справа № 2-109/2007 p.
РІШЕННЯ

іменем      України

04 січня 2007 року                 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого                          судді Савченка С.І.

при секретарі                         Забарило О.С

за участю позивача                           ОСОБА_1

представника позивача        ОСОБА_2

представників відповідача      Плодовського В.О., Іващенко Н.М.,
Павленко Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Ірпінського міського суду в м. Ірпінь
справу  за  позовом
ОСОБА_1до   Київського  центру
соціальної адаптації престарілих,
інвалідів та осіб,  що  не
мають  постійного  місця
проживання  про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

Позивач в серпні 2006 р. звернулася до суду із даним
позовом, який мотивувала тим, що 20.01.2005 р. близько 17 год. 30 хв. в с. Лютіж Вишгородського району Київської області
сталася ДТП. Вказана ДТП сталася з вини
водія ОСОБА_3, який, керуючи належним відповідачу автомобілем УАЗ-452 держномер НОМЕР_1, при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожню обставновку, стан
транспортного засобу, наявність пасажирів, щоб мати змогу постійно контролювати
рух і безпечно керувати ним, чим порушив п.12.1 ПДР та допустив виїзд
автомобіля на смугу зустрічного руху і далі на узбіччя, де скоїв
наїзд на дерево і від отриманих ушкоджень помер
в лікарні. Вказувала, що внаслідок ДТП їй заподіяно тілесні ушкодження у
вигляді забою головного мозку, забійної рани обличчя, перелому кісток
носу, перелому передньої стінки правої лобної порожнини, забою грудного та
поперекового відділів хребта, перелому шийки лівої стегнової кістки, шок І
ступеню. Вона проходила стаціонарне лікування в Київській міській клінічній
лікарні, де їй зробили операцію. Загалом на лікування вона витратила 16168,74 грн. Також їй
спричинено моральну шкоду, бо вона перенесла фізичні і моральні страждання, їй
зробили 4 операції,
вона є непрацездатною. Оцінила моральну шкоду в сумі 16000 грн. Посилаючись на те, що водій ОСОБА_3 перебував у
трудових відносинах з відповідачем, який є власником автомобіля УАЗ-452 і який згідно ст.1172, 1187 ЦК України має
відшкодувати шкоду, заподіяну з вини його працівника, а також як володілець
джерела підвищеної небезпеки, просила стягнути з відповідача на її користь
16168,74 грн. матеріальної та 16000 грн. моральної шкоди.

В судовому
засіданні представник позивача позов підтримала, підтвердила наведені
обставини, просила позов задоволити.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила
задоволити.

Представник
відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що
водій ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП
не виконував трудових обов'язків, а використав автомобіль УАЗ-452 для
перевезення людей самовільно, бо вказівки про це адміністрація йому не давала, шляховий лист для поїздки не видавався.
Пояснив, що автомобіль УАЗ-452 д.н. НОМЕР_1 належить відповідачу.
20.01.2005 р. в другій половині дня водій ОСОБА_3 повернувся із
приймальника-розподільника м. Києва і доставив до центру адаптації кількох осіб, звільнених з місць позбавлення волі, після
чого для санітарної обробки автомобіля виїхав за ворота центру. В цей
день автобус, призначений для перевезення людей, зламався і директором центру працівникам було дано вказівку добиратися
додому рейсовим автобусом Сухолуччя-Київ. Однак група працівників, в
тому числі і позивач, після закінчення робочого дня за власною ініціативою,
знехтувавши розпорядженням директора та без відома керівництва, домовилися з
водієм ОСОБА_3 і поїхали додому на автомобілі, який не пристосований для
перевезення такої кількості осіб, бо має
лише 3 посадочних місця. 20.01.2005 р. були складні погодні умови і сталася ДТП, в якій водій та ще одна особа
загинули, інші отримали тілесні ушкодження. Просив в позові відмовити.

- 2 -

Представники
відповідача Іващенко Н.М., Павленко Г.М. в судовому засіданні позов не визнали,
просили відмовити.

