Справа №2-281/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24
травня 2007 року                                                                                            м.
Хорол

Хорольський
районний суд Полтавської області в складі:

головуючого -
судді Карпушина Г.Л.

при секретарі -
Корнет В.М.,

розглянувши  у
судовому  засіданні  в  залі  суду
м.   Хорол  цивільну
справу  за позовом ОСОБА_1 до
Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області,  Хорольської районної державної адміністрації
Полтавської області, Хорольської районної ради Полтавської області, про
визнання права власності на земельну частку (пай), третя особа - виробничий
сільськогосподарський кооператив «імені Шевченка» с. Грушине Хорольського
району Полтавської області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1  звернувся до суду з даним
позовом до Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області,
Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, Хорольської
районної ради Полтавської області, про визнання права власності на земельну
частку (пай), третя особа - виробничий сільськогосподарський кооператив «імені
Шевченка» с Грушине Хорольського району Полтавської області, вказавши, що він
був членом колективного сільськогосподарського підприємства «імені Шевченка»
Хорольського району, правонаступником якого є ВСК «ім. Шевченка» с Грушине
Хорольського району, з 29 березня 1989 року по 30 січня 1996 року. Факт
членства позивача в КСП «імені Шевченка» на момент розпаювання земель
доводиться записами в трудовій книжці, довідками ВСК «імені Шевченка» та
первинними документами.

Під час
розпаювання землі в господарстві, яке проходило 14 грудня 1995 року, що
доводиться довідками ВСК «імені Шевченка» Хорольського району № 104 від
27.02.2007 року та № 105 від 27.02.2007 року, позивача безпідставно не було
включено в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Підставою не
включення його до списків стало рішення загальних зборів КСП, відповідно до
якого було вирішено не включати в списки осіб, які не виробили щорічного
трудового мінімуму. На думку позивача дане рішення є незаконним та грубо
порушує його права, оскільки він хоча і не вироблював трудового мінімуму, але
був членом КСП та мав право на земельну частку (пай).

Згідно
довідки відділу земельних ресурсів Хорольської районної державної адміністрації
Полтавської області розмір земельної частки (паю) по КСП «ім. Шевченка»
Грушинської сільської ради Хорольського району становить 5,49 умовних
кадастрових одиниць вартістю 68176 грн. 49 коп.

Враховуючи,
що на період паювання земель ВСК «імені Шевченка» Хорольського району позивач
дійсно був членом вказаного кооперативу, відповідно до вимог Указу Президента
України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і організаціям», то він має право на
земельну частку (пай) розміром 5,49 умовних кадастрових одиниць.

Позивач
вважає, що ним пропущено строк позовної давності з поважної причини, оскільки
після розпаювання земель він неодноразово звертався до правління ВСК «ім.
Шевченка» Хорольського району Полтавської області та Грушинської сільської ради
Хорольського району із заявами про включення його до списку пайовиків, що
доводиться довідкою ВСК «імені Шевченка» № 104 від 27.02.2007 року та копіями
самих заяв, але йому постійно обіцяли вирішити вказане питання, а також у
зв'язку з відсутністю належної правової освіти. При цьому позивач не
заперечував про ти того, що він після розпаювання земель постійно проживав на
території сільської ради та йому було відомо про те, що його односельці
поновлювали свої права на земельні частки (паї).

В
останнє судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, але подав заяву, в якій
прохав справу розглядати у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі.
На попередніх засіданнях дав пояснення наведені в описовій частині рішення.

Представник
позивача ОСОБА_3 підтримав думку позивача.

Представник
відповідача Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області
Недосвітій Юрій Павлович позовні вимоги не визнав. При цьому пояснив, що в
трудовій книжці позивача відсутні печатки КСП «ім. Шевченка». Запис про
звільнення з членів КСП «ім. Шевченка» скріплений печаткою ВСК «ім. Шевченка»,
сфальсифіковано підпис тодішнього голови правління СВК «ім. Шевченка» ОСОБА_4.
Із 7 років роботи в колгоспі позивач 4 роки не виконував річного мінімуму
трудової участі в громадському господарстві без поважних причин. Не було його
виконано і в 1995 році. Це дало підстави для звільнення ОСОБА_1 за прогули.
Первинні документи подані позивачем також в повній мірі не підтверджують записи
в трудовій книжці. Вищевикладене дає підстави поставити під сумнів докази, що
підтверджують факт членства позивача в КСП. Крім того, підставою для відмови в
позові є пропуск позивачем строку позовної давності без поважних причин. Слід
також сказати, що виділити землі позивачу із земель запасу також не можливо,
оскільки дані землі знаходяться у державній власності та паюванню не
підлягають.

Представник
відповідача Грушинської сільської ради Хорольського району сільський голова
Барило Станіслав Миколайович проти позову в цілому не заперечує, якщо на думку
суду є підстави, а щодо виділення позивачу паю із земель запасу вважає це не
можливим, оскільки дані землі знаходяться у державній власності та паюванню не
підлягають. Також представник пояснив, що після розпаювання було утворено
резервний фонд, який складав близько 200 га. На даний момент залишок резервного
фонду складає 3,0177 га., оскільки землю розподілено між людьми, які довели
своє право на земельну частку (пай), в тому числі і через суд.

Представник
співвідповідача Хорольської районної ради Полтавської області підтримав думку
відповідачів та вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення
у зв'язку з недоведеністю останнім права на земельну частку (пай), закінченням
строків позовної давності та безпідставністю вимог в частині виділення паю із
земель запасу.

