АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-193 2007р                                                        Головуючий
з   трудових                                                          Смілянець А.П.
правовідносин                                                                         Доповідач
інстанції Магда Л.Ф.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2007 р. колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                Храпка В.Д.

суддів                            Магди Л.Ф. Сіренка Ю.В.

при секретарі               Авласовій М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду від 30 листопада 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сернік і Ко» про стягнення заборгованості по заробітній
платі, компенсації, індексації в зв'язку з порушенням термінів її виплати,
інших невиплачених сум, моральної шкоди, вивчивши матеріали справи,-

встановила:

ОСОБА_1 6 грудня 2005 р. звернувся до
суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сернік і Ко» про
стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, індексації в зв'язку
з порушенням термінів її виплати, інших
невиплачених сум, моральної шкоди. В позовній заяві вказував що працював
у відповідача з 4 березня 2003 р. по 26 листопада 2004 р. технологом і
звільнився за власним бажанням. Заробітна плата за відпрацьований період виплачувалася йому несвоєчасно і не в повному
об'ємі, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі.

Так, йому не проводилася доплата за роботу в нічний час в розмірі 30 грн. 15 коп.,
невиплачена заробітна плата за листопад 2004
р. в розмірі 345 грн. 42 коп., не
нарахована грошова компенсація за невикористану відпустку в розмірі 482 грн. 71 коп., не надана
матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 399

2

грн. 47 коп., не виплачена
заробітна плата по видаткових
ордерах за грудень 2004 р., березень 2005 р. та липень 2005 р. на суму 1260 грн., не застосована
соціальна податкова пільга на суму 145 грн. 07 коп., не нарахована і невиплачена заробітна плата
за роботу згідно підсумкового обліку робочого часу в розмірі 2098 грн. 37 коп., за
несвоєчасний розрахунок та затримку розрахунку в розмірі 1708 грн. 40 коп., про
стягнення яких позивач просив суд.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його
користь 7 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди, яка полягала в порушенні його трудових прав та необхідності
відстоювати свої права в різних інстанціях, в погіршенні стану здоров'я,
відсутності коштів на лікування.

27 квітня 2006 р. подав суду
додаткову позовну заяву про збільшення розміру заробітної плати, компенсацій та
інших сум, в якій просив збільшити суму
невиплаченої зарплати за листопад 2004 р. на 18 грн. 18 коп., компенсації за невикористану
відпустку на 182 грн. 72
коп., компенсації матеріальної допомоги на 210 грн. 67 коп., компенсації за затримку
розрахунку при звільненні на 5298
грн. 40 коп., компенсації за надурочну роботу на 2450 грн. 10 коп., компенсації за порушення термінів виплати
заробітної плати на 356 грн. 49 коп.,
заохочувальні виплати на 980
грн., доходи за кредитні послуги на 901
грн. 53 коп., страхові внески
за листопада 2004 р. на 123 грн. 62 коп., витрати на досудову підготовку матеріалів
на 708 грн. 95 коп.,
тому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по
заробітній платі з компенсаціями к
розмірі 11230 грн.
66 коп., в тому числі судових витрат на суму 708 грн. 95 коп., визнати недійсними: наказ НОМЕР_1, наказ без номера
від 18 листопада 2004 р. про його звільнення за прогули,
табель обліку робочого часу охоронців за березень, квітень і травень 2004 p., довідку про заробітну
плату від 27 жовтня 2005 p., видаткові ордери від 29 березня 2005 p., від 30 червня 2005 p., відомості на виплату заробітної
плати від 14 грудня 2004 p., від 20 грудня 2004 p., розрахунок
розмірів індексації і компенсації, і колективний договір на 2004-2005 р.р.

