У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого суддів:

Григор'євої Л.І., Барсукової В.М., Данчука В.Г.,

Косенка В.Й., Волкова О.Ф.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до управління МВС
України в Житомирській області про відшкодування шкоди та здійснення
перерахунку щомісячних виплат, за касаційною скаргою управління МВС України в
Житомирській області на рішення Богунського районного суду м. Житомира
від 10 лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду Житомирського області                          від 31 серпня 2006
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом, який було уточнено під час судового розгляду, в
якому вказував, що 15 грудня 1986 року з ним стався нещасний випадок внаслідок
винних дій працівника Житомирської обласної державної автомобільної інспекції
ОСОБА_2, який під час виконання службових обов'язків скоїв дорожньо-транспортну
пригоду, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження, став інвалідом ІІ
групи та втратив згідно висновку МСЕК                                  60 відсотків
працездатності. На підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від
5 травня 1994 року з відповідача на користь ОСОБА_1 постановлено
стягнути щомісячно по 488900 карбованців, а у зв'язку з подальшим збільшенням
розміру заробітної плати рішенням Корольовського районного суду м. Житомира                    від 16 травня 1996
року на користь позивачка постановлено стягувати з управління МВС України в
Житомирській області 10824000 карбованців (108 грн. 24 коп.).

Посилаючись на те, що відповідач з січня
1997 року не здійснював коригування щомісячних відшкодувань відповідно до
збільшення мінімальної заробітної плати, позивач просив постановити рішення про
стягнення з відповідача на свою користь заборгованість по недоплаченим сумам
відшкодування завданої йому шкоди за період з травня 1996 року по грудень 2001
року в розмірі 35001 грн. та зобов'язати відповідача сплачувати щомісячно з 1
січня 2006 року виплати відшкодування завданої шкоди в розмірі 749 грн. 78 коп.
та в подальшому щорічно здійснювати перерахунок належних виплат у зв'язку із
зростанням заробітної плати. Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача
вартість санаторно-курортного лікування, пов'язаного з отриманими
травмами.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 10 лютого 2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Житомирського області від 31 серпня 2006 року, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково: постановлено стягнути з управління МВС України в
Житомирській області на користь позивача 2160 грн. відшкодування недоплачені за період січень 1997 року - грудень 2000 року, 11656 грн.  73 коп. відшкодування за період з січня 2001
року по грудень 2005 року, 1920 грн. вартості санаторно-курортного лікування, а
всього - 15736 грн. 73 коп.; стягувати щомісячно довічного 382 грн. 94 коп. з 1
січня 2006 року на відшкодування завданої шкоди, зобов'язати щорічно в березні
місяці поточного року проводити перерахунок щомісячних виплат за попередній рік
відповідно до розміру заробітної плати.

У касаційній скарзі управління МВС України в
Житомирській області просить судові рішення в справі скасувати з ухваленням
нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 При цьому
заявник посилається на неправильне застосування судами обох інстанцій норм
матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності
до вимог статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд  перевіряє законність судових рішень лише в
межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд касаційної
інстанції не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У ході касаційного розгляду даної цивільної
справи виявлено, що судами не враховано вимог матеріального закону, який
підлягав застосуванню, а також всіх обставин справи, які мають істотне значення
для правильного її вирішення, крім того допущено порушення норм процесуального
права.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не здійснювався
перерахунок сум відшкодування, які були визначені рішенням суду від 16 травня
1996 року позивачу з урахуванням зростання розміру заробітної плати та індексу
інфляції. При цьому розрахунок таких сум здійснювався на підставі Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” та Положення про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності, затвердженого постановою правління                          Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України від 1 листопада 2001 року № 43, із застосуванням
аналогії закону.

Однак судом не враховано положень Закону
України “Про індексацію грошових доходів населення” від 3 липня 1991 року,
відповідно до статті 2 якого індексації підлягають суми відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми,
що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати
годувальника.

Також є
помилковим використання судом при розрахунку відшкодування зменшення
працездатності у 2005 році та січні - лютому 2006 року середнього розміру
заробітної плати одного штатного працівника по економіці України у 2004 році
замість відповідної заробітної плати штатного працівника у 2005 році.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що постановлені судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд, оскільки такі рішення законними
та обґрунтованими відповідно до статті 202-1 ЦПК України (1963 року) та статті
213 ЦПК України вважати не можна.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління МВС України в
Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 10 лютого 2006 року, та ухвалу апеляційного суду Житомирського
області від 31 серпня 2006 року скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Л.І. Григор'єва

Судді:

В.М.
Барсукова  В.Г. Данчук  В.Й. Косенко  О.Ф. Волков