Суд, вислухавши
пояснення учасників, покази свідків, дослідивши по справі письмові докази, відмовний матеріал Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській обасті, вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлені слідуючі обставини. 20.01.2005 р. близько 17 годин 30 хв. на 31
кілометрі автошляху Київ-Овруч в с. Лютіж Вишгородського району Київської
області сталася ДТП за участю належного
відповідачу автомобіля УАЗ-452 держномер НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_3 ДТП сталася внаслідок того, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем та перевозячи в ньому працівників Київського центру
соціальної адаптації, під час руху при виборі в установлених межах
безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан транспортного
засобу, наявність пасажирів, щоб мати змогу постійно контролювати рух та
безпечно керувати ним, чим порушив п.12.1 ПДР та допустив виїзд автомобіля на
смугу зустрічного руху і далі на узбіччя, де скоїв наїзд на дерево. Внаслідок
наїзду на дерево водій ОСОБА_3 та ще один
пасажир від отриманих ушкоджень померли в лікарні, позивач та інші пасажири
отримали різної тяжкості тілесні ушкодження (а.с.13).

Встановлено, що
водій ОСОБА_3 керував службовим автомобілем УАЗ-452 та перевозив в ньому пасажирів після закінчення робочого дня, без відома
адміністрації Київського центру соціальної адаптації, без шляхового
листа.

За результатами ДТП у відношенні
ОСОБА_3 була відмовлено в порушенні кримінальної справи за ч.2 ст.286 КК
України у зв'язку із його смертю за п.8 ст.6 КПК України (а.с.13).

Також судом встановлено, що в результаті ДТП позивач, яка перебувала в автомобілі УАЗ -452
у якості пасажира, отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного
мозку, забійної рани обличчя, перелому
кісток носу, перелому передньої стінки правої лобної порожнини, забою грудного
та поперекового відділів хребта, перелому шийки лівої стегнової кістки, шок І
ступеню і з 20.01.2005 р. по 21.02.2005 р. перебувала на
стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої допомоги,
де їй було зроблено операцію (а.с.15). З 25.02.2005
р. до 20.09.2005 р. перебувала на амбулатоному
лікуванні в Грпінській міській поліклініці (а.с.16-17).

Вказані обставини стверджуються поясненнями учасників, показами свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8,
постановою про відмову в порушенні кримінальної
справи від 29.01.2005 p., витягами з медичних карток, листками непрацездатності, довідками,
чеками, відмовним матеріалом та іншими матеріалами справи.

Спірні
правовідносини регулюються ст.1187
ЦК України, згідно якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку,
якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили
або з умислу потерпілого.

Під володільцем
джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання,
оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо),
(п.4 роз"яснень
постанови Пленуму Верховного Суду України № б від 27.03.1992 р.   "Про практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування шкоди").

Відповідно до ч.3 ст.1187 ЦК України особа, яка неправомірно
заволоділа транспортним засобом і завдала шкоди діяльністю щодо його
використання, зобов'язана відшкодувати шкоду на загальних
підставах.

Відповідно до
ч.4 даної статті якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним
засобом сприяла недбалість її власника, шкода завдана діяльністю щодо його
використання, відшкодовується ними спільно у частці, яка визначається за рішенням
суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно
роз'яснень п.3 абз.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № б від
27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди" володілець джерела підвищеної небезпеки не
відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій
інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії,
відшкодовують шкоду на загальних підставах,
а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна
охорона тощо), відповідальність за шкоду може бути покладено на особу, що
протиправно заволоділа цим джерелом
і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності суд вважає доведеною ту, обставину, що
належний відповідачу автомобіль УАЗ-452 вибув з володіння власника
Київського центру соціальної адаптації
внаслідок протиправних дій водія ОСОБА_3, який без відома та розпорядження адміністрації
центру, після закінчення робочого дня, без шляхового листа, тобто документа,
який дає право на управління та здійснення поїздки на службовому автомобілі за
межі центру, за власною ініціативою сів за кермо і повіз співробітників центру до м.
Києва.

В той же час суд вважає, що неправомірному заволодінню автомобілем УАЗ-452
водієм ОСОБА_3 сприяла недбалість його власника Київського центру соціальної
адаптації, який не забезпечив належного контролю за збереженням автомобіля,
не проконтролював місцезнаходження автомобіля після повернення о 15-00 годині з м.
Києва та постановку автомобіля в гараж
після закінчення робочого дня, а також здачу ключів водієм ОСОБА_3 на вахту.

З наведених
підстав суд прийшов до висновку, що відповідно до ч.4 ст.1187 ЦК України відповідальність
за заподіяння шкоди позивачу має бути покладена з урахуванням викладених
обставин в рівних частинах на відповідача та водія ОСОБА_3

Доводи позивача про те, що на час ДТП водій ОСОБА_3 виконував трудові
обов'язки  і відповідач
згідно ст.1172 ЦК України
має нести відповідальність за заподіяну працівником шкоду в повному обсязі, не
знайшли свого підтвердження і спростовуються наведеними вище обставинами,
встановленими судом, в тому числі шляховим листом за 20.01.2005 p., з якого
вбачається, що ОСОБА_3 повернувся в цей день до центру з м. Києва о 15-00 годині, інших
шляхових листів на поїздку до м. Києва йому не видавалося (а.с.66).

