Справа № 22-4010-2007 р.                            Головуючий
в 1 інстанції Юр'єва Т.І.
Категорія 21                                                              Доповідач
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2007
року                                                      Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого -
судді Ювченко Л.П., суддів: Єлгазіної Л.П., Азевича В.Б., при секретарі
Писаревій Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Кіровському районі м. Донецька та Державного підприємства „Донецька
вугільна енергетична компанія" про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

Позивач та його представник оскаржують рішення Кіровського районного суду
м. Донецька від 27 лютого 2007 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з
зазначеним позовом до суду у грудні 2006, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
30.03.1997 року він при виконанні трудових обов'язків на шахті ім. О.О.
Скочинського отримав травму ока. 27.09.1997 року він був звільнений за станом
здоров'я згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України. Висновком МСЕК від 03.10.2001 року
йому було встановлено 70% втрати професійної працездатності у зв'язку з даним
трудовим каліцтвом з 06.09.2001 р. по 03.10.2001 року, а з 03.10.2001 року - 60
% безстроково та третя група інвалідності. Просив стягнути з відділення
виконавчої дирекції Фонду на відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. В
процесі розгляду справи, за клопотанням представника позивача, у якості
співвідповідача було притягнуто ДП „Донецька вугільна енергетична
компанія". У зв'язку з чим, позивач змінив свої позовні вимоги, та просив
стягнути зазначену вище суму моральної шкоди солідарно з підприємства та
відділення виконавчої дирекції Фонду.

Представники
відповідачів заперечували проти задоволення позову.

Позивач та його представник в апеляційній скарзі просять
скасувати рішення суду, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи
та нормам матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вони
посилаються на те, що суд не врахував того факту, що після отримання травми
позивач проходив тривалий курс лікування і дотепер продовжує лікуватися. Згідно
зі ст. 83 ЦК України ( 1963 року) позовна давність не поширюється на
зобов'язання по відшкодуванню шкоди робітникам у з в'язку з ушкодженням
здоров'я і дана стаття діє у відношенні відповідачів - юридичних осіб. Тому,
відповідно до ст. 440-1 ЦК України ( 1963 p.),
фізична чи юридична особа вправі вимагати відшкодування моральної ( немайнової)
шкоди. Суд порушив норми ст. ст. 15, 20 ЦК
України 2003 року, відповідно до яких, кожна особа має право на захист
свого цивільного права, а право на захист здійснюється особою за своїм розсудом.
Позивач не порушив строки позовної давності, оскільки заяву було подано
відповідно до п. З ч. 1 ст. 268 ЦК
України. Відшкодувати моральну шкоду позивачу повинно підприємство,
оскільки нещасний випадок з позивачем стався до набуття чинності Законом України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідачі у своїх запереченнях вказують на необґрунтованість апеляційної
скарги позивача і на безпідставне посилання на норми матеріального права, які
не мають зворотної сили у часі.

Представник
позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач просив
розглянути справу за його відсутністю.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи,
своїх представників не направили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу по суті, суд обґрунтовано виходив з того, що дія
положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 р. не
розповсюджується на випадки травматизму та професійних захворювань, і не має
зворотної сили.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаними з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому законодавством порядку. На момент отримання
травми у 1997 році діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи
і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №
427. Суд дійшов до обґрунтованого висновку, що даний спір є трудовим, а позивач
пропустив строк для звернення до суду з позовом до підприємства і не надав суду
доводів про поважність причин його пропуску.

Судом першої інстанції по справі встановлено, що
30.03.1997 року при виконанні трудових обов'язків на шахті ім. О.О.
Скочинського позивач отримав травму ока. 27.09.1997 року він був звільнений за
станом здоров'я згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України. Висновком МСЕК від
03.10.2001 року йому було встановлено 70% втрати професійної працездатності у
зв'язку з даним трудовим каліцтвом з 06.09.2001 р. по 03.10.12001 року, а з
03.10.2001 року - 60 % безстроково та третя група інвалідності.

Тобто суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивач
пропустив строк на звернення до суду, а положення Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди не
розповсюджується на даний страховий випадок.

Даний висновок суду відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду
України, які викладені в постанові від 31 березня 1995 р. № 4 „ Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 15).

З доданих Фондом до справи виписок з акту огляду МСЕК вбачається, що втрата
професійної працездатності у зв'язку з даною травмою була вперше встановлена
позивачу 24.07.1999 року. З зазначеної дати він не реалізував свого права на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я на
виробництві, і без поважних причин пропустив строк на звернення до суду у
порядку, передбаченому законодавством на момент виникнення правовідносин.

В зв'язку з чим, апеляційний суд не може погодитися з доводами позивача
відносно застосування строків позовної давності на звернення до суду з даним
позовом.

При встановлені зазначених фактів і постановлені рішення судом першої інстанції
не порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми
матеріального права, тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги не має. Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані і не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 218, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1,315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили безпосередньо до Верховного
Суду України.