Справа № 22ац-
285/07р                                                 Головуючий
у 1 інстанції Чумак С.Ю.
Категорія № 30                                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29
березня 2007р колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Донецької області в складі:

головуючого
Баркової Л.Л. Кучерявої В.Ф., Трушкова М.М. при секретарі Фік К.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1, діючого
в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з квартири за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 1 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01 лютого 2007 року

відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_1., діючого в інтересах неповнолітнього

сина
ОСОБА_2, 1992 року народження про виселення ОСОБА_3. з квартири АДРЕСА_1 в м.
Маріуполі.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати , а його позов
задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права і порушення норм цивільного права.

Заслухавши
суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1., який доводи скарги підтримав,
заперечення ОСОБА_3. її представника ОСОБА_4. і представника органу опіки та
піклування Жовтневої райадміністрації м. Маріуполя Аксьонової Р.Б., яки просили
рішення суду залишити без зміни, перевіривши законність і обгрунтованість
рішення, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи
в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що особа може бути
виселена з квартири без надання іншого приміщення лише з підстав, передбачених
Законом . Проте, позивач жодної такої підстави суду не надав.

З таким
висновком суду не можна не погодитися.

Відповідно
до положень ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку , передбачених законом.

Право
вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник квартири
має відповідно до статті 157 ЖК України, але за наявності обставин ,
передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Судом першої інстанції
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що спірна квартира
належить на підставі договору дарування неповнолітньому сину відповідачки
ОСОБА_2 1992 року. Позивач колишній чоловік відповідачки . Остання
зареєстрована в спірній квартирі і проживає в ній як колишній член їх сім'ї.
Для забезпечення нормального стану квартири відповідачкою були закуплені і
завезені до квартири будматеріали і вона мала намір приступити до ремонту.
Проте, не змогла зробити це, оскільки отримала травму руки і ноги.

Позивач
не надав суду жодного доказу того, що вона навмисно руйнує або псує жиле
приміщення, використовує його не за призначенням, або систематично порушує
правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одній
квартирі , а заходи запобігання і громадського впливу до неї виявились
безрезультатними.

За таких
обставин   суд першої інстанції   прийшов до обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення позову.

Наведене
позивачем в апеляційній скарзі про те, що відповідачка обмежує право власника
на користування квартирою є неспроможним, оскільки передбачені ст.ст.9, 156,157
ЖК України обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є
порушенням права власності. Суд також не може прийняти до уваги посилання
апелянта нате, що суд повинен був розглядати позов за статтями 316, 319, 386,
391 ЦК України,
оскільки правовідносини, які виникли між сторонами , регулюються нормами Житлового
Кодексу України.

Рішення
суду ухвалено у відповідності з встановленими обставинами справи, з додержанням
норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи
зміни немає.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01 лютого 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання чинності в касаційному порядку.