УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді   Іващенко В.В. суддів   Летягіної О.В. Сінані О.М.

При
секретарі               Іванові O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
Гурзуфської селищної ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права
користування і розпорядження своїм майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 08 лютого 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

Гурзуфська селищна рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про
зобов'язання усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача звільнити зазначену квартиру, мотивуючи свої
вимоги тим, що власником зазначеної квартири є Гурзуфська селищна рада на
підставі рішення Гурзуфської селищної ради від 20 листопада 2004року за № 349.
Право власності чи користування квартирою у відповідача з будь яких правових
підстав не виникло, проте він відмовляється її звільнити, чим порушує права
законного власника.

Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 08 лютого 2007 року позовні
вимоги Гурзуфської селищної ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути
перешкоди у здійсненні Гурзуфською селищною радою права користування квартирою
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити
квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Гурзуфської селищної ради в порядку розподілу
судових витрат судового збору в розмірі 8.50грн, суму витрат на інформаційне -
технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 7.50грн., а загалом
16грн.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 і подала
апеляційну

скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої
інстанції і постановити по справі

нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог
Гурзуфської селищної ради

відмовити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене,
по неповно з'ясованим

обставинам, що мають значення для справи. Апелянт вказує,
що висновок суду

відносно того, що вона втратила право користування
житловим приміщенням вказаній

квартирі є надуманим, оскільки зі змісту статей 405 ЦК
України, 156 ЖК України не

Справа № 22ц-3078/07

вбачається,
що вона втратила право користування житловим приміщенням. Також вказує, що
висновок суду що вона забезпечена житлом на тих підставах, що внесена в ордер
на право вселення в квартиру АДРЕСА_2 суперечить фактичним обставинам справи, оскільки своїй
письмової згоди на переселення в квартиру АДРЕСА_2 не давала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони,
проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов , суд виходив з того, що виникнення та існування права
відповідачки ОСОБА_1 на спірну квартиру, зважаючи на вимоги ст. 11,60 ЦПК
України, наданням належних доказів не підтверджено.

З такими
висновками суду погоджується колегія судців.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2
14.02.2005 року передала належну їй на підставі договору купівлі-продажу
від 23.08.1995 року квартиру АДРЕСА_1, яка знаходилася в аварійному стані,
Гурзуфської селищної раде і замість неї отримала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.
У вказану квартиру , згідно з ордером ОСОБА_2
вселилася з сім'єю складом 4 осіб, в тому числі з дочкою ОСОБА_1.

Рішенням Виконкому Гурзуфської селищної ради за № 349 від 20 листопада 2004
року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 23 серпня 1995 року, припинено і зареєстроване
право комунальної власності на зазначений об'єкт нерухомості . Виконавчому
комітету Гурзуфської селищної ради було видане свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 7 жовтня 2005 року, яким посвідчується право комунальної
власності Виконкому Гурзуфської селищної ради на зазначену квартиру.

Даних про те, що будь-хто оскаржив чи скасував вищевказані
правовстановлюючі документи, суду надано не було.

Однак, ОСОБА_1
вселилася знов в квартиру АДРЕСА_1.

З положень статті 329 ч.2 ЦК
України слідує, що право власності передбачається виниклим правомірно, якщо
інше прямо не слідує з закону або незаконність придбання права власності не
встановлена судом.

Таким чином, судом було встановленого Виконком Гурзуфськоїх селищної ради є
власником квартири АДРЕСА_1.

Статтею 391 ЦК України
передбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в
користуванні та розпорядженні своїм майном.

Таким чином, суд обґрунтоване зобов'язав ОСОБА_1 звільнити спірну квартиру, так як вселилася вона в неї
без дозволу власника квартири.

Доводи відповідачки про те, що вона, як член сім'ї колишнього власника
квартири, який не давав згоди на переселення всієї сім'ї в нову квартиру,
отриману замість зданого виконкому будинку, має право користування зазначеною
квартирою, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Колегія суддів вважає, що всі питання щодо придбання
спірної квартири виконкомом, чи вселення сім'ї ОСОБА_1 до нової квартири з
всіма членами, чи не з всіма, повинні були б вирішуватися в інших спорах і
предметами даного спору не являються.

Предметом даного спора є виселення за ст. 116 ЖК України
відповідачки, яка самовільно вселилася в квартиру власник , чиї права не
оспорюються, якої згоди на таке вселення відповідачки в квартиру не давав,
таким чином вселення було проведено самовільне.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає рішення суду законним та
обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційної скарги не знаходить.

Керуючись статтями 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319
Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 08 лютого
2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення і
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України у
двомісячний строк.