справа № 22-7201                                                                    головуючий
у 1-й інстанції: Фрич Т.В.
категорія:                                                                                                          доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
грудня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду м.  Ки­єва в складі:

головуючого: Наумчука М. Л. суддів: Карпенко
C.O.,
Котули Л.Г.

при секретарі Голуб К.І.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Украї­ни»,  третя особа: ОСОБА_2,  про поновлення на роботі,  оплату за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Дарницького районного суду м.  Києва від
12.06.2007 року,  -

встановила:

Рішенням
Дарницького районного суду м.  Києва від
12 червня 2007 року в задоволенні заявлено­го позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення заявлених ним
вимог. Апелянт посилається на те,  що при
звільненні в зв'язку із скороченням чисельнос­ті штату йому не було
запропоновано іншу роботу. В період з моменту попередження і до звільнення на
посади водіїв і охоронників були прийняті особи,  які не працювали у відповідача. Ці посади
позивачу не пропонувались,  хоча він міг
їх зайняти. Вимоги,  які вказані у
розроблених відповідачем посадових ін­струкціях щодо стажу роботи претендентів
на ці посади суперечать встановленим у Довіднику кваліфі­каційних характеристик
професій працівників. Цей нормативний документ є обов'язковим для всіх під­приємств,  установ,
організацій. Оскільки звільнення є незаконним,  то на його користь підлягали стяг­ненню кошти
на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1
підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній під­став.

Представник
відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги,  вважаючи рішення законним.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і обгрунтова­ність постановленого рішення в цих
межах,  колегія суддів приходить до висновку
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_1 перебував в
трудових відносинах з відпо­відачем,
наказом № 111-п від 01.03.2007 року його було звільнено з роботи на
підставі п.1  ст.  40 КЗпП України в зв'язку із скороченням
штату (а. с.  5,  8-9).

Зроблений
судом першої інстанції висновок про проведення у Дочірній компанії «Газ
України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» змін в
організації виробництва і праці,
внаслідок чого у відповідача проводилось скорочення штату
працюючих,  відсутність у позивача
переважного пра­ва на залишення на роботі апелянтом не оспорюються і є
правильним.

Доводи
апелянта про незаконність звільнення зводяться до того,  що відповідачем не було запро­поновано йому
зайняти посади водія,  охоронця,  які були вакантними в період з моменту його
попере­дження про звільнення і до проведення звільнення.

Відповідно
до п.114 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників,  затвердже­ного наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 29.12.2004 року №336,  претендува­ти на зайняття посади охоронця
може особа,  яка повинна мати повну або
базову загальну середню освіту та професійну підготовку на виробництві.

Вимоги
щодо наявності у особи,  яка
призначається на посаду охоронника,
теоретичної і практи­чної підготовки зазначені і в посадовій інструкції
охоронника відділу охорони Департаменту з питань безпеки Дочірньої компанії
«Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (а. с.

143).

Доказів,  які б свідчили,  що ОСОБА_1 проходив
професійну підготовку для зайняття посади охоронця та,  в зв'язку з ним,  міг її зайняти,  не подано.

В
затвердженій у відповідача посадовій інструкції водія сектору експлуатації
автотранспортного відділу автотранспортного забезпечення автотранспортного
управління Департаменту господарського та автотранспортного забезпечення
Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз
України» вказано,  що посаду водія може
займати,  зокрема,  працівник з досвідом водіння ав­томобіля не
менше 3-х років (а. с.  151).

В
трудовій книжці ОСОБА_1
відсутній запис про те,  що він
працював водієм (а. с.  6-9). Та
обставина,  що він має посвідчення водія
не може підтверджувати наявність в нього відповідного стажу роботи.

Згідно
із  ст.
48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є
трудо­ва книжка і наявність у особи певного трудового стажу,  в т. ч. на посаді водія,  може бути підтверджена записами в ній.

Допустимих доказів,  які б підтверджували еолійський стаж
позивача,  останнім не подано.

Безпідставними
є доводи апелянта про те,  що вказані у
затвердженій відповідачем посадовій ін­струкції водія вимоги щодо стажу роботи
суперечать положенням чинного законодавства

Дійсно,  у Випуску №69 «Автомобільний транспорт»
Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників,  затвердженого наказом Міністерства транспорту
та зв'язку України 14.02.2006 року №136 вказано,  що на посади водія категорії «В» приймаються
особи без вимог до стажу роботи.

Однак,  як зазначено в цьому Довіднику,  він є нормативним документом,  обов'язковим для управління персоналом на
підприємствах автомобільного транспорту всіх форм власності. На інших
підприємствах цей Довідник може використовуватись де є зазначені види
робіт,  але встановлені ним приписи не
носять для таких підприємств обов'язкового характеру.

Дочірня
компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» не
від­носиться до підприємств автомобільного транспорту.

За таких
обставин відсутні підстави вважати,  що
встановлення відповідачем вимог щодо стажу роботи для зайняття посади водія на
цьому підприємстві є порушенням положень Випуску №69 «Авто­мобільний транспорт»
Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників,  оскільки його дія на відповідача не
поширюється.

Тому
останній мав право встановлювати додаткові вимоги до стажу для зайняття посади
водія,  порушень чинного законодавства
при цьому допущено не було.

За таких
обставин коли ОСОБА_1
не міг претендувати на зайняття посад водія або охоронни­ка,  то те,
що їх не було запропоновано зайняти позивачу не може свідчити про
неправомірність прове­дення його звільнення.

З
врахуванням викладеного та наведених в рішенні суду першої інстанції висновків
погодитись з доводами апелянта про незаконність постановленого рішення
неможливо,  в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313,  314,
315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Дарницького районного суду м.  Києва від
12.06.2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касацій­ному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили шляхом подання касаційної скарги до цього суду.