У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема
А.Г., розглянувши  20 квітня       2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 8 лютого  2007 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2.
звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебувала з
відповідачем у шлюбі, в якому народилася
донька, яка є інвалідом І групи.

У
зв'язку з хворобою дитина потребує стороннього догляду, амбулаторного і
стаціонарного лікування.

Відповідач
разом з дитиною не проживає, матеріальної допомоги на лікування дитини не
надає, участі у вихованні і лікуванні не приймає.

У
зв'язку з цим, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на своє
утримання у розмірі 300 грн.

Рішенням
Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2006 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Тернопільської області від 8 лютого  2007
року  зазначене рішення суду першої
інстанції  скасовано і постановлено нове,
яким позов задоволено частково, постановлено стягувати з ОСОБА_1. на користь
ОСОБА_2. аліменти в твердій грошовій сумі 150 грн. та стягнути з відповідача на
користь держави судовий збір і витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

У обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1. посилається на  неправильне застосування судом норм
матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та
ставить питання про  скасування рішення
апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов,
апеляційний суд виходив з того, що  позивачка проживає
з  дитиною-інвалідом,  яка  не
може   обходитися   без постійного стороннього догляду, і
опікується нею, а також з того що відповідач може надавати матеріальну
допомогу, а тому ОСОБА_2. має право на утримання. Розмір аліментів суд визначив
у  твердій  грошовій сумі з урахуванням обставин,  що мають істотне значення.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваного  рішення не дають підстав
для висновку про те, що судом допущено порушення або неправильне застосування
норм  процесуального права, яке призвело
до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5 ч. 3
ст. 328   ЦПК України, у разі якщо
касаційна скарга є необгрунтованою і викладені
в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 8
лютого  2007 року  відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України
А.Г. Ярема