Справа № 2-211/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 травня 2007 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі                               Тростянчук
Т.В.

з участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Нарбута О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом    ОСОБА_1    до    ВАТ
"Луцьке
ремонтно-транспортне підприємство"про стягнення заробітної плати,

встановив:

11.07.2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВАТ "Луцьке
РТП" про стягнення заробітної плати вказавши
на ті обставини, що з 24.12.2004 року працював на посаді генерального директора ВАТ "Луцьке ремонтно-транспортне
підприємство".

Згідно наказу № 37 а-к від 20 березня 2006 року позивача було звільнено з
посади генерального директора підприємства
згідно ст. 36 п.8 КЗпП України за умовами контракту.

Позивач вказав, що при звільненні йому не виплачено заробітну плату за
січень-лютий 2006 року, яку просив
стягнути з відповідача у примусовому порядку. До стягнення підлягає
2251,95 грн. за січень і 2266,04 грн. за лютий 2006 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги збільшив, просив стягнути також
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що становить
31435,87 грн., просив поновити пропущений строк звернення до суду.

Представник позивача вимоги
підтримала з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача Нарбут О.М., не визнавши позову, пояснила, що
заборгованості перед позивачем підприємство не має. Позивач був матеріально-відповідальною особою. Згідно рішень господарського суду
на ВАТ "РТП" було накладено штрафні
санкції і відповідно до гл.9 КЗпП України заробітна плата позивача пішла на покриття збитків. Крім того позивачем пропущено строк
звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений ст.233
КЗпП України, яка передбачає, що працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права. У позові проси відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. З КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від їх форм власності, виду діяльності і
галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором.

2

Ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в
тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого
права.

У разі порушення законодавства про оплату паці працівник має право
звернутися до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Позивача звільнено з роботи 18.03 2006 року, а звернувся в суд за захистом порушеного права 11.07 2006 року, тобто з порушенням
строку звернення до суду.

Однак, враховуючи ту обставину, що позивач після звільнення з роботи
звертався за захистом порушеного трудового права в Територіальну Державну
інспекцію праці, відповідь з якої отримав 17.04.2006 року,
відповідачем порушено законодавство про оплату праці, то суд вважає, що строк звернення до суду за вирішенням трудового спору,
передбачений ст.233 КЗпП України, пропущений
позивачем з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки, встановлені
колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок
часу, що не перевищує 16 календарних днів.

В судовому засіданні підтверджено, що сторони перебували між собою у
трудових відносинах.

На даний час звільнення позивача підприємство не виплатило йому 4517, 99
грн. заробітної плати, що підтверджено розрахунковими
листами за січень-лютий 2006 року, приписом Територіальної Державної
інспекції праці.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства, установи,
організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до
ст.117 КЗпП України у разі невиплати розрахунку в строки, передбачені ст.116 цього Кодексу, з вини власника
організація повинна виплатити працівникові середній заробіток за весь
час затримки розрахунку.

Відповідно до ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених
законодавством України. Відповідачем не представлено
доказів, що саме з вини позивача підприємству заподіяно матеріальну шкоду. Тим більше, що накази про відрахування із заробітної
плати позивача видані новим керівником підприємства уже після звільнення позивача з
роботи.

Згідно ст.238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про
грошові вимоги, крім вимог про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи
(ст.235), орган, який розглядає спір, має право
винести рішення про виплату працівникові належних йому сум без обмеження будь-яким строком. Враховуючи положення ст.ст. 238, 235
КЗпП України суд приходить до висновку про
задоволення грошових вимог позивача на час звернення з позовом до суду,
оскільки справа неодноразово відкладалася з вини позивача.

До стягнення підлягає крім
заробітної плати 9035,98 грн. (2258,99 х 4).

Середньомісячний заробіток становить 2258,99 грн., тому ця сума підлягає до
стягнення негайно.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 80, 84, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 32,
40, 43 Конституції України, ст.ст. З, 115,
116, 117, 127, 233, 234, 235, 238 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року "Про
практику розгляду судами трудових спорів", суд,~

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ "Луцьке ремонтно-транспортне підприємство" в
користь ОСОБА_1 4517 грн. 99 коп. заборгованості по
заробітній платі при звільненні з

3

роботи та
9035, 98 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, всього 13553,97 грн. ( тринадцять тисяч п"ятсот
п'ятдесят три грн. 97 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ВАТ "Луцьке ремонтно-транспортне підприємство" в доход
держави 135 грн.54 грн. (сто тридцять п"ять
грн.. 54 коп.) судового збору та в користь територіального управління державної
судової адміністрації в Волинській області 30 грн. (тридцять грн..) за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в
Луцькому міськрайонному суді.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 2258, 99
грн. підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом
десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.