У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши                        22
березня  2007 року касаційну скаргу
акціонерного товариства “Український інноваційний банк” на  рішення Голосіївського районного суду м.
Києва від 14 листопада 2006 року й ухвалу Апеляційного суду              м. Києва від 16 січня 2007 року в
справі за позовом  акціонерного
товариства “Український інноваційний банк” до ОСОБА_1 про стягнення
пені за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство "Український інноваційний
банк"  звернулося до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що у липні 2003 року
між сторонами було укладено
кредитний  договір НОМЕР_1, згідно
з умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі                           238 060 грн. на
строк до 23 липня 2004 року з процентною ставкою 22 % річних.

У зв'язку з неналежним
виконанням відповідачкою умов договору, процентна ставка неодноразово
збільшувалася додатковими угодами.

Свої
зобов'язання за договором відповідачка виконала з простроченням строку, через
що позивач просив стягнути з відповідачки на його користь  пеню в сумі 41 515 грн. 29 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м.
Києва від 14 листопада 2006 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від       16 січня 2007 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги акціонерне товариство "Український інноваційний банк"  посилається на  невідповідність
висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм процесуального права й необгрунтованість
ухвали суду апеляційної інстанції та ставить питання про скасування зазначених
судових рішень й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному
обсязі.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того,
що рішенням господарського суду м. Києва від 9 березня 2005 року, яке набрало
чинності, грошові вимоги за кредитним договором від 24 липня 2003 року
НОМЕР_1  задоволено в повному обсязі за
рахунок ТОВ НВФ “Веста”, яке виступало поручителем за вказаними кредитними зобов'язаннями         ОСОБА_1, а також з того, що
додатковими угодами, якими було продовжено дію кредитного договору, строк
виконання зобов'язання
ОСОБА_1  встановлено не було, а
тому термін повернення кредиту
відповідачкою порушено не було.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України    суд касаційної інстанції
не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за
позовом  акціонерного товариства
“Український інноваційний банк” до ОСОБА_1 про стягнення
пені за кредитним договором за касаційною скаргою акціонерного товариства
“Український інноваційний банк” на
рішення Голосіївського районного суду м. Києва від                           14 листопада 2006 року
й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду
України                                                      А.Г. Ярема