РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

2007
року серпня місяця 06 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Курської А.Г. суддів   Летягіної О.В. Горбань В.В. при
секретарі    Іванові O.K. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за заявою
ОСОБА_1про оголошення особи померлою, ОСОБА_2 про оголошення особи померлою за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Залізничного районного суду М.Сімферополя АР Крим від 19.03.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

28.08.2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою,
заінтересовані особи - Друга Сімферопольська нотаріальна контора, Залізничний
відділ РАГС, про оголошення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища
Сосново-Озерське Єравнинського району, м.Байдабо, Іркутської області Бурятської
АРСР, померлим. Позов мотивований наступним. Рішенням Залізничного районного
суду М.Сімферополя АР Крим від 02.02.2001 року ОСОБА_3 визнаний безвісно відсутнім. Позивачка зазначає, що ОСОБА_3 є її сином та
раніше з 1987 року до весни 1998 року проживав разом з нею АДРЕСА_1. Але з
травня 1998 року ОСОБА_3
пропав і ніяких відомостей про нього в неї немає. Просила на підставі ч.І
ст. 46 ЦК України
визнати ОСОБА_3 померлим, днем смерті вважати набрання рішення суду законної
сили. Зазначала, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідно їй для
оформлення спадщини.

01.11.2006  року
ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, третя особа -

Гресовська сільська рада, про оголошення ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця селища
Сосново-Озерське Єравнинського району, м.Байдабо

Іркутської області Бурятської АРСР, померлим. Позов
мотивований тим, що ОСОБА_2

з 02.04.1982 року знаходилась у шлюбі з ОСОБА_3. У травні
1998 року ОСОБА_3

пішов з дому та пропав і до теперішнього часу про нього
немає ніяких відомостей. За

даним фактом Залізничним РВ СГУ ГУ МВС України в АР
Крим 22.06.1998 року заведена

розшукова справа. Рішенням Залізничного районного суду
М.Сімферополя АР Крим від

02.02.2001 року ОСОБА_3
визнаний безвісно відсутнім. Зазначала, що встановлення

факту смерті ОСОБА_3 необхідно їй для оформлення
спадщини. Просила на підставі

ч. 1 ст. 46 ЦК
України визнати ОСОБА_3 померлим з 22.06.1998 року.

09.11.2006 року ухвалою Залізничного районного суду М.Сімферополя АР Крим
цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення особи померлою та цивільну
справу за заявою ОСОБА_2 про оголошення особи померлою об'єднано в одне
провадження.

15.02.2007  року
ОСОБА_1 подала до суду заперечення у порядку ст. 128 ЦПК

України на заяву ОСОБА_2 про оголошення особи померлою.
Зазначає, що у ОСОБА_2

Справа
№22ц-3 663/2007 відсутня необхідність визнання ОСОБА_3 померлим, оскільки вона
не має прав на отримання спадщини після ОСОБА_3

Рішенням Залізничного районного суду М.Сімферополя АР Крим від 19 березня
2007 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця Іркутської області Бурятської АРСР померлим, відмовлено; заяву
ОСОБА_2 про оголошення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Іркутської області
Бурятської АРСР померлим, задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та направити
цивільну справу на новий розгляд. Апеляційні доводи зводяться до того, що суд
при розгляді справи та ухваленні рішення порушив норми матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та
представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково, а
рішення суду - частковому скасуванню на підставі п.4 ч.І ст. 309 ЦПК України у
частині задоволення заяви ОСОБА_2 з ухваленням нового рішення, з тих підстав,
що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 213 ЦК
України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
у відповідності до закону. Судом першої інстанції такі вимоги Закону виконані не
були.

Згідно з ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги, якщо при розгляді справи буде
встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про оголошення особи
померлою, ОСОБА_2 про оголошення особи померлою розглянута судом у порядку
окремого провадження, як це вимагає п.3 ч.2 ст. 234 ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про оголошення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлим,
суд першої інстанції посилався на те, що позивачка перебувала з 02.04.1982 року
у шлюбі з ОСОБА_3. і оголошення ОСОБА_3 померлим їй необхідно для прийняття
спадщини, а саме 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві
приватної власності. З такими висновками суду не може погодитись судова колегія
з наступних підстав.

