АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-158-2007р.                                                      Головуючий
Категорія інші позовні                                                          Гончарук І.М.
Доповідач в апеляційній інстанції Захарова А.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01"
лютого 2007 р.
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської
області в складі:

головуючого                Захарової А.Ф.

суддів                            Адаменко
Л.В., Подорога В.М.

при секретарі               Бурдуковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю (СТОВ) «Рось» на рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від 05
грудня 2006р. по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до СТОВ «Рось»
про визнання недійсними договорів оренди земельних часток (паїв).

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши представника СТОВ «Рось», яка підтримала доводи
апеляційної скарги, та представника позивачів ОСОБА_1 та інших, який
заперечував на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

встановила:

В серпні-вересні
2005 року
ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_11 пред'явили до суду позови до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рось» смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району про
стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вказували, що в 2000-2001 роках між ними
(кожним з них) з одного боку і ТОВ «Рось», з другого, були укладені договори
про передачу у тимчасове користування права на земельну частку (пай). ТОВ
«Рось» взяло на себе зобов'язання сплачувати кожному з них орендну плату в
розмірі 1% від
вартості земельного сертифікату згідно Указу Президента. Однак взяті на себе
зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, орендну плату виплачував у
меншому розмірі, ніж передбачено договором, законодавством, в зв'язку з чим
відповідач заборгував кожному з них відповідну суму, яку просили виплатити або
стягнути з відповідача з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних.
Просили також стягнути з відповідача на користь кожного з них у відшкодування
спричиненої моральної шкоди по 2500
грн., зобов'язати повернути судові витрати по справі.

Ухвалою
Корсунь-Шевченківського райсуду
від 20 грудня 2005 року позови всих
вищевказаних осіб об'єднані в одне провадження з присвоєнням справі №2-777/2005 рік.

В січні місяці 2006 року представник
всих вказаних позивачів ОСОБА_12 пред'явив до суду в інтересах позивачів позов
до СТОВ «Рось» смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про
визнання недійсними договорів оренди земельних часток(паїв) на підставі ч.2
ст.31 ЦПК
України, тобто у зміну позовних вимог.

Вказував, що в 2000 році позивачі
уклали договори доручення на використання права на земельну частку (пай) на
основі своїх сертифікатів з СТОВ «Рось». В грудні 2003 року позивачі
отримали державні акти на право власності на свої земельні ділянки. Проте, в порушення п.2 Перехідних положень Закону України
«Про внесення змін до Закону України «Про оренду землі» договори
земельних ділянок з позивачами переукладені не були. Відповідач умисно не оформив ці договори, так як в них треба було
вказати вартість 2,46 га в умовних
кадастрових гектарах, що в цінах 1995
року становило вартість 9086
грн.

В момент
укладання договорів відповідач умисно використав необізнаність позивачів і
змовчав фактичну вартість їхньої частки (паю) станом на 2000 рік, яка
становила вартість паю, згідно сертифікату, збільшену на коефіцієнт вартості
землі 2,04, а саме: 9149 грн.х2,04=18663,96 грн., тобто
вартість земельної частки (паю) на момент укладання договору становила 18663,96 грн., що в
договорах відсутнє, а доповнення до них не вносились.

Відповідач
продовжував користуватися землею на основі договорів доручення на використання
права на земельну частку (пай) не у відповідності до законодавства, не на основі типового договору оренди, затвердженого
Наказом Держкомзему України від 17 січня 2000 року №5 та
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000
року за №101/4322.

В більшості
оспорюваних договорів відсутня дата підписання, не визначено суму орендної
плати та недодано орендарем додаток щодо розміру та форми орендної плати, а
також не додано акт прийому передачі об'єкту оренди, як це зазначено у ст.17 ЗУ «Про оренду
землі».

До договорів не
були долучені кадастрові плани, не зазначені такі істотні умови як: місце
розташування об'єкту оренди, орендна плата із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови збереження стану об'єктів оренди, як це
зазначено у ст.15 Закону «Про оренду землі».

