Справа №
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

«22» березня
2007 року

Малиновський
районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого -
судді Погрібного С.О.

за секретаря -
Абергард І.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,
Комунального підприємства „Міське агентство по приватизації житла",
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_5,
про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, встановлення факту
приватизації квартири, визнання права власності на спадкове майно, визнання
свідоцтва про право власності на житло недійсним та виселення, за позовною
заявою ОСОБА_6до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про
визнання права користування житловим приміщенням у квартирі, за участю третьої
особи - Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області,

встановив:

Позивач ОСОБА_1звернувся до
суду з позовом до відповідача Малиновської районної адміністрації Одеської
міської ради, просить суд визнати за ним право на житлове приміщення - АДРЕСА_1
зобов'язавши відповідача укласти з ним договір найму житлового приміщення на
вказану квартиру. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилався на
таке. На підставі рішення виконкому Іллічівської районної ради народних
депутатів № 1301 від 28 жовтня 1994 року його мати - ОСОБА_7була наймачем
спірного житлового приміщення. Наприкінці 2004 року мати позивача занедужала,
після чого він став постійно проживати з нею в спірній квартирі, оплачувати
комунальні послуги, утримувати житлове приміщення у належному стані, хоча був
зареєстрований за іншою адресою. Після погіршення стану здоров'я ОСОБА_7
позивач помістив її у лікарню, в квартирі в цей період часу ніхто не проживав.
Під час відсутності у спірній квартирі ОСОБА_1 стало відомо про те, що сусід
його матері ОСОБА_4 незаконно проникнув в квартиру, виніс усі їх речі,
встановив нові двері й поміняв замки. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_1 померла. Після
її смерті позивач не може проживати і користуватися квартирою, оскільки ОСОБА_4
перешкоджає йому у користуванні квартирою, чим, на його думку, порушує його
права та законні інтереси. У зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду
з цим позовом до відповідача.

В
подальшому, після неодноразових змін позовних вимог позивачами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, яка є матір'ю померлої ОСОБА_7, судом залучені в якості відповідачів у
справі КП «Міське агентство по приватизації житла», ОСОБА_3. За уточненими
позовними вимогами позивачі просили суд встановити факт приватизації
АДРЕСА_1ОСОБА_7,

визнати в рівних
частках за ними право власності на спадкове майно - спірну квартиру,
зобов'язавши КП «Міське агентство приватизації житла» видати на ім'я
спадкодавця ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на квартиру, визнати
свідоцтво про право власності на житло, видане 23 листопада 2006 року на ім'я
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на
спірну квартиру недійсним, а також виселити ОСОБА_4, ОСОБА_3 із займаного ними житлового приміщення. Свої вимоги
позивачі обґрунтовували тим, що ОСОБА_7 за життя звернулась 23 серпня 2005 року
із заявою до міського агентства по приватизації житла про приватизацію
АДРЕСА_1. Вона за життя у такий спосіб виразила свою волю на отримання спірної
квартири у власність, втім не встигши отримати відповідне свідоцтво, померла.

Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої
ОСОБА_5, в останнє судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце
судового засідання повідомлялися належним чином. Суд у зв'язку з їх неявкою та
неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку
статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від
сторін, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, на
підставі наявних в справі доказів. У попередніх судових засіданнях відповідачі
вимоги позивачів не визнали, вважали позов необгрунтованим. ОСОБА_6 звернулася
з позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, просила
суд визнати за нею право користування житловим приміщенням у квартирі,
зобов'язавши Малиновський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області зареєструвати
її в спірній квартирі. На підтвердження цього позову ОСОБА_6 посилалася на те,
що вона з відома житлових органів вселилася в спірну квартиру, провела в ній
капітальний ремонт, сплачує за спожиті комунальні послуги. Втім, при зверненні
до житлових органів їй було відмовлено в укладенні договору найму житлового
приміщення на підставі того, що єдиною підставою для вселення є ордер. Також
відповідач посилалася на те, що вона до смерті ОСОБА_7 доглядала за нею,
допомагала їй грошима, а позивача у спірній квартирі не бачила жодного разу.

Представник
Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання
з'явився, позовні вимоги позивача не визнав, залишив вирішення справи на розсуд
суду.

