У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема
А.Г., розглянувши 23 лютого      2007
року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського  районного
суду м. Чернівців від 10 серпня
2006 року та  ухвалу Апеляційного
суду Чернівецької області від 6 грудня
2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
індексу інфляції за прострочку виконання зобов'язання за договором позики та
трьох відсотків річних від простроченої суми,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з договором позики від 22
листопада 2002 року він дав відповідачу кошти в сумі 50 000 доларів, а останній
зобов'язався повернути йому вказану суму 22 травня 2003 року.

У зв'язку з невиконанням
зобов'язання, 6 червня 2003 року було вчинено виконавчий напис про стягнення
вказаного боргу.

Просив стягнути з відповідача суму індексу інфляції за
прострочку виконання зобов'язання за договором позики та три відсотки річних
від простроченої суми.

Рішенням
Садгірського  районного
суду м. Чернівців від 10 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Чернівецької області від 6 грудня  2006 року, в задоволенні позову  відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1
посилається на  невідповідність
висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм процесуального права та ставить питання
про скасування судових рішень  й
ухвалення нового рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того,
що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 6 жовтня 2005 року
рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 2 червня 2005 року в
частині задоволення вимог ОСОБА_2, стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
боргу за договором позики від 22 листопада 2002 року в розмірі 266 500 грн. та
державного мита скасовано і в задоволенні вказаних вимог  відмовлено за безпідставністю, а тому вимоги
про стягнення суми індексу інфляції за прострочку виконання
зобов'язання за зазначеним договором позики та трьох відсотків річних від
простроченої суми  задоволенню не підлягають.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України    суд касаційної інстанції
не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку про те, що судами допущено порушення норм  процесуального або неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5 ч. 3
ст. 328   ЦПК України, у разі якщо
касаційна скарга є необгрунтованою і викладені
в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми індексу інфляції за прострочку виконання зобов'язання за
договором позики та трьох відсотків річних від простроченої суми за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Садгірського
районного   суду м. Чернівців від
10 серпня 2006 року та  ухвалу
Апеляційного суду Чернівецької області від 6 грудня  2006 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема