Справа №22ц-1032/07                            Суддя
першої інстанції Ітрін М.В.
Категорія 19                                             Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляцій­ного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого: Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Лівійського
І.В.,

при секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю позивачки ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 до якої приєднався її
пред­ставник ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду м. Миколаєва від
22 лютого 2007 р. за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди та зустрічним позо­вом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

22 листопада 2006 р. ОСОБА_4, а 12 грудня 2006
р. ОСОБА_4, зверну­лись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, завданої порушенням правил суміжного землекористування.
Зокрема: 11000 грн. - на користь ОСОБА_2 та 9000 грн. - на користь ОСОБА_4

22 січня 2007 р.
ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відшкодування
30000 грн. моральної шкоди завданої самовільним захопленням земельної ділянки.

В своїх позовах
сторони зазначали, що вони проживають по сусідству в АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 - в
будинку АДРЕСА_2.

Починаючи з 2000
року між сторонами виник конфлікт з приводу користування та встановлення межі
суміжних земельних ділянок, виділених їм для обслуговування вказа­них жилих
будинків та господарських споруд.

Посилаючись на
те, що кожна із сторін довгий час протиправно порушує правила суміжного
користування, чим завдає другій стороні моральної шкоди, вони просили суд
задовольнити їх позови.

Рішенням
Новоодеського районного суду від 22 лютого 2007 р. в задоволенні як пе­рвісного, так і зустрічного позовів
відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка ОСОБА_4 та її представник, посилаючись на порушення місцевим
судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати,
а справу направити на новий розгляд.

Вислухавши суддю
- доповідача, пояснення позивачки та дослідивши надані сторо­нами докази,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступ­них
підстав.

Ухвалюючи
оскаржене рішення, місцевий суд виходив з того, що існують два чинні судові
рішення, які суперечать одне одному, але мають преюдиціальне значення для ви­рішення
даної справи.

Так, вироком
Новоодеського районного суду від 26 липня 2000 р. ОСОБА_4 був визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч.
1 ст. 199 КК України (1960 р.),
- самовільному захопленні частини земельної ділянки, яка тепер передана у
власність ОСОБА_3

2

Водночас,
рішенням того ж суду від 09 квітня 2004 р. було встановлено межу вказа­них
суміжних земельних ділянок, яку, за первісним позовом, порушив ОСОБА_2

Тому суд першої
інстанції вважав, що вказані судові рішення не дають можливості перевірити
правомірність дій кожної із сторін і вирішити спір по суті.

Між тим, з
такими висновками місцевого суду погодитись не можна, оскільки вони суперечать
вимогам ст. ст.
212,213 ЦПК України, якими визначено, що:

Рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирі­шив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічно­му,
повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не
має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює
належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати
оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

До того ж,
Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 р. (з на­ступними
змінами) роз'яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової від­повідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування мораль­ної
(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
запо-діювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема,
повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому
виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З тексту
оскарженого рішення вбачається, що вказані вимоги матеріального та про­цесуального
права при вирішенні даної справи районний суд не виконав, чим позбавив апеляційний
суд можливості перевірити законність і обґрунтованість цього рішення.

Оскільки суд
першої інстанції фактично не розглянув і не вирішив позовні вимоги сторін, а
цей недолік не може бути усунений шляхом ухвалення додаткового рішення, то
оскаржене рішення місцевого суд, відповідно до вимог ч. 5 ст. 311 ЦПК України
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 311,313-315 ЦПК України року, колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 до якої приєднався її пред­ставник ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Новоодеського районного суду від 22 лютого 2007 р. скасувати, а справу
направити на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.