Згідно з ч.І ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Глава 4 ЦПК України, що регулює особливості розгляду справ про визнання
фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, не визначає
кругу осіб, які виключно мають право звернутись до суду з такими заявами. Разом
з тим, виходячи зі змісту ч.І ст.3 та ст. 247 ЦПК України, яка вимагає в заяві
про визнання особи померлою зазначати для якої мети необхідно заявнику
визнавати особу померлою, безпосередньо випливає, що з такими заявами вправі
звернутись до суду фізичні або юридичні особи, для яких розгляд такої справи
пов'язаний з виникненням, зміною або припиненням особистих або майнових прав.
Таке правило встановлено у зв'язку з тим, щоб суд мав змогу перевірити
наявність у заявника юридичного інтересу по справі.

Саме
такого інтересу не має заявниця по справі - ОСОБА_2 Зазначені нею підстави у
заяві до суду першої інстанції, а також посилання на це в рішенні суду про те,
що оголошення ОСОБА_3 померлим їй необхідно для прийняття спадщини, а саме 1/6
частки квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, не
підтверджені матеріалами справи, а напроти, спростовуються ними.

Так, дійсно між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб 02.04.1982 року (а.с. 53). Але цей шлюб було розірвано
рішенням Залізничного районного суду М.Сімферополя АР Крим від 10.03.1999 року,
про що є актовий запис № 460 від 07.12.1999 року про розірвання шлюбу (а.с.
82).

В зв'язку з цим
на момент звернення до суду з заявою про оголошення особи померлою ОСОБА_2 не
знаходилась у шлюбі з ОСОБА_3. і не може з цих підстав бути заінтересованою
особою в якості спадкоємця за померлим чоловіком. Інших обставин, за яких суд
міг би вважати ОСОБА_2 особою, для якої розгляд такої справи був би пов'язаний
з виникненням, зміною або припиненням особистих або майнових прав, у заяві
ОСОБА_2 немає. Вимога ж заявниці про оголошення ОСОБА_3 померлим з 22.06.1998
року не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ч.З ст. 46 ЦК України
фізична особа оголошується померлою з дня набрання законної сили рішення суду
про це.

В засіданні
апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги по даній справі ОСОБА_2 та її
представник дали пояснення, з яких убачається, що на сьогодні вона дійсно не
має прав, як спадкоємиця по відношенню до майна ОСОБА_3, але, якщо буде рішення
суду про визнання його померлим, то тоді вона спробує переглянути за ново
виявленими обставинами рішення суду про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3.

Аналізуючи всі
обставини справи, судова колегія приходить до висновку, що в задоволенні заяви
ОСОБА_2 про оголошення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Сосново-Озерське
Єравнинського району, м.Байдабо Іркутської області Бурятської АРСР померлим,
слід відмовити з тих підстав, що рішення суду першої інстанції про це не
породжує для заявника цивільно-правових наслідків.

Оскільки суд
першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального
права, колегія суддів, керуючись п.4 ч.І ст. 309 ЦПК України, вважає за
необхідне рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Це ж рішення суду
про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 є законним і обгрунтованим, оскільки
вона не довела, що є матір'ю ОСОБА_3, і що вона з ним проживала понад десять
років однією сім'єю до його зникнення. Крім того, судова колегія приймає до
уваги, що справу про розшук ОСОБА_3 до цього часу не закрито.

Відповідно п.4
ч.І ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, п. 4 ч.І ст.309,  313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково, рішення Залізничного районного суду
М.Сімферополя АР Крим від 19.03.2007 року у частині задоволення заяви ОСОБА_2
про оголошення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Сосново-Озерське
Єравнинського району, м.Байдабо Іркутської області Бурятської АРСР, померлим
скасувати. Відмовити ОСОБА_2 в задоволені вказаної заяви.

В решті це ж рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.