Справа 22а-49/07                                         Головуючий по 1 інстанції Алєйніков В.О.
Категорія 36                                                Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2007 р. колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Вовненко Г.Ю.

суддів: Галущенка О.І.,
Колосовського С.Ю.

при секретарі судового засідання -
Фірсовій Т.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2006 р.

за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Миколаївській області про
покладення обов'язку,

встановила:

У жовтні 2005 р. ОСОБА_1 пред'явив позов до УМВС України в Миколаївській області про покладення обов'язку провести
донарахування і виплату пенсії за минулий час, яку було
призначено в 1996 р. після звільнення зі служби з органів
внутрішніх справ.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2006 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, порушив питання про його скасування з ухваленням нового
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що надбавки установлені Указами Президента України від 23
лютого 2002 р. № 173 «Про посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового, і начальницького складу органів внутрішніх справ» та від 5 травня 2003 р. № 389 «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної
охорони України належать до додаткових видів
грошового забезпечення і враховуються

2

при
нарахуванні пенсії тільки особам, які отримували їх під час проходження служби
і звільненні після їх запровадження.

Так як позивач під час проходження служби цих надбавок не отримував, оскільки був звільнений в 1996 р., то вони і не повинні впливати на розмір його пенсії.

Не отримував позивач під час служби і премію у розмірі 333 % за особистий вклад в загальний результат роботи, право на встановлення
якої надано керівникам постановою Кабінету Міністрів
України від 22 травня 2000 р. № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», а тому і вона не може бути включена до
загального обсягу утримання з якого нараховується пенсія.

Більше того, відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17
липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх сімей» премія не носила
постійного щомісячного характеру.

Колегія суддів
суду апеляційної інстанції погоджується з названими обставинами, а висновки суду першої інстанції щодо вирішення справи по
суті вважає законними.

У травні 1996 p., тобто до набрання чинності згаданих Указів Президента України та постанови Кабінету Міністрів України, позивачу, як капітану міліції
звільненому зі служби в запас за віком була
призначена пенсія. У зв'язку з чим, за загальновизнаним
принципом права (ст. 58 Конституції України) зазначені нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а їх
положення не розповсюджуються щодо позивача.

З наведених мотивів не мав позивач також право на набавку, передбачену Указом Президента України від 14 липня 1999 р. №847 „Про
додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил України", який втратив чинність після набрання сили згаданого Указу від 23 лютого
2002 р. № 173.

22 березня 2005 р. відповідач провів позивачу перерахунок пенсії з
урахуванням надбавки за безперервну службу в повному обсязі.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними
і ухвалив відповідне рішення.

Аргументи апелянта були предметом дослідження суду першої інстанції і вірно
визнані необгрунтованими, оскільки пов'язані з
помилковим тлумаченням норм пенсійного законодавства.

Керуючись ст.ст. 198,200 КАС, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2006 р. -
без змін.

З Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на
протязі місяця.