АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-781/2007 р.                                                      Головуючий
власність                                                           Очеретяний
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                 Ювшин В.І.

суддів                            Качан О.В.,
Корнієнко Н.В.

при
секретарі                Шанауріній І.О.

з участю
відповідача ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1на
рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2007 р.
по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод в користуванні
власністю, -

встановила:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про
усунення перешкод в користуванні спільною власністю, посилаючись на те, що йому
та ОСОБА_2 належить на праві спільної власності кв. АДРЕСА_1, де кожна із
сторін має по 50 % в квартирі. Реальний розподіл квартири не проведено і в
спільному користуванні у них перебуває 22,9 кв. м. Після набуття ОСОБА_2. права
власності на 1/2 частину квартири відповідачка стала створювати штучні
перешкоди в користуванні спільною площею, а тому просив суд усунути перешкоди в
користуванні спільною площею та зобов'язати ОСОБА_2. надати ключ від дверей до
душової та не перешкоджати йому у доступі до душової.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 20 лютого 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення Уманського міськрайонного
суду від 20 лютого 2007 року скасувати, вважаючи , що воно постановлене з
порушенням норм матеріального і процесуального права, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до наступного.

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. являються співвласниками квартири №
АДРЕСА_1, де кожна із сторін має право на 1/2 частину квартири. В 2005 році
ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом про реальний розподіл квартири, по
справі   було   проведено
судово-будівельну   експертизу  та
визначено  можливі  варіанти

2

розподілу
квартири. Але потім ОСОБА_1. подав заяву про залишення позову без розгляду і
провадження по справ про реальний розподіл квартири було закрито. Таким чином
на даний час розподіл квартири не проведено, а співвласники даної квартири,
сторони по справі, користуються кімнатами в квартирі в порядку, який фактично
склався. В фактичному користуванні ОСОБА_2. знаходиться і приміщення 1-3, де
розташований умивальник, а не душова.

ОСОБА_1. не оспорює, що між ними, сторонами по справі, та
попередніми власниками, було встановлено порядок користування жилими та
підсобними кімнатами в квартирі, в тому числі що і спірне приміщення 1-3
перебувало в користуванні ОСОБА_2. Тому, щоб порушити встановлений порядок
користування квартирою співвласниками, позивачу ОСОБА_1. необхідно вимагати
реального розподілу всієї квартири, а не окремого приміщення.

Тому вірно встановивши факти і відповідні їм правовідносини, не встановивши
наявності порушеного права, за захистом якого спрямоване звернення ОСОБА_1. до
суду, постановивши судове рішення з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, суд першої інстанції постановив правильне рішення, яким
відмовив позивачу в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм
матеріального права висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні позивачем наведених правових норм.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315
ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Уманського
міськрайонного суду від 20 лютого 2007 року , - відхилити, а рішення Уманського
міськрайонного суду від 20 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності
негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції на протязі двох місяців, починаючи з дня її проголошення.