Орендарем було
введено позивачів в оману, оскільки вони не обізнані в правовому колі. Такі дії
та запропонований спосіб СТОВ «Рось» «Нива» на укладення договорів підпадають
під ст.230 ЦК України
та є незаконні адже ця норма регламентує, якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом недійсним. Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну
шкоду, що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину. Такі дії керівництва
СТОВ «Рось» є обманом позивачів, внаслідок, якого і був здійснений правочин.

Згідно прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України норми
останнього застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Тому, вважає,
спірні договори необхідно визнати недійсними на підставі ст.ст.229, 230 ЦК України.

Відповідачем
було завдано позивачам збитки, тому що він умисно змовчував про фактичну
вартість земельної ділянки (паю) і навіть їх не зазначив в договорі.

Вартість паю, як
було зазначено, становить 18663
грн. 96 коп., а
плата одного відсотка позивачам повинна становити 186,64 грн. станом на 2000 рік, а
враховуючи використання коефіцієнта вартості землі вона повинна збільшуватися.
Отже, внаслідок дій відповідача позивачам завдано збитки в сумі 734,76 грн. як
недоплата орендної плати; 96,35
грн. -інфляції
за весь період прострочення платежу, 3%
річних - 33,8 грн.
судові витрати - 100 грн.

Згідно ч.2
ст.230 ЦК України
сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки
у подвійному розмірі, а саме: 864,91
грн. х 2 = 1729,82 грн.
кожному з позивачів, крім того позивачам завдано моральну шкоду, яку позивачі
оцінюють в сумі 1735,0 грн.,
кожному з позивачів.

На підставі
викладеного, ст.ст. 229;
230 ЦК України, ст.ст. 14;
15; 17; 31 Закону України «Про оренду землі, представник позивачів в
інтересах останніх просив визнати недійсними договори доручення на використання
права на земельну частку (пай) кожного з позивачів. Стягнути з СТОВ «Рось» на
користь кожного з позивачів збитки у подвійному розмірі, сумою 1729,82 грн. та моральну
шкоду в сумі 1735,00 грн.,
всього 3464 грн. 82 коп., а також
судові витрати по 100 грн. на
кожного позивача.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 05 грудня 2006 року позов

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 до
СТОВ «Рось»

про визнання недійсним договорів оренди земельних часток (паїв) та            незаконним

протокольне рішення №2
загальних зборів СТОВ «Рось» від 15.07.2002
року в частині повістки денної за №1
- задоволені частково.

Протокольне
рішення №2 зборів
співвласників СТОВ «Рось» від 15.07.2002
року в частині повістки денної №1,
а саме про встановлення розміру орендної плати за оренду земельних паїв - визнане
незаконним.

Договори оренди
земельних часток (паїв) укладені між позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та СТОВ «Рось» визнані недійсними, як вчинені під
впливом обману, та поновлені сторони у попередньому становищі.

Стягнуто з СТОВ «Рось» смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського
району на користь:

ОСОБА_1 збитки в сумі 1950 грн.20 коп., що завдані

у зв'язку з вчиненням правочину, та 100 грн. судових
витрат за надання

юридичних послуг;

ОСОБА_2 збитки в сумі 1579 грн. 20
коп., що завдані у

зв'язку із
вчиненням правочину, та 100
грн. судових витрат за надання

юридичних послуг;

ОСОБА_4, збитки в сумі 2320 грн.90 коп., що

завдані у
зв'язку із вчиненням правочину, та 100
грн. судових витрат за

надання юридичних послуг;

ОСОБА_5 збитки в сумі 2320 грн. 90
коп., що завдані у

зв'язку із вчиненням правочину, та 100 грн. судових
витрат за надання

юридичних послуг;

