Справа №2-112/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
серпня 2007 року                                                                                            смт.
Чутове

Чутівський
районний суд Полтавської області

в складі:      головуючого - судді Лисенка В.М. ,

при   секретарях - Савченко О.В.,  Кравченко
А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третьої особи органу опіки та
піклування Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області про
відібрання дитини,  -

установив:

ОСОБА_1.
звернулася в суд з позовом до відповідачки та третьої особи про відібрання
дитини в якому вказала,  що є матір'ю
неповнолітнього ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1

У 1998
році вона разом з сином із-за негативних обставин,  що склалися у неї в сім'ї,  переїхала проживати в АДРЕСА_1  залишивши чоловіка в АДРЕСА_2

У 1999
році чоловік,  за її згодою,  взяв до себе дитину на один місяць,  але через місяць дитини не повернув,  а напроти,
коли вона намагалася повернути дитину,
чинив їй перешкоди.

На заяву
до Києво-Святошинського РВ ГУ
МВС України в Київській області про те,
щоб чоловік повернув їй дитину та був притягнутий до адміністративної
відповідальності за неправомірні дії,  на
підставі п.2  ст. 6 КПК України,  їй в цьому було відмовлено.

01.12.2000р.
з батьком дитини ОСОБА_4 вона шлюб розірвала,
але і після розірвання шлюбу колишній чоловік продовжував чинити їй
перешкоди у здійсненні обов'язків по вихованню дитини.

Після
трагічної,  23.07.2003р.,  загибелі ОСОБА_4,  син залишився проживати з відповідачкою,  матір'ю колишнього чоловіка,  яка продовжувала чинити перешкоди у
спілкуванні з сином та перешкоджала їй забрати дитину. Відповідачкою син
налаштовувався проти неї,  тому
вона,  щоб не зашкодити психічному та
моральному стану його,  намагалася
вирішити цю проблему мирним шляхом з відповідачкою,  але в листопаді 2004 року дізналася,  що її колишня свекруха разом з онуком змінила
місце проживання,  не повідомивши її про
це,  і лише в липні 2006 року вона
дізналася де знаходиться її дитина. В зв'язку з тим,  що відповідачка своїми діями перешкоджає їй
виховувати сина та позбавляє дитину права на батьківське виховання,  просила ухвалити рішення,  яким відібрати дитину і повернути її їй.

В судовому
засіданні позов підтримала.

Відповідачка
проти задоволення прозову не заперечувала,
але пояснила,  що дитина вправі вирішити
сама,  де їй буде краще.

Представник
третьої особи також просила при ухваленні рішення врахувати думку дитини.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  показання свідків,  дослідивши матеріали справи,  приходить до висновку,  що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В
судовому засіданні встановлено,  що з
31.10.1992 р. по 01.12.2000р. ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4  і має сина ОСОБА_3,

20.10.1993р.н.,  який,
після трагічної смерті батька
23.07.2003р.,    проживає   зі
своєю бабусею ОСОБА_2,
відповідачкою по справі.

ОСОБА_2
суду пояснила,  що вона не
заперечує,  щоб її онук проживав з
матір'ю,  але він сам не бажає жити з
останньою.

Допитаний
в судовому засіданні ОСОБА_3 просив не забирати його від бабусі,  т.я. він не бажає жити з матір'ю,  оскільки вона йому чужа і навіть просив
позбавити її батьківських прав відносно нього.

Свідки ОСОБА_5.,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7
суду показали,  що ОСОБА_3,  проживаючи з ОСОБА_2,  у якої маються належні умови для його
виховання та розвитку,  ніколи не виявляв
бажання проживати з матір'ю.

Відповідно
до ч. 1  ст.  151 СК України,  батьки мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.

Згідно
ч.2  ст. 160 СК України,  місце проживання дитини,  яка досягла 10 років,  визначається за спільною згодою батьків і
самої дитини.

Частина
3 вказаної статті передбачає,  що якщо
батьки проживають окремо,  місце
проживання дитини,  яка досягла
чотирнадцяти років,  визначається нею
самою.

Враховуючи
вищевикладене,  а також те,  що позивачка тривалий час ухиляєтья від
виконання своїх батьківських обов'язків,
син не бажає з нею проживати,
навіть має намір,  після
досягнення чотирнадцяти років,
звернутися до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав,  ОСОБА_2 створює дитині належні умови для
виховання та розвитку,  суд приходить до
висновку,  що в задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212-215 ЦПК України,   ст.
ст. 151,  160,  161 СК України,  суд

вирішив:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи органу опіки та піклування Чутівської районної державної
адміністрації Полтавської області про відібрання дитини відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської
області через Чутівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.