У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 грудня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Петровському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1981
року працював на шахті “Трудівська”, у зв'язку зі шкідливими умовами праці
захворів на професійне захворювання і за висновком МСЕК від 18 червня 2003 року
йому було вперше встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням, а також 5% втрати працездатності у зв'язку з травмою
на виробництві у 1992 році, висновком МСЕК від 23 червня 2004 року загальна
втрата працездатності в 60% підтверджена, його визнано інвалідом 3 групи;
ушкодженням здоров'я у зв'язку з професійним захворюванням йому заподіяно
моральну шкоду; просив стягнути з відповідача 75000 грн.

Рішенням Петровського
районного суду м. Донецька від 4 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2007 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове рішення
про задоволення його позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив із того, що згідно п. 27 ст. 77 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік” та п. 22 ст. 71 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” зупинено дію абзацу
четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно
від часу настання страхового випадку), підпункту “е” пункту 1 частини першої
статті 21, частини  третьої статті 28;
частини третьої статті 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Крім того, Законом України
“Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року,
який набрав чинності з 20 березня                  2007 року, виключено частину
третю статті 34 цього Закону; усі зазначені обставини є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Закон України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік” набрав чинності з               1 січня 2006 року.

Закон України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” набрав чинності з               1 січня 2007 року.

Закон
України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року набрав
чинності з 20 березня 2007 року.

Положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” в редакції, що діяла до прийняття Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, а також Закону України “Про
внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року, передбачали
обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.
ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає
в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше
висновком МСЕК.

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом у листопаді 2006 року, судом встановлено, що втрата 55% професійної
працездатності у зв'язку з професійним захворюванням була вперше встановлена
позивачу висновком МСЕК від 18 червня 2003 року.

Таким чином,
право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання
чинності як Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, так і
Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” та Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого
2007 року.

Згідно ст. 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Також відповідно до ч.
ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли
він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

Суд у порушення вимог ст.ст. 214,
215 ЦПК України належним чином не перевірив доводи позивача, в достатньому
обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, часом їх виникнення й
правовою нормою, що їх регулює, та безпідставно застосував до спірних
правовідносин зворотну дію в часі норм Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”, Закону України “Про Державний бюджет України на 2007
рік”, Закону України “Про внесення змін до Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” від 23 лютого 2007 року, відмовивши виключно з цих
підстав у задоволенні позову.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції
без змін .

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Петровського районного суду
м. Донецька від 4 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 27 червня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін