АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
2007 року                                                                    м. Хмельницький
Колегія  суддів  судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі : головуючої - судді
суддів:
Бережного С.Д., Харчука В.М.
при секретарі  Гребелюк Т.Б.
відкритому    судовому    засіданні
справу   № 22 ц -2267 за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Кам”янець-Подільського міськ  районного суду від 23 жовтня   2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до
приватного підприємця ОСОБА_2про поновлення на роботі та стягнення
заборгованості по заробітній платі.
доповідача,  пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги
в с т а н о в и л а:
У вересні 2006 року позивачка
звернулась до суду і просила поновити її на роботі на посаді старшого продавця
кондитерського відділу магазину „Тано”, стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_2. заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі
розмір позовних вимог і просила крім того стягнути за виконану у вересні 2004
року роботу 714 гр. і 2051 гр. компенсації за невикористані відпустки, а також
4542 гр. за час вимушеного прогулу.
Рішенням Кам”янець-Подільського
міськрайонного суду від 23 жовтня 2007 року
позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з приватного
підприємця ОСОБА_2на користь ОСОБА_1335 гр. 94 коп. компенсації за
невикористану відпустку та 400 гр. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1.
означене рішення вважає незаконним, просить його скасувати, посилаючись на те,
що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, воно грунтується
на суперечливих показах  свідків
ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5і ОСОБА_6., ОСОБА_7., разом з тим безпідставно не
враховані пояснення свідків ОСОБА_8. та
ОСОБА_9. Невірно, на думку апелянта, проведені розрахунки компенсації за
невикористані відпустки, не встановлено чи отримувала вона заробітну плату за
вересень 2004 року, а також із компенсації неправомірно вирахувані кошти  за
жовтень   2004  та
2005 років.  Крім того,  суд
проігнорував  її
________________________________________________________________________________

Головуючий у першій
інстанції - Вдовичинський А.В.    Справа
№ 22ц- 2267

Доповідач - Гуменюк
Н.І.                                                      Категорія
№ 39

клопотання  про необхідність витребування матеріалів
перевірок по її скаргах в правоохоронні та інші компетентні органи, допит
свідка ОСОБА_10 і не врахував заяви щодо фальсифікації доказів, поданих
стороною відповідача. Не дослідив суд всю глибину перенесених нею моральних
страждань як у зв”язку із звільненням, так і
в зв”язку із зверненнями у різні інстанції і послідуючою неправомірною
поведінкою відповідача.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню  з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 січня 2002
року між ОСОБА_1. та приватним підприємцем ОСОБА_2. було укладено трудовий
договір терміном на два роки. Протягом цього часу і до 24 вересня 2004
року  позивачка працювала старшим продавцем
кондитерського відділу магазину „Тано” і була відсторонена від роботи за усним
розпорядженням роботодавця. До  15 травня
2005 року вона  ніде не працювала і дії
останнього не оскаржувала, а ОСОБА_2. в свою чергу не вимагав її виходу на
роботу. З 16 травня  до 01 жовтня 2005
року вона працювала продавцем у орендованому ним торгівельному павільйоні
„Балтика”,   а з 01 грудня того ж року -
продавцем хлібобулочного відділу магазину „Тано”. Як вбачається з доповідної
адміністратора магазину від 02 грудня 2005 року, ОСОБА_1. о 16 годині залишила
робоче місце і на роботу не повернулась. Не вийшла вона на роботу і в
послідуючі дні, що зафіксовано відповідними актами( а.с. 41,42 т.1) , на
письмове попередження приватного підприємцяі вимогу надати письмові пояснення  не відреагувала, тому наказом від 23 січня
2006 року була звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Із змісту
її листа від 25 січня того ж року ( а.с. 34 т.1) слідує, що вона знала про
причини свого звільнення і побажала з цього приводу звернутись в прокуратуру ,
а 03 квітня та 25 травня  2006 року
подавала заяви про бажання звільнитись за згодою сторін ( а.с. 30, 31 т.1) При
цьому не бажала отримати трудову книжку ні у роботавця, ні в прокуратурі м.
Кам”янця-Подільського, ні під час вирішення спору в суді.

Давши належну оцінку цим обставинам,
показам сторін, свідків, іншим наявним у справі доказам, суд прийшов до
обгрунтованого висновку, що її вимоги про поновлення на роботі, виплату
зарплати за час вимушеного прогулу і і стягнення коштів за виконану у вересні
2004 року роботу не підлягають задоволенню.

Вірною слід визнати позицію суду і в
частині вирішення решти її позовних вимог, зокрема:  про стягнення компенсації за невикористану
відпуску за фактично відпрацьований період роботи, а також відшкодування
моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача по невидачі
довідок про зарплату і проведенням неповного розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги містять
посилання на обставини, які з достатньою повнотою досліджені і оцінені судом 1
інстанції, вони  не спростовують
висновків суду і не впливають на законність рішення, яке постановлено з
дотриманням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні
правовідносини. Тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Кам”янець-Подільського міськрайонного суду від 23 жовтня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

Копія вірна:
суддя
Н.І. Гуменюк