Представник
Комунального підприємства «Міське агентство по приватизації житла» в судове
засідання з'явився, позовні вимоги позивача не визнав, залишив розгляд справи на
розсуд суду, пояснила в суді, що відповідно до наявних документів ОСОБА_7 за
життя зверталась із заявою про передачу їй за життя спірної квартири, втім
враховуючи, що нею не було зібрано всіх документів, померлій не видано
свідоцтво про право власності на житло.

Представник
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, в судове засідання не
з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином,
10.11.2006 року надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі
представника Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, та прийняти
рішення на розсуд суду.

Заочним
рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2006 року позов
ОСОБА_6до Малиновської районної адміністрації про визнання права користування
житловим приміщенням задоволено, за позивачкою визнано право користування
житловим приміщенням АДРЕСА_1, що складається з однієї кімнати, житловою площею
18,95 кв.м., загальною площею 24,13 кв.м. Ухвалою від 11 липня 2006 року
зазначене заочне рішення скасовано, розгляд цієї справи переданий для розгляду
спільно з позовом ОСОБА_1

Заслухавши
пояснення позивачів, їх представника, представників відповідачів Малиновської
районної адміністрації Одеської міської ради та Комунального підприємства

„Міське
агентство по приватизації житла", допитавши свідка ОСОБА_8, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. таким, що підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні позову ОСОБА_6 має бути
відмовлено з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на
підставі пояснень сторін, показань свідків, представлених сторонами письмових
доказів.

Предметом
спору є однокімнатна АДРЕСА_1загальною площею 23,8 кв.м. Наймачем цієї квартири
була ОСОБА_7, яка займала її на підставі рішення виконкому Іллічівської
районної ради народних депутатів № 1301 від 28.10.1994 року, проживала в ній та
була прописана за її адресою з 5.09.1979 року.

Відповідно
до лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_7померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що додатково
підтверджується відповіддю Бюро судово-медичної експертизи від 24.01.2006 року,
та видано свідоцтво про смерть від 19 квітня 2006 року. У зв'язку з цим
відкрилась спадщина, до якої закликані такі спадкоємці - ОСОБА_1, який за
свідоцтвом про народження від 10 жовтня 1984 року є її сином, та ОСОБА_2, яка
за свідоцтвом про народження ОСОБА_7 є її матір'ю.

Суд
дійшов висновку, що до складу спадкового майна входить спірна АДРЕСА_1 в м.
Одесі, що складається з однієї кімнати, житловою площею 19,0 кв.м., загальною -
23,8 кв.м. У цьому висновку суд виходив з таких встановлених обставин,
доведених зібраними по справі матеріалами.

До
настання смерті ОСОБА_7 звернулась до КП «Міське агентство з приватизації
житла» з приводу приватизації спірної квартири. Зокрема, нею 23.08.2005 року
подано заяву про передачу у приватну власність спірної квартири та замовлено
проект технічного паспорту на цю квартиру в Малиновському районному агентстві з
приватизації житла. За таких обставин суд вважає, що померла ОСОБА_7 за життя
скористалася своїм законним правом на отримання займаного житла у власність.
Враховуючи, що судом не встановлено перешкод для передачі спірної квартири у
власність у порядку безкоштовної приватизації житла, цим правом померла до
цього не скористалась, це є її правом, представник органа з приватизації житла
не заперечив проти такого факту, у зв'язку з чим суд вважає цей факт
встановленим, тому після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить
спірна квартира.

При
цьому суд виходить з положення ст. 1 Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду", за якою приватизація державного житлового
фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у
квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та
належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.)
державного житлового фонду на користь громадян України, а також положень ч. 2
цього Закону, за якою передача займаних квартир (будинків) здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим
визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), в розумінні цього
Закону за п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня
1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності".

Враховуючи
обставини справи, суд вважає, що для вирішення питання про віднесення спірної
квартири до складу спадщини після ОСОБА_7 не має правового значення, з яким
складом сім'ї проживала померла у цій спірній квартирі, та чи перейшло до
будь-якої особи право користування спірною квартирою, оскільки факт звернення
ОСОБА_7 до відповідного органу з належною заявою про передачу спірної квартири
їй у власність свідчить про виникнення між сторонами не відносин з приводу
користування житла, а відносин з приводу права власності на житло, а після її
смерті - спадкові правовідносини.

