У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши  12 березня 2007 року
касаційну скаргу ОСОБА_1на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18
грудня 2006 року в справі за позовом закритого акціонерного товариства
комерційного банку “ПриватБанк” про розірвання договору про відкриття рахунку
та обслуговування платіжної картки, стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

Зазначений банк звернувся до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір про відкриття
картрахунку та обслуговування платіжної картки.

За умовами договору відповідачу було надано кредитний
ліміт в сумі 10 000 грн.

ОСОБА_1 не виконує умови договору, допустив утворення
заборгованості по поверненню кредиту і відсотків, у зв'язку з чим позивач
просив його позов задовольнити.

Рiшенням Новомиколаївського районного суду Запорізької
області від 20 жовтня 2006 року позов задоволено частково, розірвано вказаний
договір, укладений між сторонами; в задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18
грудня 2006 року зазначене рішення суду першої інстанції в частині відмови в
задоволенні вимог про стягнення заборгованості за договором скасовано й в цій
частині ухвалено нове, яким постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором в сумі 5 909 грн. 71 коп. та судові
витрати і судовий збір.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків  суду обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та
ставить питання про скасування рішення апеляційного суду й залишення в силі
рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції
виходив з того, що при видачі відповідачу платіжної картки і конверту з
пін-кодом працівники банку не ознайомили відповідача з правилами користування
карткою; після викрадення платіжної картки позивач належним чином повідомив
банк про крадіжку, вина ОСОБА_1 в тому, що гроші з рахунку були зняті до
блокування платіжної картки відсутня.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції,  апеляційний суд виходив з того, що
відповідачу було запропоновано ознайомитися з умовами одержання платіжної
картки, тарифами та правилами користування цією карткою, проте ОСОБА_1
відмовився від ознайомлення, він підписав кредитний договір, чим підтвердив
факт ознайомлення з правилами й умовами надання банківських послуг; після
надання о 18 год. 05 хв. донькою
відповідача по телефону інформації банку про викрадення картки, її о 18
год. 06 хв. було заблоковано, операцію по зняттю готівки було проведено о 17
год. 34 хв.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328
ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” про
розірвання договору про відкриття рахунку та обслуговування платіжної картки,
стягнення заборгованості за договором за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2006 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема