Справа
№ 2-2442
РІШЕННЯ

Іменем   України

25 квітня 2007 р.                                                                                                 м.
Білгород-Дністровський

Білгород -
Дністровський міськрайоний суд Одеської області у складі головуючого -
одноосібно судді Ступакової І.Г. при секретарі КалініноїО.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Міністерства охорони здоров'я України про поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про поновлення на роботі,
стягнення за час вимушеного прогулу заробітної плати та моральної шкоди, в
якому вказує, що згідно контракту від 17.06.2004 року вона працювала головним
лікарем санаторію „Приморський", який розташовано в с.Курортне
Білгород-Дністровського району Одеської області та 29.12.2006 року наказом
міністра її було звільнено з займаної посади за ст..41 п.1 КЗпП України. Як
вказує позивачка в позові, своє звільнення вона вважає незаконним та просить суд
винести рішення, яким поновити її на посаді головного лікаря санаторію
„Приморський", який розташовано в с.Курортне Білгород-Дністровського
району Одеської області та поновити розірваний з нею контракт від 17.06.2004
року НОМЕР_1, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного
прогулу з дня звільнення з посади до дня поновлення на роботі та стягнути на її
користь моральну шкоду у розмірі 20.000 гривень та витрати на послуги адвоката.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився та надав до суду
клопотання про слухання справи у відсутності представника відповідача, в якому
також вказав, що з позовом ОСОБА_1 не погоджується в повному обсязі та просив в
вимогах позивачки відмовити (а.с.186-188).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивачку, адвоката, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 17.06.2004 року між позивачкою та
відповідачем було укладено контракт НОМЕР_1 (далі Контракт), згідно якого
позивачка призначена на посаду головного лікаря санаторію „Приморський"
терміном з 17.06.2004 року до 17.06.2009 року (а.с.23-29).

29.12.2006 року відповідачем було видано наказ № 253-о, згідно якого
позивачку звільнено з посади головного лікаря санаторію „Приморський" згідно
з п.1 ст.41 КЗпП України та достроково розірвано з нею Контракт від 17.06.2004
року НОМЕР_1 - за невиконання службових обов'язків, а саме: грубі порушення
фінансово-господарської дисципліни, не раціональне використання бюджетних
коштів та майна санаторію, незабезпечення соціально побутових потреб осіб, які
проходять санаторне лікування, невжиття заходів щодо усунення недоліків ,
виявлених контрольно - ревізійною службою України (а.с.19).

Пунктом 1 статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий
договір з ініціативи власника може бути розірвано у випадку одноразового
грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи,
організації, його заступником, головним бухгалтером.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування
дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до п.7.6 Контракту, при достроковому розірванні контракту з
підстав, передбачених п.п.7.3, 7.4 цього контракту, він розривається з попередженням
відповідної сторони за два тижні.

Відповідно до п.8.2 Контракту, будь-які зміни щодо умов контракту сторонами
не згоджувалися та не підписувалися.

Однак, як вибачається з матеріалів справи, пояснень позивачки у судовому
засіданні та письмових заперечень представника відповідача, в порушення вимог
КЗпП України та положень Контракту, відповідач в установлений термін (два тижні
до розірвання Контракту) не попередив позивачку про намір достроково розірвати
контракт з нею та відповідно не запропонував та не отримав від позивачки
будь-яких пояснень по підставам, які стали приводом до її звільнення.

Згідно письмових пояснень представника відповідача,
відповідачем 14.09.2006 року було запропоновано позивачці надати пояснення по
фактам виявлених порушень, на що позивачка відмовилась, однак як вибачається з
листка непрацездатності (а.с.197), в той же день, коли відповідачем вимагались
від позивачки пояснення, остання знаходилась на лікарняному, у зв'язку з чим,
доводи представника відповідача про додержання вимог КЗпП України при
звільненні позивачки є безпідставними та такими, які протирічать матеріалам
справи та відповідно відповідачем не тільки не виконані умови законодавства
щодо витребування пояснень, а й порушено закон щодо попередження працівника про
наступне звільнення в установлений термін.

Крім того, в термін, коли відповідач потрібен був
витребувати від позивачки пояснення щодо встановлених ним фактів порушень,
позивачка знаходилась тривалий час на лікарняному (з 14.09.2006 року по
28.12.2006 року), та звільнено її було в перший день виходу на роботу, тобто
29.12.2006 року.

Суд також критично відноситься к
ствердженням представника відповідача, викладених письмово в запереченні, в
частині того, що зазначенні в матеріалах перевірки комісії, проведеної з 13 по
17 вересня 2006 року порушення сталися в наслідок грубих порушень трудових
обов'язків позивачкою, які призвели до матеріальних збитків державі в особі
Міністерства охорони здоров'я, погіршення умов надання санаторно-курортного
лікування, тощо, - у зв'язку з тим, що як вибачається з наказу про звільнення
та наданих до суду сторонами матеріалів, при вказані причин звільнення,
відповідачем не конкретизовано коли саме були допущені позивачкою вказані
порушення та якими діями чи бездіяльністю, які конкретно матеріальні збитки та
відповідно на яку суму спричинені державі позивачкою.

Доводи представника відповідача про те, що позивачці після підпису наказу
про звільнення та розірвання контракту було запропоновано отримати наказ по
факсу для ознайомлення з ним є такими, які протирічать діючому трудовому
законодавству, адже статтею 149 КЗпП України передбачено, що стягнення
оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку, та не
передбачено ознайомлення працівника з копією (по факсу) наказу.

Згідно ст.235 КЗпП України, при винесені рішення про поновлення на роботі
орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що звільнення позивачки було
проведено відповідачем з порушенням діючого законодавства, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України в частині поновлення на посаді
головного лікаря санаторію „Приморський", який розташовано в с.Курортне Білгород-Дністровського
району Одеської області, поновлення розірваного контракту від 17.06.2004 року
НОМЕР_1, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня
звільнення з посади 29.12.2006 року до дня поновлення на роботі 25.04.2007
року, стягнення витрат, пов'язаних з послугами адвоката у розмірі 1500 грн. -
обгрунтованний та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

Згідно матеріалів справи та пояснень позивачки у судовому засідання,
відповідно діям відповідача по звільненню, спричинення позивачці моральної
шкоди найшло своє підтвердження у судовому засіданні, у зв'язку з чим, суд
вважає позивні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України в
частині стягнення моральної шкоди такими, які підлягають частковому задоволенню
у розмірі 3000 гривень.

Відповідно до ст.367 п.4 ЦПК України, суд допускає негайне виконання
рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, на
підставі чого суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря санаторію
„Приморський", який розташовано в с.Курортне Білгород-Дністровського
району Одеської області.

Керуючись ст.ст. 21, 41 п.1, 147-1, 149, 233, 234, 235,
237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 213, 215, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного лікаря санаторію „Приморський",
який розташовано в с.Курортне Білгород-Дністровського району Одеської області.

Поновити контракт укладений між Міністерством охорони
здоров'я України та ОСОБА_1 від 17.06.2004 року №243.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Міністерства охорони здоров'я України
середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2006 року до 25.04.2007
року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Міністерства охорони здоров'я України
моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Міністерства охорони здоров'я України витрати
пов'язані з послугами адвоката у розмірі 1500 грн. та витрати на інформаційно
технічне забезпечення процесу у розмірі 30 гривень.

Стягнути на користь держави з Міністерства охорони здоров'я України
державне мито у розмірі 51 гривні.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря санаторію „Приморський",
який розташовано в с.Курортне Білгород-Дністровського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 10 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.