УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
листопада 2007 року                                                                                 м.
Феодосія

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого
судді:   Моісеєнко Т.І., суддів   Іщенка В.І.,
Полянської В. О., при секретарі:
Брежнєвій O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства „Придніпровська залізниця", третя особа - ОСОБА_2,
про визнання наказів неправомірними та поновлення на посаді, за апеляційною
скаргою Державного підприємства „Придніпровська залізниця" на рішення
Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ДП „Придніпровська залізниця", третя особа - ОСОБА_2,
про визнання наказів неправомірними та поновлення на посаді. Позовні вимоги
ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона працювала у відповідача на посаді інструктора
резерву провідників КПВД з 26 жовтня 2006 р. і наказом № 209 від 05 березня
2007 р. з нею був розірваний трудовий контракт у зв'язку з неналежним
виконанням позивачкою своїх посадових обов'язків, а наказом № 192/ос від 10
квітня 2007 р. була переведена на посаду бригадира цеху МДМ з 20 березня 2007
р. Зазначений наказ позивачка вважає неправомірним, оскільки не має відповідних
кваліфікаційних знань для виконання обов'язків, передбачених посадою бригадира,
що, у свою чергу, може слугувати причиною її звільнення через невідповідність
займаній посаді, крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що її згоди на
переведення на іншу посаду адміністрація ДП «Придніпровська залізниця» не
отримувала.

Рішенням
Совєтського районного суду АР Крим від 16 липня 2007 р. позовні вимоги ОСОБА_1
були задоволені: визнані незаконними та скасовані накази № 209 від 05 березня
2007 р. та № 192/ос від 10 квітня 2007 р., ОСОБА_1 поновлена на посаді
інструктора резерву провідників за умовами контракту № 2 від 26 жовтня 2006 р.
і в цій частині рішення суду допущено до негайного виконання, стягнуто з ДП
«Придніпровська залізниця» державне мито у розмірі 17 грн. та витрати на ІТЗ -
07 грн. 50 коп.

ДП «Придніпровська залізниця» не погодилося з рішенням суду першої
інстанції

та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове
рішення

скасувати та ухвалити по справі нове, яким відмовити у задоволенні позовних
вимог

Справа № 22-ц-1648-Ф/07р.

Головуючий у першій інстанції Кудряшова A.M.

Суддя - доповідач Іщенко В.І.

ОСОБА_1 В
обгрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування судом
норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин
по справі і надання неналежної правової оцінки доказам, які надавалися
апелянтом.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга ДП «Придніпровська залізниця» не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що накази
відповідача № 209 від 05 березня 2007 р. та № 192/ос від 10 квітня 2007 р. є
неправомірними і при їх винесені ДП «Придніпровська залізниця» були порушені
норми трудового законодавства України, при цьому судом першої інстанції були
враховані положення Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами
трудових спорів» та інші положення, які регулюють спірні правовідносини.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки судом правильно
встановлені фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин і
ухвалене судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального
закону.

З
матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2006 р. між ОСОБА_1 та КПВД ДП
«Придніпровська залізниця» був укладений трудовий контракт строком дії з 27 грудня
2006 р. по 27 грудня 2007 p.,
відповідно до якого позивачка обіймала посаду інструктора резерву
провідників. Наказом начальника КПВД ДП «Придніпровська залізниця» № 209 від 05
березня 2007 р. вказаний трудовий контракт з ОСОБА_1 був розірваний через
неналежне виконання останньою своїх посадових обов'язків, а наказом № 192/ос
від 10 квітня 2007 р. позивачка була переведена бригадиром цеху МДМ з 20
березня 2007 р.

Відповідно
до ст.21 ч.3 КЗпП України трудовий контракт є особливою формою трудового договору,
в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в т.ч.
матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника,
умови його розірвання, в тому числі достроково, можуть встановлюватися за
згодою сторін.

Розділом
«Зміни, припинення та розірвання контракту» зазначено, що трудовий контракт № 2
від 26.10.2006 р. припиняється, зокрема, з ініціативи роботодавця до закінчення
строку дії контракту у випадках передбачених законодавством (ст.ст.41, 41 КЗпП
України) та цим контрактом, а додатковими підставами для розірвання контракту є
грубе порушення Посадової інструкції інструктора резерву провідників і в даному
випадку звільнення проводиться за ст.36 п.8 КЗпП України.

П.22
Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів»
встановлено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за
порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно
виявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП України і п.1
ст.41 КЗпП України, чи були до держані, передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП
України, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

З матеріалів справи, зокрема з наказу № 42 від 19 лютого 2007 p., вбачається, що
ОСОБА_1 була оголошена догана за неналежний інструктаж провідників поїздів,
через що провідник поїзду 203 сполученням Москва-Феодосія провозив у своєму
вагоні 13 безквиткових пасажирів, а провідник вагону поїзду № 98 сполученням
Керч-Феодосія-Москва провозив без належного оформлення 1100 квітів. При цьому
судом першої інстанції встановлено, що під час проведення інструкції з
провідниками зазначених поїздів ОСОБА_1
відповідно до наказу № 1596 від 14 грудня 2006 р. знаходилася у щорічній
відпустці, тобто на той час не могла здійснювати контроль

поїздної бригади
перед рейсом, а крім того при розгляді справи було встановлено, що провідникам
відповідних вагонів були відомі вимоги інструкції. Наказом № 58 від 05 березня
2007 р. позивачці була оголошена догана за невиконання своїх обов'язків з
проведення інструктажу провідників, в результаті чого у вагоні поїзду № 98
Керч-Феодосія-Москва під час проведення митного контролю працівниками митної
служби в оглядовому люку труб опалення було знайдено 13 пакетів з речовиною
рослинного походження, однак, і в даному випадку судом першої інстанції було
встановлено, що причетність працівників поїзду до провозу зазначеної речовин
встановлено не було і будь-яких протоколів стосовно працівників поїзду не
складалося.

Відповідно
до ст.149 ч.2 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Підставою
для розірвання трудового контракту з ОСОБА_1 відповідно до наказу № 209 від 05
березня 2007 р. стало порушення нею своїх посадових обов'язків, що мало місце
30 грудня 2006 p., 02 січня 2006 p., 21
лютого 2006 р., за що вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності і
їй були оголошені догани.

На думку
колегії суддів, наказ № 209 є неправомірним, оскільки інших підстав для
розірвання з позивачкою трудового договору зазначений наказ не містить, а за
попередні порушення своїх обов'язків ОСОБА_1 вже притягувалася до
дисциплінарної відповідальності.

Що
стосується рішення суду першої інстанції в частині визнання неправомірним
наказу № 192/ос від 10 квітня 2007 р., то і в даному випадку колегія суддів
погоджується з ним. З зазначеного наказу вбачається, що підставою для
переведення ОСОБА_1 на іншу посаду стало притягнення її до дисциплінарної відповідальності
чотири рази протягом року, що свідчить про невиконання з її боку посадових
обов'язків і тому з урахуванням систематичного характеру порушень наказом № 209
трудовий контракт з ОСОБА_1 розірвано, проте, у зв'язку з тим, що позивачка є
одинокою матір'ю, на утриманні якої знаходиться дитина-інвалід, її було
переведено не іншу посаду. В результаті переведення ОСОБА_1 на іншу посаду -
бригадиру цеху МДМ, позивачка стала працювати за безстроковим договором, при
цьому був змінений характер і режим її роботи, що призвело до втрати нею
щорічної додаткової відпустки, а крім того, в даному наказі не зазначені
інтереси виробництва, за для яких відбулося це переведення, а також
керівництвом ДП «Придніпровська залізниця» не була отримана згода самої ОСОБА_1
на переведення.

Згідно
зі ст.32 ч.2 КЗпП України перевід на іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, а також перевід на роботу до іншого підприємства, в
установі, організації або до іншої місцевості, хоча б і разом з підприємством,
установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за
виключенням випадків, передбачених ст.3З цього Кодексу, та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Таким
чином, колегія суддів вважаючи рішення суду першої інстанції правильним та
обгрунтованим, таким, що ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального та
процесуального права, з належним урахуванням всіх суттєвих обставин по справі
та наданням належної правової оцінки доказам по справі, не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги ДП «Придніпровська залізниця» та скасування
оскаржуваного ним судового рішення.

На
підставі наведеного і, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315
Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати по
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Державного підприємства „Придніпровська залізниця" -відхилити.

Рішення
Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців
до суду касаційної інстанції.