Рішення

Іменем       України

25 травня 2007 року
Калінінський  районний суд міста Горлівки
Донецької області  у  складі :
судді   Зайченко О. В., при
секретарі  Білоус Н.О. за участю  позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Горлівці Донецької області цивільну справу за
позовом    ОСОБА_1    ВАТ „Горлівський завод „Реммаш" про
стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації  втрати частини заробітної плати у зв,язку із
несвоєчасною її виплатою та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду із заявою 20
березня 2007 року, у
якої вказує, що працювала у відповідача з 1984
року. Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виплачував їй заробітну
плату, у день звільнення -19
вересня 2001 року, з
нею не було проведено остаточного розрахунку. На момент звільнення
заборгованність по заробітній платі складала 1359 гривень 34 копійки. До теперішнього часу
заборгованість відповідачем не виплачено.

Просить суд
стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у
розмірі 1359 гривень 34 копійок з
урахуванням компенсації у розмірі 1315
гривень 26 копійок
та середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 01 жовтня 2003 року у розмірі 4520 гривень 10 копійок.

У судовому
засіданні позивачка підтвердила вищевказані обставини, підтримала позовні
вимоги. Пояснила, що збільшувати позовні вимоги у частині середнього заробітку
бажання не має, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку та компенсаціію станом на 01 жовтня 2003
року.

Представник
відповідача позов не визнав у повному обсязі. Пояснив, що заробітну плату
позивачці підприємство не сплачувало, оскільки не мало коштів. На теперішній
час у провадженні господарського суда
Донецької області знаходиться справа про банкрутство ВАТ „Горлівський завод
„Реммаш". Відповідно ухвалі про відкриття провадження по даній справі на
вимоги кредиторів накладено мораторій. Крім того, заборгованість по заробітній
платі позивачці включено до реєстру кредіторів другої черги. Тому вважає, що
немає підстав для задоволення позову, оскільки у цьому випадку буде порушено
черговість задоволення вимог кредіторів. Також вважає, що у позовній заяві
позивачка невірно вказала кількість робочіх днів за час затримку розрахунку.
Станом на 01 жовтня 2003 року вона
складає 509 робочіх
днів, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку - 3104 гривні 90 копійок. У
послідуюче зсудове засідання не з.явився, про час та місце розгляду справи був
повідомлен належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Позивачка працювала у відповідача з 1984 року. Згідно наказу № 158 к від 19 вересня 2001 року її було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. У
день звільнення відповідач не зробив з позивачкою остаточного розрахунку. На
теперішній час заборгованість складає 1359
гривень 34 копійки,
що не оспорюється сторонами.

Відповідно ст.116 КзпП України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать

йому від підприємства, установи, організації, провадиться
в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не

пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Тому суд вважає,
що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості по
заробітній платі у розмірі 1359
гривень 34 копійок.

У відповідності
зі ст. 117 КзпП
України у випадку невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум
у терміни, передбачені ст.116 КзпП України, підприємство зобов'язане виплатити
працівнику його середній заробіток за увесь час затримки розрахунку. Ст.115
КзпП України передбачені терміни виплати заробітної плати, ст.116 КзпП України -термін виплати
сум, що виплачуються при звільненні. Виключень з цих правил КзпП не встановлено. Тому, у відповідності зі ст.117 КзпП
України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки (з урахуванням
її вимог) середній заробіток за час затримки розрахунку з 19 вересня 2001 року по 01 жовтня 2003 року. З
урахуванням середньоденного заробітку позивачки, зазначеного в довідці відповідача, 06 гривень 10 копійок, його розмір складе: 6.10 х 509 (кількість робочих днів
затримки розрахунку) = 3104
гривень 90 копійок.

Відповідно ст.1
Закону України „ Про
компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх
виплати" від 19.10.2000
р.зі змінами, підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини
доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з
вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно ст.2,
ст.З вказаного закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку
з порушенням строків їх виплати (далі -
компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти
грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають
разового характеру, зокрема, заробітна плата.

Сума компенсації
обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину
доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів)
на індекс інфляції в період невиплати доходу. Таким чином, суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію втрати
заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати станом у розмірі 1315 гривень 26 копійок.

Доводи
відповідача суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до правил гл. XV
КЗпП України та п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці" N 13 від 24.12.99 p., порушення
справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права
звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в
районний (міський) суд.

Питання судових витрат вирішити
відповідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88,
130,169,174,213, 214, 223,367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до ВАТ „Горлівський завод „Реммаш" про стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв,язку із
несвоєчасною її виплатою та середнього заробітку за час затримки розрахунку
задовольнити частково.

Стягнути   з  ВАТ
„Горлівський   завод  „Реммаш"на   користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі  1359  гривень 34
копійок/та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв,язку із
несвоєчасною її виплатою у розмірі 1315
гривень 26 копійок;
середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 3104 гривень 90 копійок. В іншій
частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з державного підприємства „Горлівський завод
„Реммаш" на користь держави судовий збір у розмірі 57 гривень 80 копійок та
витрати по інформаційному -
технічному забезпеченню розгляду цивільної справи у розмірі 30 гривень.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення через даний суд.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження через даний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.