Спадкоємцями
після смерті ОСОБА_7 за законом першої черги є її син ОСОБА_1 та її мати
ОСОБА_2., яких суд вважає такими, що прийняли спадщину, оскільки вони заявили
претензію на спадкове майно, звернувшись з відповідним позовом до суду. Суд не
вважає пропущеними строки звернення про спадщину, оскільки під час розгляду
справи стало відомо про звернення ОСОБА_7 із заявою до органу приватизації
житла.

Судом
критично оцінюється посилання відповідачів на той факт, що померла ОСОБА_7
безпосередньо до смерті не проживала у спірній квартирі, оскільки зазначена
особа за життя не була визнана такою, що втратила право користування спірним
житлом, для задоволення подібної вимоги судом не вбачається підстав, це питання
обговорюватись не може, беручи до уваги доведеність факту входження квартири до
складу спадкового майна.

Під час
судового розгляду не знайшли свого обґрунтування, а тому є абсолютно
безпідставними є вимоги ОСОБА_6 про визнання за нею права користування спірною
квартирою, оскільки судом не отримано жодного доказу, що ОСОБА_6 проживала
разом з ОСОБА_7 у спірній однокімнатній квартирі та набула, як член її сім'ї,
рівних з нею прав щодо користування цим житлом, тому у задоволенні позову
ОСОБА_6 має бути відмовлено. При цьому суд виходить з того, що не доведено ані
права цієї особи на отримання цього житла як вільного, ані на визнання за нею
право на житло як за членом сім'ї наймача житла.

Відповідно
до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. При
цьому за змістом ч. 2 ст. 65 цього Кодексу лише особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача, за загальним правилом, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням.

Суд має
врахувати, що заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від ЗО січня
2006 року, яким було визнано за ОСОБА_6 право користування житловим приміщенням
у спірній квартирі, скасовано ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від
11 липня 2006 року, тому відповідно з тієї дати втрачають силу всі переваги та
права, надані зазначеним заочним рішенням. З огляду на такі обставини передача
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спірної квартири у власність у порядку приватизації за
свідоцтвом про право власності на житло від 23 листопада 2006 року є
протиправною, не ґрунтуються на вимогах закону, порушує законні права та
інтереси позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2., тому зазначене свідоцтво підлягає
безумовному скасуванню, оскільки такий спосіб захисту відповідає нормам
цивільного права та передбачений у п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно
ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у
випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання
права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст.
392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

Згідно
ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на
підставі представлених сторонами доказів.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 386, 392, 1218, 1261, 1268
Цивільного кодексу України, ст. 64, 65 Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 4, 48
Закону України „Про власність", ст. ст. 1, 8 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду", ст. ст. 10, 11, 61, 88, 209,
212, 214-215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, п. 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності", СУД
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2до
Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального
підприємства „Міське агентство по приватизації житла", ОСОБА_3, ОСОБА_4,
які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, про усунення
перешкод у користуванні житловим приміщенням, встановлення факту приватизації
квартири, визнання права власності на спадкове майно, визнання свідоцтва про
право власності на житло недійсним та виселення - задовольнити частково.

У
задоволенні позову ОСОБА_6до Малиновської районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання права користування житловим приміщенням у квартирі
-відмовити у повному обсязі.

Визнати
свідоцтво про право власності на житло, видане Управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 23
листопада 2006 року на ім'я ОСОБА_6та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, що складається
з однієї кімнати, загальною площею квартири 23,8 кв.м., - недійсним.

Визнати
за ОСОБА_1, ОСОБА_2у рівних частках право власності на квартиру АДРЕСА_1,
що-складається з однієї кімнати, загальною площею квартири 23,8 кв.м., у
порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Виселити
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_5,
з квартири АДРЕСА_1, що складається з однієї кімнати, загальною площею квартири
23,8 кв.м.

Зобов'язати
Малиновський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області скасувати реєстрацію
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_5
за місцем проживання за адресою квартири АДРЕСА_1, що складається з однієї
кімнати, загальною площею квартири 23,8 кв.м.

В іншій частині
позовних вимог - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення
та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.