Справа
№3537
Суддя 1-інстанції-Зайченко С. В.
Доповідач- Слгазіна Л.П.
РІШЕННЯ І

МЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2007 року                                                                            м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:
Головуючого-судді- Ювченко Л.П. Суддів-,  Єлгазіної
Л.П.,  Азевича В.Б. При секретарі- Тума
О.В.

За участю
сторін.представника позивача ОСОБА_3.,
відповідачаОСОБА_1та її представника ОСОБА_4

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,  діючої в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_2на рішення Центрально -Міського районного суду м.
Горлівки Донецької обл.. від 10
листопада 2006року по цивільній справі за позовом :

ОСОБА_3до
ОСОБА_1,  діючої в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2,
третя особа Комунальне підприємство „ 245 квартал" -   „Про встановлення порядку
користування спільною квартирою,  про
розподіл особових рахунків"

ВСТАНОВИВ:

ПозивачОСОБА_3.
звернувся до суду з позовом -   „Про встановлення порядку
користування спільною квартирою,  про
розподіл особових рахунків",  в
якому зазначив,  що їм та відповідачкам
згідно свідоцтва № 91 про
право власності на житло від 17.01.1997
року  кожному,  в рівних долях,  належить квартира,  яка розташована уАДРЕСА_1 . Квартира
зареєстрована 17.01.
1997 року в БТІ м. Горлівка номер запису 154-п
р.42994,  за сторонами.

Позивач бажає
користуватися окремою жилою кімнатою 10.6
кв.м із встроєною шафою площею 1.5кв.м.
Відповідачам залишити у користуванні дві суміжні кімнати площею -
15.0кв.м.  та 12.4 кв.м. з
балконом,  а у спільному користуванні
залишити кухню, коридор, ванна,  туалет.

Просив
зобов»язати третю особу укласти з ним самостійний договір на оплату займаної
площі квартири та 1/3 частини
приміщень,  які знаходяться у спільному
користуванні.

Рішенням суду
першої інстанції від 10.11.2006
року позовні вимоги позивача задоволені частково. ОСОБА_3. виділено у користування
кімнату жилою площею 10,
6 кв.м.  та вбудованою шафою площею
-1.5 кв. м. ,  а відповідачкам виділено у
користування дві суміжні кімнати площею - 15.0кв.м.  та 12.4
кв.м. з балконом,  а у спільному
користуванні залишено кухню, коридор, ванну,
туалет уАДРЕСА_1

Не погодившись
із судовим рішенням відповідачка принесла апеляційну скаргу,  в якій зазначила,  що суд першої інстанції порушив вимоги  ст. 358 ЦК України ,  на її думку спірна квартира не може бути
розділена в натурі,  оскільки допоміжні
приміщення предназначен! для однієї сім, ї. Вважає,  що питання встановлення порядку користування
жилим приміщенням спірної квартири судом не розглядалося взагалі. Вона
вважає,  що вона та донька хворіють на
серце,  їм треба спокійні умови
проживання,  а

2

,  позивач
є конфліктною людиною,  веде на її думку
аморальне життя,  що створить для неї\

та дитини
неналежні житлові умови.

Рішення суду
першої інстанції просила скасувати і справу направити на  новий

розгляд.

Заслухавши
суддю- доповідача,  перевіривши матеріали
справи і обговоривши

підстави
апеляційної скарги,  судова колегія
вважає за необхідне її задовольнити частково. Апеляційним судом встановлено ,
що   позивач та
відповідачі дійсно є

співвласниками
квартири АДРЕСА_1/

а.с. 23/.

Таким чином
позивачу у спільній частковій власності на час розгляду справи

належить 1/3 частини спірної
квартири.

Жила площа
квартири становить - 43,
5кв.м,  покімнатно : ізольована
кімната-

10.6кв.м,  а суміжні - 15.0 та 12.4
кв.м.  / а.с. 6-7/.
При встановленні спільного

користування
спірною квартирою позивачем та відповідачами,
право власності  на жиле

приміщення не
порушується.

Згідно  ст.  355 ЦК України - майно,  що є
у    власності двох   або більше
осіб

/ співвласників /,  належить їм на праві спільної власності / спільне майно/.

Майно може
належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної

сумісної
власності.

Право спільної
власності виникає з підстав,  не
заборонених законом.

Спільна
власність вважається частковою,  якщо
договором або законом не

встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Власність двох
чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві

власності є
спільною частковою власністю. ст.  356 ЦК України/

Частки у праві
спільної часткової власності вважаються рівними,  якщо інше не

встановлено за
домовленістю співвласників або законом. /
ст. 357 ч.1 ЦК України /

Відповідно
до  ст.
358 ЦК України-
право спільної часткової власності

здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники
можуть домовитися про порядок володіння та користування

майном,  що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із
співвласників має право на надання йому у володіння та користування

тієї частини
спільного майна в натурі,  яка відповідає
його частці у праві спільної

часткової
власності. Уразі неможливості цього він має право вимагати від інших

співвласників,  які володіють і користуються спільним
майном,  відповідної

матеріальної
компенсації.

Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи

юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними

вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа,  яка бере участь у справі,  розпоряджається своїми правами щодо предмета

спору на власний
розсуд /  ст.  11 ЦПК України /

Як вбачаєть з
матеріалів справи сторони не досягли згоди про порядок

користування
спільною частковою власністю,  і тому суд
першої інстанції

обгрунтовано
встановив порядок користування спільною квартирою сторін.

Розглядаючи спір,
судова колегія вважає,
що місцевий суд повно і всебічно дослідив і

оцінив обставини
по справі,  надані сторонами докази,  правильно визначив юридичну

природу спірних
правовідносин і закон,  який їх регулює.

Відповідачка не
надала суду першої та апеляційної інстанції обгрунтованих доказів про те,

що сумісне
проживання з позивачем в одній квартирі неможливе,  оскільки позивач до

адміністративної
або кримінальної відповідальності за порушення правил проживання ,
чи

якісь
хуліганські дії не притягався.

Оскільки позивач
не оскаржує судове рішення,  то
апеляційний суд переглядає

справу в межах
поданої відповідачкою апеляційної скарги.

3

Судова колегія
вважає,  що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і але дають підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального права,  які призвели частково до неправильного
вирішення справи. Судом першої інстанції помилково в резолютивній частині
вказано слово „ виділити",  хоча спір розглядався про встановлення
порядку користування жилими приміщеннями майна,
яке знаходиться у спільній частковій власності ,
тому вказане слово слід замінити на слово „ встановити"
і рішення змінити.

Відповідно
до  ст.
309 ЦПК
України - підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або
зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись  ст. . 304 п.1 ,
307,  309,  313 ,
314,  315,  317,
319 ЦПК України,
апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1,  діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_2- задовольнити
частково.

Рішення
Центрально -Міського районного суду м. Горлівки Донецької обл.. від 10 листопада 2006 року - змінити,  в резолютивній частині замінити слово : „ виділити" ,
словами   - „ встановити
порядок користування",  -
в іншій частині рішення залишити без зміни .

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  і може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.