РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року квітня місяця „02" дня
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді:
Панкова М.В. Суддів:    Ісаєва Г.А.

Белинчук Т.Г. При
секретарі:     Іванові O.K.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи
Державна податкова інспекція м. Ялти,
Відділ Державної виконавчої служби ГУЮ МЮ України в АР Крим про
стягнення боргу,

за апеляційною
скаргою представника Державної податкової інспекції м. Ялти ОСОБА_3 на рішення
Залізничного районного суду міста Сімферополя АР Крим від 18 грудня 2006 року,
-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1. у березні 2005
року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., треті особи ДПІ м. Ялти, ВДВС ГУЮ
МЮ України в АР Крим про стягнення суми боргу в розмірі 530000 грн., пеню та
проценти за прострочення виплати боргу в розмірі 95400 грн. та моральної шкоди
в розмірі 5000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2. 02 квітня 2003 року взяв у нього в
борг 530000 грн. зобов'язавшись повернути їх до 01 березня 2005 року. Однак своє
зобов'язання не виконав. На підставі чого просить стягнути з нього суму боргу,
пеню та проценти за прострочення виплат. Крім того вважає, що йому заподіяно
моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача.

Рішенням
Залізничного районного суду міста Сімферополя АР Крим від 18 грудня 2006 року постановлено: „ Позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково. Стягнути з ОСОБА_2. на
користь ОСОБА_1. в рахунок погашення
боргу 530000 грн. та 1700 грн., а усього 531700 грн. В решті позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 30 грн. Стягнуто в ОСОБА_2 витрати за проведення
почеркознавчої експертизи в суми 470,77 грн на користь НІЕКЦ при ГУ МВС України в
Криму."

В апеляційній
скарзі представник ДПІ м. Ялти ОСОБА_3просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким ОСОБА_1в позові
відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, осіб, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Справа № 22-ц-2520/2007 р                               Головуючий суду першої інстанції:

Старова Н. Е.

2

Відповідно до статей 212, 213 ЦПК України рішення суду повинно були
законним і обґрунтованим.

Рішення є
законними тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до
норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи
рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з
обгрунтованості позовних вимог та їх доведеності в частині стягнення боргу у
розмірі 530000 грн., та відмовив в стягненні пені за прострочення виплати боргу
та моральної шкоди, як не заснованих на законі.

З даними
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони
відповідають вимогам закону і підтверджені зібраними по справі доказами.

Проте колегія
суддів не погоджується з висновком суду викладеним у резолютивної частині
рішення відносно того, що 1700 грн. це є сума яка визначена в рахунок погашення
боргу, оскільки вказане є розподілом судових витрат.

Відповідно до
вимог статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

З матеріалів
справи вбачається, що 02 квітня 2003 року ОСОБА_2. взяв в борг у позивача гроші
в сумі 530000 грн., та зобов'язався повернути їх до 01 березня 2005 року, про
що свідчить розписка. (а.с. 14)

Відповідно до п.
4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
2003 p. положення зазначеного
Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року,
положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином суд
першої інстанції обґрунтовано, мотивував своє рішення положеннями ст. 1049 ЦК України 2003
року, частина перша якої передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів
приходить до висновку, що сторони дотрималися форми укладення договору позики,
та з тексту договору слід, що відповідач отримав гроші від позивача.

Відповідач
ОСОБА_2., якій на цей час перебуває в місцях позбавлення волі, визнає позовні
вимоги, та вказує, що дійсно зайняв 53000 грн. у позивача, проте повернути борг
не може, у зв'язку зі знаходженням у місцях позбавлення волі ( а.с. 11).

Згідно вироку Алуштинського міського суду від 29.12.2004 року відповідач
ОСОБА_2. засуджений до тривалого терміну позбавлення волі з
конфіскацією майна. Під вартою знаходиться з 03.11.2003 року ( а.с. 15-20)

Згідно зі
статтями 57, 59 ЦПК України доказами в справі є які-небудь фактичні данні, на
підставі яких базуються вимоги, заперечення сторін, і інші обставини які мають
значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються , зокрема, висновками
судових експертиз.

Згідно висновку
судової почеркознавчої експертизи НДЕКЦ при
ГУ МВС України в АР Крим № 484 від 05.10.2006 року рукописний
текст і підпис в розписки від 02.04.2003 року виконані
ОСОБА_2. Вказаний висновок також містить посилання на те, що відповісти на питання
„Відповідає лі дійсності дата написання розписки 02.04.2003 р.?" не представляється
можливім у зв'язку з відсутністю методики встановлення віку документів (
а.с.99-103).

Таким чином,
колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відносно фіктивність
правочину не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки апелянт
посилається на фіктивність правочину, проте допустимих доказів вказаного суду
не надано.

Приймаючи до
уваги, що рішення суду в частині стягнення боргу у сумі 531700 грн ухвалено з
порушенням застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що

3

рішення суду в
цієї частині слід скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення боргу у
розмірі 530000 грн.

Оскільки суд
невірно вирішив питання про розподіл судових витрат, рішення в цієї частині
також слід скасувати.

Вирішуючи
питання про розподіл судових витрат відповідно до положень статті 88 ЦПК
України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати
по сплаті держмита у розмірі 1700 грн (а.с.3). А також з відповідача ОСОБА_2.
на користь НДЕКЦ при ГУ
МВС України в АР Крим слід стягнути 470 грн. 77 коп. за проведення судової
почеркознавчої експертизи, згідно калькуляції (а.с. 105)

На підставі
викладеного, статей 625, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, і
керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 202, 303, 309, 316, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції м. Ялта
задовольнити частково.

Рішення
Залізничного районного суду міста Сімферополя АР Крим від 18 грудня 2006 року в
частині стягнення боргу та розподілу судових витрат скасувати, та ухвалити в
цієї частині нове рішення якім стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1у
рахунок відшкодування боргу 530000 гривень ( п'ятсот тридцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1судові
витрати по сплаті держмита у розмірі 1700 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь
НДЕКЦ при ГУ МВС України
в АР Крим 470 грн. 77 коп. за проведення судової почеркознавчої експертизи
(реквізити: Управління Держказначейства в АРК рр № 0193 МФО 824026, ОКПО
25574015, призначення платежу 7, код ОКПО платника 24121100; 01 за
почеркознавчу експертизу).

В решті рішення
Залізничного районного суду міста Сімферополя АР Крим від 18 грудня 2006 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом
двох місяців.