Ці ж доводи
спростовуються поясненнями потерпілих в ДТП
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 які пояснили, що 20.01.2005 р. службовий
автобус, який підвозив їх додому, зламався і вони умовили водія ОСОБА_3, щоб
він довіз їх на автомобілі УАЗ
до площі Шевченка у м. Києві, розпоряження про це
адміністрація центру не давала, раніше на цьому автомобілі вони
не їздили.

Водій ОСОБА_3 внаслідок ДТП загинув, згідно витягу з єдиного
державного реєстру спадкових справ відомості про
спадкоємців загиблого відсутні, а тому суд позбавлений можливості притягнути їх до участі у справі і не вирішує питання про
відповідальність в цій частині.

Вирішуючи
питання про відповідальність Київського центру соціальної адаптації за
заподіяну позивачу шкоду, суд керується наступним.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що
вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16168 грн., що включає
вартість ліків та операції пластики носа, підлягають до часткового задоволення.
З урахуванням визначеної вище судом частки відповідальності відповідача за
заподіяну шкоду, суд стягує з відповідача на користь позивача половину коштів,
витрачених ним на ліки в період перебування
на стаціонарному (20.01.-21.02.2005 р.) та амбулаторному (25.02.-20.09.2005 р.)
лікуванні, а також в період операції по видаленню металевої конструкції
(20.12.-23.12.2005 р.) в розмірі 646,14 грн.

Щодо
відшкодування витрат на операцію по пластиці носа, то вони задоволенню не підлягають, оскільки всупереч вимогам ст.60 ЦПК
України, позивач в судовому засіданні не надав, передбачених ч,2 ст.57 ЦПК України, доказів про наявність причинного
зв'язку між заподіянням йому шкоди та необхідністю проведення даної операції
(медичний висновок чи висновок експерта тощо, що внаслідок ДТП позивачу
заподіяне таке ушкодження носа, яке викликає потребу у проведенні даної
операції), що є необхідною умовою відшкодування шкоди (п.2 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № б від
27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди"). В даному випадку за відсутності доказів суд не
взмозі встановити наявність причинного зв'язку між проведенням операції та ДТП.

4

Стосовно позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд
вважає, що такі вимоги підлягають до часткового задоволення,
оскільки судом встановлено, що в результаті ДТП позивачу заподіяна моральна шкода, яка виражається в її моральних та
фізичних стражданнях, а також інших негативних наслідках
для позивача, в зв'язку з ушкодженням здоров'я. Так позивач під час ДТП та послідуючого тривалого
лікування, в т.ч. проведених операцій по усуненню
консолідованого перелому лівого стегна, зазнала сильного фізичного болю та
фізичних страждань, втрачала свідомість.

Негативні наслідки для позивача виражаються в тому, що в результаті ДТП вона змінила свій звичний
спосіб життя, протягом кількох місяців її рухливість була обмежена. Внаслідок травми позивач позбавлена можливості продовжувати роботу,
що також є негативним наслідком.

При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд згідно ч.2
ст.23 ЦК України враховує суть позовних
вимог, характер правопорушення, глибину моральних та фізичних страждань і визначає шкоду в розмірі 5000 гривень з урахуванням визначеної судом частки відповідальності
відповідача за заподіяну шкоду.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує на користь держави
пропорційно задоволеним вимогам судові витрати - держмито в сумі 25,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 15 грн., а
всього 40,50 грн.

На підставі ст.1166, 1167, 1187 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Київського центру соціальної адаптації престарілих, інвалідів та
осіб, що не мають постійного місця проживання на, користь ОСОБА_1заподіяну матеріальну
шкоду в сумі 646,14 грн. та
моральну шкоду в розмірі 5000
грн., а всього стягнути 5646
гривень 14 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Київського центру соціальної адаптації престарілих, інвалідів та
осіб, що не мають постійного місця проживання
на користь держави судові витрати в розмірі 40 грн. 50 коп.

Рішення в, повному обсязі буде
виготовлене 09.01.2007 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів та наступного подання
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано,
а у випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя   С.І.Савченко