ОСОБА_6 - збитки в сумі 2320 грн. 90 коп., що завдані
у

зв'язку із вчиненням правочину та 100 грн. судових
витрат за надання

юридичних послуг;

ОСОБА_7 -
збитки в сумі 2320 грн. 90 коп., що завдані
у

зв'язку з вчиненням правочину, та 100 грн. судових
витрат за надання

юридичних послуг;

ОСОБА_8 -
збитки в сумі 2320 грн. 90 коп., що завдані
у

зв'язку із вчиненням правочину, та 100 грн. судових
витрат за надання

юридичних послуг;

ОСОБА_9 - збитки в сумі 2320 грн. 90 коп., що завдані
у зв'язку із вчиненням правочину, та 100
грн. судових витрат за надання юридичних послуг;

ОСОБА_11 - збитки в сумі 2320 грн. 90 коп., що завдані
у зв'язку з вчиненням правочину та 100
грн. судових витрат за надання юридичних послуг.

У стягненні з
відповідача на користь позивачів моральної шкоди відмовлено у зв'язку з її
недоведеністю позивачами в судовому засіданні.

У стягненні з
відповідача на користь позивачів сум з застосуванням індексу інфляції, 3% річних
відмовлено також.

Стягнуто з відповідача судовий збір в сумі 1977 грн. 50 коп. в доход
держави.

Ухвалою від цієї
ж дати Корсунь-Шевченківський райсуд
позови ОСОБА_3, ОСОБА_10 залишив без розгляду, оскільки позивачі відповідно
до письмових заяв від них відмовилися.

В апеляційній
скарзі на це рішення Сільськогосподарське товариство з обмеженою
відповідальністю (СТОВ) «Рось» просе
його скасувати, як постановлене з грубим порушенням норм матеріального і
цивільно-процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Обговоривши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Визнаючи
недійсними договори оренди земельних часток (паїв), укладені між позивачами по
справі та СТОВ «Рось» смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району як вчинені під
впливом обману, суд виходив з того, що відповідач в особі директора СТОВ «Рось»
Руденка М.М. навмисно ввів в оману позивачів при укладенні з ними договорів
доручення на використання права на земельну частку (пай) шляхом невнесення в
них обставин, які мають істотне значення, а саме не зазначив їх в умовах даних
договорів, оскільки на момент укладання цих договорів Наказом Держкомзему
України від 17.01.2000 року №5 вже було
затверджено типовий договір оренди земельної частки-паю, якому мали відповідати
укладені договора.

Проте з цим не можна погодитися.

По справі встановлено, що між позивачами ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_11 і СТОВ «Рось» в березні 2000 року були укладені договори
доручення на використання права на земельну частку (пай); між позивачами
ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 і СТОВ «Рось» відповідно в липні, серпні і
вересні 2000 року
були укладені такі ж договори; позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відповідно в
березні 2001 року та
в грудні 2002 року
були укладені з СТОВ «Рось» договори доручення на використання права на
земельну частку (пай), за якими позивачі -
власники передали, а відповідач-орендар прийняв у тимчасове користування
для сільськогосподарського виробництва терміном на 10 років право на
земельну частку (пай) певного розміру згідно з визначеним в земельному
сертифікаті кожного позивача.

Встановлено, що
в грудні 2003 року
позивачам, як і іншим власникам земельних часток (паїв), з якими СТОВ «Рось»
уклало в той же час договори доручення на використання права на земельну частку
- пай, а це більше
700 осіб, - було видано
Державні акти на право власності на земельну ділянку. Однак реального виділення
в натурі (на місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв) не відбулося. В порушення ч.2 розділу IX
«Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» договори оренди
землі відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки з
власниками останніх не переукладались, але орендні відносини продовжували
здійснюватись.

Таким чином, суд
визнав недійсними договори оренди земельних часток (паїв) між позивачами і СТОВ
«Рось», які фактично укладені не були. Між сторонами існували відносини на
підставі договорів доручення на використання права на земельну частку (пай).

