У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши 11 травня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2006 року та Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2, про скасування усиновлення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 1999 році вона та її чоловік - ОСОБА_3, на підставі рішення суду усиновили ОСОБА_4.

Відділом реєстрації актів громадянського стану внесені зміни до актового запису про народження ОСОБА_4, їй присвоєно прізвище ОСОБА_4, її батьками зазначено її з чоловіком.

На протязі поточного року взаємні відносини між позивачкою та її дочкою погіршились, остання веде аморальний спосіб життя, не проживає дома та не працює. Просила її позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2007 року, у задоволенні позову відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ставить питання про скасування судових рішень і ухвалення нового рішення.

У відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того, що позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження своїх вимог, не довела, що між усиновлювачем та дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання, незалежно від волі усиновлювача - позивачки, вона не в повному обсязі виконувала свої обов'язки матері: не забезпечила навчання дитини, не зареєструвала її за своїм місцем проживання, не сприяла отриманню дитиною паспорта громадянина України.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є необгрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2, про скасування усиновлення за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2006 року та Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України А.Г. Ярема