Справа № 2-4189/2007 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17 грудня 2007 року

Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим у складі:

судді - Білюнас В.Ю.,

при секретарі - Стенька М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом  Сімферопольського міжрайонного
природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Державної інспекції з
контролю за використанням і охороною земель Автономної Республіки Крим до
ОСОБА_1та Лівадійської селищної ради  про
визнання недійсним рішення суб'єкта владних повноважень, визнання недійсним
договору оренди на земельну ділянку, звільнення земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Сімферопольський
міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до суду в порядку
адміністративного судочинства в інтересах держави в особі Державної інспекції з
контролю за використанням і охороною земель Автономної Республіки Крим з
позовом до ОСОБА_1. та Лівадійської селищної ради з вимогами про визнання
недійсним рішення Лівадійської селищної ради № 31 від 09 липня  2004 року, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки орієнтовною площею 0,0484 га
наданий для будівництва і
обслуговування житлового будинку,  будов і
споруд,  розташованих в АДРЕСА_1, від
22.09. 04 року, укладений між
Лівадійською селищною радою і відповідачем
ОСОБА_1.  за реєстраційним номером 00131, просить
суд зобов'язати відповідача ОСОБА_1.
звільнити зайняту земельну ділянку.

Мотивуючи свої вимоги
прокурора посилався на відсутність позитивного висновку Республіканського комітету
з охорони культурної спадщини, щодо можливості надання земельної ділянки у
оренду відповідачу та відсутність градобудівної документації і узгодженості
інших відомств щодо надання дозволу. на складання проекту відведення
відповідачу додаткової земельної ділянки. На думку прокурора ухвалено
безпідставно рішення №31 від 09 липня 2004 року щодо надання землі у оренду,
тому воно є недійсним.

Представник Лівадійської селищної
ради позов визнав та зазначив, що приймаючи рішення про надання у земельної
ділянки місцева рада не діяла на підставі і в межах повноважень та у спосіб,
визначений законом.

Відповідач ОСОБА_1. проти
позову заперечував, вважає що додаткова земельна ділянка йому була надана у
передбаченому законом порядку.

Вислухавши пояснення осіб,
які брали участь у справі, вивчивши надані сторонами докази, дослідивши
обставини, що мають значення для правильного вирішення справи,  суд вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст. 14
Конституції України кожному громадянинові України, гарантується право  на землю.

Згідно з частиною 1 ст. 143
Конституції України майном, що є в комунальній власності, управляє
територіальна громада, здійснюючи це безпосередньо або через органи місцевого
самоврядування.

Відповідно до пункту 12 Перехідних
положень ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні підприємства,
здійснюють відповідні місцеві ради.

Згідно ст. 12 ЗК України,
розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до
повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на
території сіл, селищ, міст.

Згідно ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок громадянам
із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову,
здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтею 118 ЗК
України.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЗК України,
громадянин, зацікавлений в приватизації земельної ділянки, що знаходиться в
його користуванні, подає заяву у відповідну районну, Київську або
Севастопольську міську державну адміністрацію або сільську, селищну, міську
раду за місцезнаходженням земельної ділянки.

В даному випадку, власником спірної
земельної ділянки є Лівадійська селищна Рада.

У відповідності зі ст. 116 ЗК
України громадяни і юридичні особи
здобувають право власності й права користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їхніх повноважень.

Ст. 186 ЗК України
встановлює, що проекти відводу земельної ділянки із земель комунальної
власності затверджуються органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 6 ст. 118 ЗК
України, - громадяни, зацікавлені в одержанні безкоштовно у власність земельної
ділянки із земель державної або комунальної власності для обслуговування
житлового будинку й госспоруджень подають заяви у відповідну Міську Раду.

Відповідно до п. 7 ст. 118 ЗК
України, - Міська Рада у випадку згоди на передачу земельної ділянки у
власність дає дозвіл на розробку проекту його відводу.

Позивач звернувся до Лівадійської
селищної ради із заявою про надання йому додаткової земельної ділянки
орієнтовною площею 0,0484 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, в оренду для будівництва і
обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель.

Рішенням 20-ї сесії,24-го скликання
Лівадійської селищної ради № 31 від 09 липня 2004 року був затверджений проект
відводу додаткової земельної ділянки в оренду на 49 років будівництва для
будівництва і  обслуговування житлового
будинку, господарських споруд і будівель (а.с. 5).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У суд не надано письмових доказів,
що це рішення було прийнято на підставі документів, що підтверджують розмір
ділянки, матеріалами попередніх узгоджень і що прийняте рішення про надання
дозволу на складання проекту відводу, який був погоджений з органами земельних
ресурсів, культурної спадщини, архітектури, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами.

Перевіривши це рішення на
підставі наявних та поданих сторонами доказів, приймаючи  до уваги відмову на узгодження виділу цієї
ділянки Республіканським комітетом з охорони культурної спадщини, суд дійшов до
висновку, що при його ухваленні рішення Лівадійська селищна рада не діяла на
підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним
законодавством, рішення прийнято з порушенням
вимог частини 2 ст. 19 Конституції України, ст. 123 ЗК України, п.10
ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Таким чином, суд вважає, що доводи
прокурора в інтересах Державної інспекції з контролю за використанням і
охороною земель Автономної Республіки Крим знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 14, 19, 140, 144 Конституції України, ст. ст. 12, 116, 124,126
Земельного Кодексу України, ст. ст. 6, 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування», ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 217, 218  ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

Позов Сімферопольського
міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Державної
інспекції з контролю за використанням і охороною земель Автономної Республіки
Крим - задовольнити.

Визнати недійсним рішення
№ 31 20-ї сесії 24-го скликання Лівадійської селищної ради від 09 липня 2004
року про надання ОСОБА_1додаткової
земельної ділянки площею 0,0484 га, кадастровий номер
:03:001:0007 у довгострокову оренду терміном на 49 років для
будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і
споруджень за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_1звільнити
зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою:АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1на
користь держави витрати по
інформаційно - технічному забезпеченню справи в сумі 7 (сім) гривень 50 копійок
і судовий збір на в сумі 51 (п'ятдесят одна) гривна.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через
Ялтинський міський суд в порядку та строки, передбачені ст.ст.294-296 ЦПК
України.

С у д д я: