УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2007 року                              Колегія суддів
судової палати в цивільних

справах апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

Головуючого:
Міщія О.Я., Суддів: Ткача З.Є., Гірського Б.О., при секретарі Заєць К.В., з участю ОСОБА_4, ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3на рішення Збаразького районного суду від 10 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_4до ОСОБА_1 про виділ майна із спільної власності та позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3до ОСОБА_4про визнання свідоцтва про право на спадщину
та свідоцтва про право власності недійсними, визнання реєстраційних посвідчень
недійсними та поділ майна колгоспного двору,

встановила:

В серпні 2005
року ОСОБА_4 пред'явила позов до ОСОБА_1 про виділ майна із спільної
власності, зазначивши, що їй належить 3/4 частини будинковолодіння,
розташованого в АДРЕСА_1, а відповідачці 1/4 частини. Однак відповідачка, разом
з членами своєї сім'ї, займає більшу частину будинковолодіння. Просила виділити
їй приміщення згідно плану будинковолодіння
: 1-2; 1-3; 1-4; 1-5; ¾ хліва; ¾ стодоли та ¾ льоху. Відповідачці залишити приміщення 1-1 та 1-6 і відповідні
частки в господарських будівлях.

Справа НОМЕР_42а- 1340 (2006 р)                                         Головуючий у 1 -й інстанції: Данилевич Н.А.

Категорія :  поділ будинковолодіння                                            Доповідач Ткач З.Є.

2

В квітні 2006 року
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 пред'явили позов
до ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1, виданого Збаразькою державною нотаріальною конторою 26 листопада 2002 року на ім'я ОСОБА_4,
свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 виданого
Збаразькою державною нотаріальною конторою від 22 листопада 2002
року на ім'я ОСОБА_4 про визнання недійсними реєстраційних
посвідчень на ОСОБА_4 та поділ майна колгоспного двору. Позивачі посилались на те, що станом на 15 квітня 1991 року спірне будинковолодіння зберігало статус колгоспного двору, членами якого були
вони та померлий у 1993 році ОСОБА_5, і кожний з них має право власності на 1/5 частку будинковолодіння. Просили провести поділ
будинковолодіння, виділивши ОСОБА_4 3/10 частин будинковолодіння, а їм 7/10 частин.

Рішенням Збаразького районного суду від 10 листопада 2006 року вирішено: « Позов ОСОБА_4до ОСОБА_1про виділ майна із спільної власності задовольнити. Виділити ОСОБА_43/4  частини житлового будинку з надвірними АДРЕСА_1
відповідно до частини 1 варіанту 4 заключения технічної експертизи від 25 лютого 2004
року, а саме:

1.  приміщення житлового будинку 1-2 площею 15,7 м.кв. вартістю 3088 грн.

2.
приміщення житлового будинку 1-3 площею 13,1 м.кв вартістю 3088 грн.,

3.
приміщення житлового будинку 1-4 площею 7,2 м.кв. вартістю 1417 грн.,

4.
приміщення житлового будинку 1-5 площею 14,8 м.кв. вартістю 3030 грн.,

5.  вхідна площадка вартістю 319 грн.,

6.
приміщення хліва літери «Б» 2-2 площею 19,4 м.кв. вартістю 1614 грн.,

- // -                        2-3 площею 19,3 м.кв. вартістю 1605 грн.,

7.    погріб літери «Пг» 4-1 площею 13,4 м.кв.»

Всього на суму 15137 грн.

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3до ОСОБА_4про визнання свідоцтва про право на
спадщину та свідоцтва про право власності недійсними, визнання реєстраційних посвідчень недійсними відмовити.

Виділити у власність ОСОБА_11/4 частин
житлового будинку з надвірними АДРЕСА_1 і провести реальний розподіл даного будинковолодіння,
виділивши ОСОБА_11/4 частини будинковолодіння
відповідно частину 2 варіанту 4 заключения технічної
експертизи від 25 лютого 2004 року, а саме:

1.  приміщення житлового будинку 1-1 площею 6,6 м.кв. вартістю 1298 грн.,

2.
приміщення житлового будинку 1-6 площею 15,7 м.кв. вартістю 3088 грн.,

3

вхідна площадка вартістю
138 грн.,
приміщення хліва літери «Б» 2-1
площею 11,1 м.кв.
вартістю 923 грн.
разом на суму: 5447 грн.

В решті
позову відмовити.

Для виконання цього варіанту ізольованого ОСОБА_4
заложити дверний пройом з приміщення 1-1 в приміщення 1-2 та пробити горищний люк з приміщення
1-4 на
горище.

ОСОБА_1заложити дверний пройом з
приміщення 1-1 в приміщення 1-4 та з приміщення 1-6 в прим імення 1-5 та демонтувати конвектор в приміщенні 1-2.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4301 грн. різниці
вартості їх частки.

Стягнути з ОСОБА_1 51 грн. сплаченого державного мита в користь ОСОБА_4, 103 грн. 37 коп. та 3 грн.47 коп. державного мита в дохід держави.»

В апеляційній скарзі просять рішення суду
скасувати, посилаючись на те, що суд не врахував докази по справи,
які стверджували їх належність до колгоспного двору, при поділі будинковолодіння не були
враховані встановлений порядок користування
будинковолодіння, майновий стан сторін, їх потребу вести господарство.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу і просила
рішення суду скасувати, пояснення ОСОБА_4, яка апеляційну скаргу не визнала і просила рішення суду залишити без зміни, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не піддягає.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом спору є будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1

ОСОБА_1, після смерті батька ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняла спадщину в розмірі 1/4
частини будинковолодіння, вступивши в оперативне управління спадковим майном.

ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності
на спадщину за законом від 26 листопада 2002 року, належить 1/4 частина житлового будинку та відповідна
частина надвірних будівель: кам'яний хлів, кам'яний погріб, дерев'яна вбиральня, дерев'яна стодола; та на
підставі свідоцтва про право власності від 22 листопада 2002 року, належить
1/2 будинковолодіння з відповідною частиною
надвірних будівель. Разом їй належить 3/4 частин будинковолодіння з відповідною частиною надвірних будівель.

На підставі вищевказаних правовстановлюючих
документів Збаразьким районним бюро технічної інвентаризації 02 грудня 2002 року видано реєстраційне посвідчення про внесення відповідного
запису в реєстрову книгу НОМЕР_4
за реєстровим НОМЕР_3

4

Підстав для визнання вищевказаних документів незаконними
не має, оскільки позивачі права власності на спірне будинковолодіння з членства
колгоспного двору не набули і їхні майнові права не порушені.

З матеріалів справи вбачається, що спірне
будинковолодіння станом на 1
квітня 1991 року
відносилось до колгоспного двору.

Відповідно до ст.
ст. 17, 18 Закону України «Про власність», та роз'яснень даних в п. 6. постанови
Пленуму Верховного Суду України, положення статей 17, 18 щодо спільної
сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в
дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той
законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право
власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року, не
втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

Суд
прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачі станом на 15 квітня 1991 року членами
колгоспного двору не були і не набули права спільної сумісної власності на
спірне будинковолодіння. Цей висновок ґрунтується на матеріалах справи.

З довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 червня та 25
червня 2006 року
вбачається, що ОСОБА_7 вибула із школи у 1989
навчальному році і назад була зарахована з 01 вересня 1992
року, ОСОБА_3 зарахований до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01 вересня 1992
року і протягом 1991
року в цій школі не навчалися.

З трудової книжки ОСОБА_1, її особистого листка про трудову діяльність та
її автобіографії, вбачається, що з 1989
року по серпень 1992
року вона працювала ІНФОРМАЦІЯ_3

З копії будинкової книги вбачається, що ОСОБА_1 в спірне будинковолодіння прибула 20 серпня 1992 року з Башкирської АССР.

З виписки погосподасрької книги за 1986 - 1990 роки вбачається,
що

відповідачі значаться ви бувшими із спірного господарства
з 10 серпня 1988 року

у зв'язку з вибуттям у Монгольську HP.

Суд дав належну оцінку вищевикладеним обставинам і прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що співвласниками спірного будинковолодіння є ОСОБА_4, якій належить 3/4 частини спірного
будинковолодіння та ОСОБА_1, якій належить 1/4 частина будинковолодіння.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна,
що є спільній частковій власності.

5

Задовольняючи позовні вимоги сторін суд правильно
провів поділ будинковолодіння відповідно до належних їм ідеальних долей та на
підставі висновків технічної експертизи від 25 лютого 2004 року про можливі
варіанти технічного поділу будинковолодіння, на застосування якої
сторони погоджувались.

Рішенням виконкому Колодненської сільської ради
НОМЕР_5 дано дозвіл на переобладнання
частини житлового будинку.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував
складений порядок користування, суперечить обставинам
справи, оскільки із пояснень сторін вбачається,
що апелянти фактично користуються приміщеннями як 1-1 так 1-6.

При виборі варіантів суд врахував як інтереси
позивачки так і інтереси відповідачів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що застосований варіант поділу господарських будівель перешкоджатиме її сім'ї
вести господарство є безпідставними,
оскільки частка в цих будівель їй виділена з урахуванням ідеальної долі в будинковолодінні і спосіб поділу
господарських будівель є незмінним у всіх варіантах експертизи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що
рішення суду ґрунтується на матеріалах справи,
відповідає вимогам Закону, а тому підстав для його скасування
не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3відхилити, а рішення Збаразького районного суду від 10 листопада 2006 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути оскаржена до Верховного Суду України
в касаційному порядку, протягом двох місяців з дня
проголошення, шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.