Представник
третьої особи ВСК «імені Шевченка» Хорольського району Полтавської області
Семенець Михайло Васильович не заперечував проти позовних вимог. При цьому
пояснив, що дійсно позивач на момент розпаювання був членом КСП «ім. Шевченка»,
а тому на його думку має право на земельну частку пай.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та подані докази, належно
оцінивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну частку
(пай) слід відмовити на підставі наступного.

Відповідно
до ч. 1 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами
місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Виходячи із видів земельних спорів, які вирішуються органами
місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, суд вважає, що спір, з яким звернувся позивач, слід вирішувати у
судовому порядку.

Судом
встановлено, що дійсно 14.12.1995 року на виконання Указу Президента України №
720/95 від 08.08.1995 року в КСП «ім. Шевченка» Хорольського району Полтавської
області проходило розпаювання земель, які перебували в колективній власності.

Відповідно
до наданих доказів: довідок правління ВСК «ім. Шевченка» від 27.02.2007 року,
копії трудової книжки позивача, пояснень позивача та третьої особи, ОСОБА_1
дійсно був членом КСП «ім. Шевченка» на час розпаювання земель.

Пунктом
2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995
року № 720/95, передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени
колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського
кооперативу, сільськогоспо­дарського акціонерного товариства, в тому числі
пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного
підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного Акта на право
колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних
кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства,
кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно
до ст. 1 Закону
України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають
громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України
набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай)
може бути встановлено в судовому порядку.

З огляду
на надані докази та норми закону, на думку суду, рішення загальних зборів
членів КСП «ім. Шевченка» Хорольського району Полтавської області від
14.12.1995 року в частині того, що вирішено не вносити до списків осіб, які
мають право на земельну частку пай, членів КСП, які пропрацювали на
підприємстві менше 3 років та які не виробили трудового мінімуму, є не законним
та прийнятим всупереч вимогам Указу Президента України «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну власність сільськогоспо­дарським підприємствам і
організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, тобто є таким, що порушує права
громадян.

Відповідно
до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом визнання їх прав.

Враховуючи
наведені вище докази та норми Закону, суд вважає, що позивач на момент
проведення розпаювання земель КСП «ім. Шевченка» Хорольського району
Полтавської області був членом даного підприємства та мав право на земельну
частку (пай) на рівних правах з іншими членами підприємства.

Відповідно
до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» громадянам, які мають
права на земельну частку (пай), земельні ділянки в натурі (на місцевості)
виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки
(паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території
відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних
площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути
виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу
чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Враховуючи
викладені вище позовні вимоги позивача в частині виділу йому земельної ділянки
(паю) із земель запасу також є обгрунтованими та такими, що ґрунтуються на
нормах закону.

Відповідно
до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно
до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Ст. 258 ЦК України
передбачено випадки встановлення спеціальної позовної давності.

Перевіркою
правовідносин, з якими звернувся позивач до суду, встановлено, що до них
застосовуються правила загальної позовної давності.

Відповідно
до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено,
що позивач довідався про порушення свого права на земельну частку (пай) після
проведення розпаювання, коли його фактично не включили до списків. Даний факт
доводиться поясненнями самого позивача, представників третьої особи та
відповідача - Грушинської сільської ради Хорольського району.

Відповідно
до ст. 267 ЦК України
заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно
до ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється: на вимогу, що випливає із порушення особистих
немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; на вимогу вкладника до
банку (фінансової установи) про видачу вкладу; на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; на

вимогу власника
або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування,
яким порушено його право власності або інше речове право; на вимогу
страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової
виплати (страхового відшкодування). Законом можуть бути встановлені також інші
вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Судом
встановлено, що в ході судового розгляду справи від усіх сторін до суду
надійшли заяви про сплив строку позовної давності. Оцінкою позовних вимог
позивача та причин пропуску строку позовної давності останнім встановлено, що
вони не відносяться до вимог, на які позовна давність не поширюється та не
можуть визнані поважними. На думку суду причини пропуску позивачем строку
звернення до суду носять суто суб'єктивний характер та цілком залежали від
бажання останнього, при цьому будь-яких причин об'єктивного характеру, які не
давали змоги останньому до звернення за захистом свого права взагалі чи
перешкоджали цьому, відсутні. Встановлений судом стан обставин справи та норми
закону дають всі підстави для відмови позивачу у позові у зв'язку із спливом строків
позовної давності.

Відповідно
до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати.

Зважаючи
на викладене вище та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги позивача про
стягнення на його користь судових витрат до задовлення не підлягають.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, 256-268 ЦК України,
ст. ст. 81, 152, 158 ЗК України, Указом Президента України «Про порядок
паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, Законом України
«Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам
земельних часток (паїв)», Постановою Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7
від 16.04.2004 року, суд, -

ВИРІШИВ:

В
задоволені позову ОСОБА_1 до Грушинської сільської ради Хорольського району
Полтавської області, Хорольської районної державної адміністрації Полтавської
області, Хорольської районної ради Полтавської області, про визнання права
власності на земельну частку (пай), третя особа - виробничий
сільськогосподарський кооператив «імені Шевченка» с. Грушине Хорольського
району Полтавської області -відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Рішення
може бути оскаржено шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення в
10-денний термін з моменту його оголошення до Хорольського районного суду
Полтавської області та подання апеляційної скарги в судову палату по цивільних
справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд
протягом двадцяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження рішення.