4 травня 2006 р. позивач подав
заяву про уточнення позовних вимог і просив долучити до матеріалів розрахунок
вихідної допомоги при звільненні на 1199 грн. 70 коп.,
додатковий розрахунок за роботу в нічний час за 2003 р. на 163 грн. 98 коп., розрахунок доплати до
нарахованих сум через порушення терміну їх виплати на 1151 грн. 95 коп., доплата за
кредитні послуги на 125
грн. 78 коп., товарний чек ТОВ «Проніс» на 58 грн. та визнати
недійчними табелі обліку
робочого часу на період з 13
травня по 1 листопада
2003 р.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 30 листопада 2006
р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, з ТОВ «Сернік і Ко» на його користь
стягнуто 2000 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку, 30 грн. 15 коп. за роботу в нічний час, 419 грн. 33 коп. компенсації за втрату частини
заробітку у зв'язку з порушенням термінів її виплати і 300 грн. на

3

відшкодування моральної нікуди, на користь держави
стягнуто 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить про скасування
рішення суду і скерування справи на новий судовий розгляд з тих підстав,
що суд неповно дослідив докази по справі, прийняв до уваги докази, які
сфальсифіковані відповідачем, висновки суду не ґрунтуються на доказах, поданих
позивачем, розрахунки сум заробітної плати проведені неправильно.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, який заперечував проти доводів
апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку про
те, що апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач
працював у відповідача з 4
березня 2003 р. до 13 травня 2003 р. охоронником і
з 13 травня 2003            р. по
день звільнення за власним бажанням 26
листопада 2004 р.  технологом. За період його роботи охоронником
йому було не донарахована частина заробітку за роботу в нічний час у розмірі 30 грн. 15 коп., тому суд
обґрунтовано стягнув вказану суму на його користь.

На час звільнення ОСОБА_1 з роботи
відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та не було проведено з
ним остаточний розрахунок, отже суд на законних підставах стягнув з відповідача
на його користь 2000
грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з листопада 2004 р. по квітень 2005 p., виходячи з
заробітної плати на час звільнення 400
грн.

Суд на законних підставах відмовив
позивачу у задоволенні його вимог про стягнення середнього заробітку по
день отримання ним заборгованої зарплати, оскільки було встановлено, що травня
по жовтень 2005 р. він
відмовлявся отримувати заборговану
зарплату, бо не погоджувався з її розміром, чого позивач сам не
заперечував під час розгляду справи.

Доводи апелянта про те, що в основу розрахунку середнього
заробітку за час затримки розрахунку
потрібно було покласти середній заробіток технолога, який отримував технолог,
що працював на цій посаді після його звільнення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно з
вимогами ст. 117 КЗпП України організація
повинна виплатити працівникові його середній заробіток.

Суд також обґрунтовано стягнув з відповідача на
користь позивача 419 грн. 33
коп. компенсації за втрату частини заробітку у зв'язку з порушенням
термінів її виплати. Доводи апелянта про те, що вказана сума компенсації
визначена судом    невірно,
спростовуються    зібраними    у
справі    доказами,    зокрема

4

висновками двох
аудиторських перевірок та доказами про отримання позивачем частини компенсації
заробітної плати в розмірі 104
грн. 02 коп.

Доводи апелянта про те, що суд
безпідставно відмовив у задоволенні його вимог про стягнення не донарахованої
заробітної плати за роботу в нічний час в період його роботи на посаді технолога та заробітної плати за листопад 2004 р. не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки позивач не надав суду доказів про його роботу в нічний час і судом при
перевірці його доводів в цій частині вимог такі докази не
встановлені. Стосовно заробітної плати за листопада 2004 р., то судом було
встановлено, що в цьому місяці він на роботу не виходив, тому заробітна плата
йому не нараховувалась.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про безпідставну відмову у задоволенні його вимог про не
донарахування йому заробітної плати за 2004 p., зважаючи на те, що судом було
встановлено, що згідно з наказом від 4 листопада 2003 р. в період з 1 січня по 1 вересня 2004 р. на підприємстві було встановлено
неповний робочий день і відповідно зменшено розмір заробітної плати.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач 4 вересня 2006 р. подав до суду додаткову позовну заяву, в якій
просив вважати вказаний наказ незаконним та стягнути недоплачену йому заробітну
плату. Однак в заяві від 16 жовтня 2006
р. ОСОБА_1 просив суд повернути йому цю додаткову позовну заяву без
розгляду.

Не погоджуючись з розміром стягнутої судом
моральної шкоди, апелянт не навів переконливих доказів про необґрунтованість
визначеної судом суми.

Не надав позивач переконливих доказів і про
понесені ним судові витрати у справі, тому і в цій частині його вимог суд обґрунтовано
відмовив у їх задоволенні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

А тому керуючись
ст. ст. 307, 308, 314,
315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення
Уманського міськрайонного суду залишити без змін.

Ухвала судової палати може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту
її проголошення.

Головуючий

Судді