У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 лютого 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого
- Яреми А.Г.,

Суддів:
Левченка Є.Ф.,   Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частково недійсним
договору дарування будинку, визнання права власності на спадкове майно, поділ
будинку та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виселення,

в с т а н о в и л а :

У січні 2004 року ОСОБА_1
звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що її батьками
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було побудовано жилий будинок у АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла, на день її смерті  вона
була неповнолітньою, проживала в будинку разом із батьком і фактично прийняла
спадщину. Згодом ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_3,
28 липня 2003 року  він
подарував  будинок дружині, чим порушив
її (позивачки) право на частину цього будинку.

Позивачка просила визнати частково
недійсним договір дарування будинку, укладений між відповідачами 28 липня 2003
року, визнати за нею право власності в порядку спадкування на ¼ частину будинку та іншого рухомого майна після смерті матері, провести
поділ будинку в натурі.

ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_4 із будинкуАДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення, посилаючись на те, що вона є власником будинку, а
відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні власністю, погрожують
фізичною розправою, не оплачують комунальні послуги, створили неможливі умови
спільного проживання.

Судом зазначені позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 8 червня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 27 вересня 2004 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково,
постановлено: визнати недійсним договір, укладений 28 липня 2003 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в частині дарування ¼ частини
будинку, визнати за ОСОБА_1 право власності на 34/100 частини будинку з
виділенням конкретних приміщень, а також право власності  на меблевий спальний набір, два столи;
визнати за ОСОБА_3 право власності на 66/100 частин будинку та погріб,  зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 провести
відповідні роботи з перепланування будинку. В задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 та передати справу на новий
розгляд до іншого суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню  з
таких підстав.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_1, суд послався на положення
ст.ст. 1258, 1260, 1268 ЦК України 2003 року та виходив із того, що
спірний будинок  було побудовано батьками
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5  Позивачка
на день смерті матері - ІНФОРМАЦІЯ_1 та на даний час проживає в будинку і вона,
як спадкоємець першої черги, має право на ¼ частину усього спадкового майна, яке складається із ½ частини будинку, загальна вартість якого становить 49614 грн., а також ½ частини погребу вартістю 3982 грн. та ½ частини іншого майна. Таким чином загальна вартість частки у спадковому
майні ОСОБА_1 становить 14504 грн., а тому з урахуванням висновку експертизи за
нею слід визнати право власності в порядку спадкування на 34/100 частини
будинку з виділенням конкретних приміщень та на меблевий спальний набір, два
столи.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посилались на те, що на час смерті ОСОБА_5 у серпні 1983
року спірний будинок не було повністю побудовано та прийнято в експлуатацію,
свідоцтво про право власності на будинок не видавалось і таке право
зареєстроване не було; крім того, ОСОБА_1 пропустила строк на звернення до суду
з позовом.

В порушення вимог ст.ст. 214, 215
ЦПК України суд на зазначене уваги не звернув, заперечень відповідачів проти
позову  не перевірив, не встановив та не
зазначив у рішенні коли було побудовано спірний будинок, ступень його
готовності у серпні 1983 року, чи мала ОСОБА_5 на день смерті право власності
на нього в цілому чи на відповідну частку, належним чином не мотивував свого
висновку про те, що   спадковим майном є
повністю побудований  будинок , не
перевірив суд та не навів у рішенні висновків щодо дотримання  ОСОБА_1 строку на звернення до суду, хоча
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посилались на цю обставину.

Визначаючи частку ОСОБА_1 у праві
власності на будинок, суд безпідставно визначив її виходячи із вартості усього
майна, у тому числі й предметів домашнього вжитку - спального набору, столів,
стільців, крісел і таке інше.

Визнавши договір дарування
недійсним лише в частині ¼ частки будинку, суд одночасно
виділив у власність позивачки 34/100 частки.

Крім того, Цивільний кодекс
України набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно ч.1 п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України  2003 року правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Суд на зазначені положення закону
уваги не звернув, не з'ясував, чи була прийнята спадщина та коли вона була
прийнята  і належним чином не визначився
з правовою нормою, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України в достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 підлягають
скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Підстав для скасування рішення  суду в частині
відмови в задоволенні позову про виселення з будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 згідно
вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного
суду від 8 червня  2004 року та ухвалу
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2004 року в частині
задоволення позову ОСОБА_1  про визнання
частково недійсним договору дарування будинку, визнання права власності на
спадкове майно, поділ будинку скасувати, справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                 А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін