБА_2
про визнання незаконними рішень виконкому Вишгородської міської ради виділено в
справу в порядку адміністративного провадження.

З квітня 2007
року до суду надійшла позовна заява Вишгородської міської ради до ОСОБА_1
про примусове вилучення земельної ділянки.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області
від 4 травня 2007 року роз»єднано
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсним Державного акту на право
приватної власності на землю та позовні вимоги Вишгородської міської ради до
ОСОБА_1 про примусове вилучення земельної ділянки в самостійні провадження.

Свої позовні вимоги позивач - Вишгородська
міська рада мотивуюють тим, що рішенням виконавчого комітету Вишгородської
міської ради №2 від 28 січня 1993 року ОСОБА_1
було надано у довічне успадковане володіння земельна ділянка №15 на масиві ГАЕС у
м.Вишгороді, Київської області, площею 0,10
га, під будівництво індивідуальних житлових будинків. З 1993 року по 2000 рік відповідачем
земельна ділянка за призначенням не використовувалась, відповідач не вжив
заходів до належного оформлення права землекористування у порядку,
передбаченому чинним земельним законодавством. Просить вилучити у ОСОБА_1
земельну ділянку за №15 масиву ГАЕС у м.Вишгороді Київської області у зв»язку з

3

неоформленим належним чином права на земельну ділянку та невикористанням
її за цільовим призначенням.

В судовому засіданні представник Вишгородської міської
ради ОСОБА_4 позов підтримав та просить задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позов не
визнав і суду пояснив, що ОСОБА_1 є його матір»ю, в 1993 році вона
отримала в довічне успадковане володіння земельну ділянку АДРЕСА_1. З 1993 року по
1996 рік були завезені будівельні матеріали цегла, залізобетонні блоки, сваї,
плити перекриття, гравій, керамзит, був викопаний котлован під фундамент,
збудований туалет. Попередження про те, що ОСОБА_1 не використовує земельну
ділянку за призначенням, відповідачка не отримувала. Просить в задоволенні
позову відмовити.

Представники третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 позов підтримали і просять задовільнити.

Представники третьої особи - Новопетрівської сільської ради та Об»єднання забудовників
«Межигір»я» в судове засідання не з»явились, про день і час слухання справи
повідомлені належним чином, направили суду листа про слухання справи в їх
відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Суд
прийшов до такого висновку, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому
Вишгородської міської Ради №
2 від 28.01.1993 року
ОСОБА_1 була надана у довічне успадковане володіння земельна ділянка АДРЕСА_1, що підтверджується
копією рішення виконкому а.с.6-7.

Позивач стверджує, що ОСОБА_1 надану земельну ділянку
використовувала не за цільовим призначенням, приступила до користування
земельною ділянкою без відповідних документів, а саме, не отримавши Державного
акту на право приватної власності на землю або Державного акту на право
постійного користування земельною ділянкою .

Судом встановлено, що рішенням виконкому Вишгородської
міської Ради № 119 від 19.05.2000 р. припинено
ОСОБА_1 право користування земельної ділянки - за відсутністю згоди на це землекористувача.

29 червня 2000 р. вищезазначена
земельна ділянка згідно рішення міськвиконкому №164 була надана в постійне користування ОСОБА_2 для
індивідуального житлового будівництва.

Рішенням виконкому Вишгородської міської Ради № 293 від 19 жовтня 2000 р. спірна
земельна ділянка передана ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність і 16 січня 2002 р. ОСОБА_2
отримала Державний акт на право приватної власності на землю.

Згідно письмових пояснень представника 3-ї особи - 03 «Межигір»я»
ОСОБА_2, як власник земельної ділянки, приймала участь у будівництві

4

газопроводу
та електричних мереж і внесла на рахунок
об'єднання забудовників 3982грн 50коп.

Згідно рішення міськвиконкому № 482 від 17 жовтня 2003 р. резолютивна
частина рішення виконкому Вишгородської міської Ради № 119 від 19. 05.2000 року була
викладена в такій редакції: „Скасувати як такі, що не були реалізовані (не були
отримані державні акти про права на землю), рішення виконкому Вишгородської
міської Ради щодо надання земельних ділянок на масиві ГАЕС під забудову
громадянам за наведеним нижче переліком: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1
)". Відповідно до п.3 цього рішення ОСОБА_1 надана для
городництва земельна ділянка АДРЕСА_2

Представник 3-ї особи ОСОБА_5 суду пояснив, що, коли він
прийшов на спірну земельну ділянку, на ділянці були виявлені будівельні
матеріали, Більша частина земельної ділянки заросла бур'яном.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 1993 року по червень 2000 року не
використовувала земельну ділянку за цільовим призначенням, а саме: надану
земельну ділянку не приватизувала; будівельний паспорт на будівництво житлового
будинку не виготовила; площа ділянки фактично не оброблялась; житловий будинок
не будувався.

Представник відповідача не заперечує, що станом на 2000 рік будівельний
паспорт на будинок не був виготовлений і не був замовлений, будинок не
будувався. З 1998 року
ніяких робіт на земельній ділянці не проводилось в зв»язку з хворобою
відповідачки та його хворобою.

Вивчивши рішення Господарського суду Київської області,
суд вважає, що земельна ділянка АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ст..31
п.6-1 Земельного Кодексу України (
в редакції 15.03
1992 року) припинення права користування земельною ділянкою з мотивів її
використання не за цільовим призначенням за відсутності згоди на це
землекористувача проводиться в судовому порядку .

Згідно п.8 ст. 27
Земельного Кодексу України в редакції 15.03.1992
року, який діяв до 01.01.2002
року, право користування земельною ділянкою припиняються у разі
невикористання протягом двох років, наданої для несільськогосподарських потреб.

Відповідно до вимог ст..
143 цього Земельного Кодексу примусове припинення прав на земельну ділянку
здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням.

За змістом ст.43,44 ЗК України поновленню та захисту
підлягають лише права власників земельних ділянок та землекористувачів, тобто
осіб, яким земельна ділянка передана та відведена в установленому законом
порядку.

Статтями 22,
23 ЗК України передбачено, що право власності на землю або право користування
наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевосте та одержання
документа, що посвідчує це право -

5

державного акта на право власності
або право постійного
користування землею.

Дослідивши надані суду докази, суд прийшов до висновку,
що у ОСОБА_1 відсутній Державний акт на право власності на земельну ділянку або
Державний акт на право постійного землекористування земельною ділянкою
АДРЕСА_1, а є тільки рішення виконкому Вишгородської міської ради від 28 січня
1993 року; документ , який би свідчив про встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості, відсутній.

Суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 відсутнє право
постійного користування або право власності на спірну земельну ділянку, тому її
право землекористувача або землевласника не порушено. Підстав для примусового
вилучення земельної ділянки в особи, в якої немає прав на цю ділянку, немає. За
таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову міської ради про примусове
вилучення земельної ділянки необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,23, 43,44 ЗК України ( в редакції 15.03.1992 року) ст..143 ЗК України, ст. 208- 215,217,218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Вишгородської міської ради про
примусове вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути протягом десяти днів після
проголошення рішення подана заява про апеляційне оскарження, апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.