Спів ставляючи
умови укладених з позивачами договорів з умовами затвердженої Наказом
Держкомзему форми типового договору оренди земельної частки (паю), суд прийшов
до висновку, що договори останній не відповідають через невнесення в них умов,
що мають істотне значення. І саме, зазначає, в договорах не вказано вартість
земельної ділянки, що передається в оренду, не зазначено з якого по який період
часу орендар сплачує орендну плату, не вказано початок дії договору оренди, неповно
зазначені паспортні дані орендодавця, відсутній додаток до договору,
передбачений типовою формою.

Згідно з
положенням ст.15 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року істотними
умовами договору оренди землі є:

об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної
ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм
платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її
несплату;

умови
використання   та   цільове
призначення   земельної   ділянки,
яка передається в оренду;

умови збереження стану об'єкта оренди;

умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної
ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

відповідальність
сторін. Як встановлено аналізом договорів доручення на використання права на
земельну частку-пай, укладених в 2000-2001
роках на термін 10 років
між позивачами і СТОВ «Рось», умови цих договорів містять всі вище наведені
істотні умови договору оренди землі, передбачені законом, а саме: зазначено
розмір земельної ділянки (в натурі вона не виділялась), строк дії договору
орендна плата в обсязі 1%
від вартості земельного сертифікату відповідно до Указу Президента від 29 січня 2001 року, що діяв на
той час, і вказано, що така виплачується щороку грошима, або натуральною
сільськогосподарською продукцією та наданням певних послуг (оранка городів,
завезення палива, обмолот городів, надання транспортних послуг - все це по
собівартості, надання ритуальних послуг). Витримані й інші умови із зазначенням
в п.4.5 договору, що у всьому іншому, що не передбачено цим договором, сторони
керуються чинним законодавством України.

Таким чином,
укладені договори відповідають положенням Закону України «Про оренду землі», не
суперечать іншим законодавчим актам, діючим на час їх укладення (тобто
договорів).

Обґрунтовані з
цього приводу доводи апелянта про те, що судом не враховано той факт, що всі
укладені договори пройшли державну реєстрацію, були об'єктом розгляду у
земельному відділі, перевірялися прокуратурою за скаргами позивачів і жоден з
цих органів не вказав на їх неправомірність.

Відповідно до ст. 18 Закону «Про оренду землі» договір
оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а на всих договорах є
відмітки про те, що вони належним чином на той час зареєстровані у Стеблівській
селищній раді (вказано дату, номер реєстру), тому безпідставним є висновок суду
про те, що в договорах не зазначено початок дії договору, як і про те, що не
зазначено з якого по який період часу орендар сплачує орендну плату, оскільки в
договорі (п.2.1) вказано, що орендна плата сплачується на протязі поточного
року, але не пізніше ніж до 01.01.
наступного року. Дійсно, сільськогосподарське виробництво є сезонним і
залежить від багатьох факторів, в тому числі і природних, тому важко вказати
більш конкретну дату розрахунку.

Щодо додатків до
укладених договорів та акту передачі землі, то, як правильно, на думку судової
палати, зазначається в апеляційній скарзі, про таке не йшлося, коли укладались
в 2000-2001 роках
договори доручення на використання права на земельну

частку (пай) на підставі земельних
сертифікатів, коли земля ще не виділялась кожному власнику в натурі, а
передавалась в оренду «єдиним масивом». Тобто не можна оцінювати укладені
договори з підстав діючих на сьогодні вимог до договору оренди земельної
ділянки, укладеного після виділення такої в натурі і оформлення на неї
Державного акту, чого не відбулося в даному випадку.

