Справа №22ц-1615/ 2007               Головуючий у 1-й інстанції - Суховаров А.В.
Доповідач - Прозорова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня    2007 року Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Прозорової М.  Л. суддів - Максюти
Ж.І.,  Красвітної Т.П. при секретарі -
Панченко Д.Б. розглянувши у  відкритому
судовому засіданні  в м.    Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною
скаргою

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  треті особи:
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна
контора,  приватний нотаріус ОСОБА_6 про
визнання недійсним заповіту,  свідоцтва
про право на спадщину,  договору
купівлі-продажу і вчинення права власності на домоволодіння ,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою,  в якій просять скасувати рішення Ленінського
районного суду м.   Дніпропетровська від
26 грудня 2006 року та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

ОСОБА_3.
звернулася з апеляційною скаргою,  в який
просить змінити рішення суду,  визнавши
за ній право власності на 3/8 частини домоволодіння.

Зазначеним
рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Суд визнав частково
недійсним заповіт ОСОБА_7,  посвідчений
22.01.1998 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної
контори ОСОБА_8   і зареєстрований в
реєстрі № 30771,  яким ОСОБА_7   заповідала ОСОБА_1 домоволодіння по
АДРЕСА_1,  та свідоцтво про право на
спадщину за заповітом,  видане 20.09.2002
р. Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою,  згідно до якого спадкоємцем майна
ОСОБА_7   домоволодіння по АДРЕСА_1 є
ОСОБА_1 в тій частині,  що ОСОБА_1 має
належати 5/6 частин вказаного домоволодіння.

Суд
визнав за ОСОБА_3. право власності на 1/6 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1,  як обов'язкову частку у
спадщині після смерті матері ОСОБА_7
Інші 5/6 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 залишив у власності ОСОБА_1 в
порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7

Суд визнав
недійсним договір купівлі-продажу від 24.02.2004 року,  посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і  зареєстрований в реєстрі за №771,  за яким ОСОБА_1 продала,  а ОСОБА_2 купила за 6000 грн. домоволодіння
по провулку" Ревіна,  30 в м.   Дніпропетровську.

Суд
зобов'язав ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 і ОСОБА_3 домоволодіння по АДРЕСА_1, . Суд
зобов'язав ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2

6000 грн.,
отримані за домоволодіння по провулку АДРЕСА_1.

В решті позову
відмовленою

Суд
стягнув з ОСОБА_2 в дохід держави державне мито в розмірі 235 грн.09 коп.,  витрати на інформаційно-техничне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн. на рахунок Територіального управлення
Державної судової адміністрації в Дніпропетровської області. /а.с. 251-253/

Як на
підстави апеляційної скарги відповідачі посилаються на те,  що рішення суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального закону,
а позивачка посилається на те,  що
суд невірно визначив розмір обов'язкової частки /а. с.  109-112,
264/.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_3
та ОСОБА_1 є рідні сестри. їх матері - ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,  належало
домоволодіння по провулку АДРЕСА_1,  яке
вона заповідала ОСОБА_1 за заповітом,
посвідченим 22.01.198 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори ОСОБА_8  і
зареєстрований в реєстрі № 30771. Згідно свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 20.09.2002 року,
спадкоємцем майна ОСОБА_7  є
ОСОБА_1 (а.с.  5)

Після
реєстрації права власності в КП „Дніпропетровське МЕТІ",  за договором купівлі-продажу від 24.02.2004
року ОСОБА_1 продала домоволодіння за 6000 грн. ОСОБА_2,  яка проживає з  братом - ОСОБА_9   (а.с.
27).

Сторони
не заперечували,  що після смерті
ОСОБА_7  позивачка продовжує проживати в
літній кухні спірного домоволодіння.

Згідно
довідки квартального комітету,  ОСОБА_3
проживає в спірному будинку з 1980 року. Під час хвороби матері ОСОБА_7  доглядала за нею до дня смерті (а.с.  14, 123).