За наведених
обставин не можна погодитись з висновком суду про те, що укладені в 2000-2001 роках договори
доручення на використання права на земельну частку пай між позивачами і СТОВ
«Рось» були укладені позивачами під впливом обману, тим більше, що СТОВ «Рось»
в особі його керівника навмисно ввело іншу сторону в оману щодо обставин (або
умов) договору, які мають істотне значення, оскільки таке не доведено
матеріалами справи. Зазначені договори пройшли належним чином державну
реєстрацію, були об'єктом розгляду в земельному відділі, перевірялися органами
прокуратури за скаргами позивачів і жоден з цих органів не вказав на їх
незаконність, а тим більше з підстав обману, як вже вказувалось вище. Тривалий
час існують відносини між сторонами за даними договорами і питання про внесення
до них змін жодною з сторін не ставилось.

Невірним є й
висновок суду щодо незаконності протокольного рішення №2 зборів
співвласників СТОВ «Рось» від 15.07.2002
року в частині повістки денної за №1,
а саме про встановлення розміру орендної плати за оренду земельних паїв.

Як правильно
зауважив апелянт, суд повинен встановлювати незаконність рішення зборів, а не
повістки денної. Як видно з справи, йшлося про незаконність рішення зборів співвласників паїв від 15 липня 2002 року про залишення до 2005 року ставки орендної плати за користування
земельними паями в розмірі 1%
від вартості земельного паю, в той час коли за Указом Президента від 02.02.2002 року розмір
орендної плати мав бути не менше 1,5%
визначеної вартості земельної ділянки (паю).

Проте,
представник позивачів, збільшуючи вимоги, поставив питання не про незаконність
вказаного рішення зборів співвласників паїв СТОВ «Рось» від 15.07.02 року, яке було
прийнято по першому питанню повістки денної зборів «Про встановлення розміру
орендної плати за оренду земельних паїв», а про незаконність протокольного
рішення №2 загальних
зборів СТОВ «Рось» від 15.07.2002
року в частині повістки денної за №1.
Підстав для визнання незаконним протокольного рішення №2 загальних зборів
СТОВ «Рось» від 15.07.2002
року в частині повістки денної за №1
за матеріалами справи не встановлено. На повістку денну цілком обґрунтовано
було винесено питання «Про встановлення розміру орендної плати за оренду
земельних паїв». А тому суд неправильно визнав незаконним вищевказане протокольне рішення зборів
співвласників паїв від 15 липня 2002 року в частині повістки денної за №1.

Оцінюючи все
наведене у сукупності, судова палата вважає, що суд постановив рішення не у
відповідності з матеріалами справи, його висновки не спілкуються з вимогами
чинного законодавства, а тому воно підлягає до скасування.

По наявних в
справі доказах судова палата вважає за можливе постановити нове рішення, - про відмову в задоволенні позовних вимог вказаних позивачів, крім ОСОБА_10 і ОСОБА_3, які під час розгляду справи відмовились від
своїх позовних вимог.

Слід зауважити,
що обґрунтованими є й доводи СТОВ «Рось» про те, що позивачами пропущений строк
позовної давності для звернення до суду, який законодавством (ЦК України 1963 року) визначений
у три роки (ст.71 ЦК України 1963 року) Право на
позов виникає з часу, коли особа взнала або повинна була дізнатися про
порушення свого права. Позивачі з 2001-2002
року, отримуючи орендну плату від господарства, цілком ймовірно мали
можливість дізнатися про своє порушене право, якщо, на їх погляд, таке мало
місце.

Керуючись ст.ст.
303; 304; 307; 309; 314;
316 ЦПК України, судова палата,-

вирішила:

Апеляційну
скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (СТОВ)
«Рось» задоволити.

Рішення
Корсунь-Шевченківського районного суду від 05 грудня 2006
року скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_11 в задоволенні позовних вимог до СТОВ «Рось» про визнання недійсними
договорів оренди земельних часток (паїв), визнання незаконним протокольного
рішення №2 загальних
зборів співвласників паїв СТОВ «Рось» від 15
липня 2002 року в
частині повістки денної за №1.

Рішення може
бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі
двохмісячного строку.

Головуючий                        /підпис/

Судді  /підписи/