Судом
встановлено,  що після смерті спадкодавця
ОСОБА_7,  залишились її діти: ОСОБА_3
01.02.1947 р.н.,  ОСОБА_1 06.12.1939
р.н.,  ОСОБА_9 05.03.1949 р.н.,
Захаренко Р.І. 24.08.1954 р.н. (а.с.
180)

Згідно
до пенсійного посвідчення,  довідок МСЕК
та Управління праці і соціального захисту населення,  ОСОБА_3 з 24.12.1996 року є інвалідом Ш групи
за загальним захворюванням,  а з
24.12.2000 року - інвалідом П групи за загальним захворюванням зору
безстроково. Згідно довідки Пенсійного Фонду,
позивачка отримує пенсію по інвалідності з 24.12.1996 року (а.с.  11-12, 55, 60-61,  65-66).

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання частково
недійсним заповіту ОСОБА_7,  яким вона
заповідала ОСОБА_1 домоволодіння по провулку АДРЕСА_1,  та свідоцтво про право на спадщину за
заповітом,  згідно до якого спадкоємцем
майна ОСОБА_7  є ОСОБА_1,  в тій частині,  що ОСОБА_1 має належати 5/6 частин вказаного
домоволодіння. Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частин
домоволодіння,  як обов'язкову частку у
спадщині після смерті матері ОСОБА_7  (із
рахунку: 1/4 х 2/3 =2/12 = 1/6) Інші 5/6 частин суд залишив у власності ОСОБА_1
в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7

Суд визнав
недійсним договір   купівлі-продажу від
24.02.2004 року,  за яким ОСОБА_1
продала,  а ОСОБА_2. купила за 6000 грн.
домоволодіння по провулку АДРЕСА_1. Суд зобов'язав ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 вказане домоволодіння,  а ОСОБА_1
повернути ОСОБА_2 6000 грн.,  отримані за
домоволодіння В решті позову суд відмовив.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог,  колегія суддів
приходить до висновку,  що скарги
необхідно відхилити,  а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи
даний спір,  який виник між
сторонами,  суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права і обов'язки сторін,  обставини справи,  перевірив доводи сторін та дав їм належну
правову оцінку,  постановив рішення,  яке відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обгрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами та поясненнями самих сторін.

При вище
наведених обставинах справи,  суд першої
інстанції дійшов до правильного висновку про
задоволення частково позовних вимог ОСОБА_3

Приведені в
апеляційній скарзі доводи позивачки - безпідставні.

Доводи
відповідачів в апеляційній скарзі про те,
що позивачка на час смерті матері працювала вчителем української мови і
літератури в середній школі № 103,  не
можуть бути

підставою для
скасування рішення суду,  оскільки ці
обставини не звужують обсягу її прав на обов'язкову частку у спадщині,  як інваліда П групи.

Посилання
відповідачів на те,  що позивачка
приватизіровала разом з сином ОСОБА_10 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 також не
може бути підставою для скасування рішення суду,  оскільки встановлене законом право на
обов'язкову частку у спадщині не залежить від наявності у спадкоємців іншого
майна.

Твердження
відповідачів про те,  що ОСОБА_2 є
добросовісним набувачем,  так як на
момент оформлення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння вона не знала
про спір між сторонами,  спростовуються
її поясненнями в суді першої інстанції (а.с.
178 об).

Доводи
відповідачів в апеляційній скарзі про те,
що в судових дебатах позивачка просила виділити літню кухню -
безпідставні,  так як з протоколу
судового засідання від 26.12.2006 року вбачається,  що ОСОБА_3 просили суд визнати за ній право
власності на 3/8 частини спірного домоволодіння (а.с.  244)

Приведені
в апеляційній скарзі інші доводи відповідачів не можуть бути прийняті до
уваги,  оскільки зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно
ж до  ст. 212 ЦПК України виключне
право доказів належить суду,  який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням,  що грунтується на всебічному,  повному та об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які могли б призвести до скасування судового рішення,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308 ЦПК України,  колегія
судів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  -
відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набуває законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.