У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18
квітня  2007 року                                                                                                                                                                                                                                                                                                      м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Гуменюка В.І.,

Волкова О.Ф., -

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2001 року ОСОБА_1. звернувся до суду із зазначеним позовом, в
якому вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року відповідачка позичила у нього 20000 грн.
до ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сімейні потреби, про що склала відповідну розписку.

Оскільки до ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2. коштів не повернула, позивач просив
стягнути з неї 20000 грн. в судовому порядку.

Під час розгляду справи ОСОБА_1. змінив позовні вимоги та просив стягнути з
відповідачки на свою користь 10000 грн. за договором позики, оскільки решту
коштів ОСОБА_2. повернула.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 травня 2002
року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено: постановлено стягнути з відповідачки
на користь позивача 10000 грн. суми боргу за договором позики.

19 лютого 2003 року державний виконавець відділу державної виконавчої
служби звернувся до суду першої інстанції із поданням про затвердження мирової
угоди, укладеної між ОСОБА_1. та ОСОБА_2.

Ухвалою судді Гайсинського районного суду Вінницької області від
ІНФОРМАЦІЯ_2 року затверджено укладену в процесі виконання рішення суду першої
інстанції мирову угоду сторін у справі. Визнано за ОСОБА_1. право приватної
власності на ½ частину
будинкуАДРЕСА_1 в м. Гайсині, прийнято відмову ОСОБА_1. від стягнення з
ОСОБА_2. 6500 грн. неповерненої суми боргу - з моменту реєстрації за ним в
органах технічної інвентаризації ½ частини вказаного будинку.

Ухвалою судді цього ж суду від 17 грудня 2003 року в задоволенні заяви
державного виконавця ОСОБА_3. про перегляд ухвали Гайсинського районного суду
Вінницької області від ІНФОРМАЦІЯ_2 року за нововиявленими обставинами
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 лютого 2004 року ухвали
судді суду першої інстанції від 26 лютого та 17 грудня 2003 року скасовано,
а                  ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
зобов'язано повернути один одному все отримане за мировою угодою від
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Визнано за ОСОБА_2. право власності на 1/1 частину будинку
АДРЕСА_2 в м. Гайсині.

У касаційних скаргах ОСОБА_1. та ОСОБА_2., просять скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції з залишенням в силі ухвали судді суду першої інстанції
від                    ІНФОРМАЦІЯ_2 року
про затвердження мирової угоди. При цьому заявники посилаються на порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог статті 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими. Касаційний суд
перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Статтею 341 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Під час касаційного розгляду виявлено порушення судами
обох інстанцій норм процесуального права, що вплинули на правильність зроблених
висновків, які свідчать про достатність підстав для скасування постановлених
судових рішень.

Суд першої інстанції, розглянувши заяву державного
виконавця про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, згідно
ухвали від 17 грудня 2003 року відмовив у її задоволенні на підставі статті
347-6 ЦПК України 1963 року.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції від                  17 грудня
2003 року та ухвалу цього ж суду про затвердження мирової угоди, виходив з
того, що місцевим судом не враховано, що на момент укладення мирової угоди щодо
спірної частини будинку існувала заборона на його відчуження згідно ухвали
судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2002 року,
постановленої в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2про стягнення боргу. При
цьому скасувавши ухвалу про затвердження мирової угоди апеляційний суд визнав
за ОСОБА_2. право власності на ½ частину будинку АДРЕСА_2 в м. Гайсині.

Таким чином суди розглянули заяву державного виконавця
державної виконавчої служби про перегляд ухвали суду про затвердження мирової
угоди без відповідних на те повноважень та передбачених процесуальним законом
підстав, оскільки діючим на момент розгляду справи ЦПК України не передбачав
право державного виконавця на звернення до суду з заявою про перегляд рішення
за нововиявленими обставинами.

Однак, статтею 352 ЦПК України (1963 року) передбачено
можливість розгляду судом заяви про укладення мирової угоди між сторонами в
процесі виконання судового рішення. За наслідками розгляду такої угоди судом
постановляється ухвала відповідно до правил статті 179 ЦПК України (1963 року)
про її затвердження або не затвердження такої угоди.

З матеріалів справи вбачається, що надіслана до суду
мирова угода між             ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. відповідала вимогам, визначеним у зазначеній статті            (а.с. 36). Право державного
виконавця на звернення до суду з відповідною заявою про затвердження мирової
угоди передбачалось законом, який діяв на час розгляду справи в суді (стаття
352 ЦПК України), при цьому процесуальна форма звернення державного виконавця
до суду з такою угодою не визначена процесуальним законом та Законом України
“Про виконавче провадження”.

Постановлені за
заявою державного виконавця про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали
судді від ІНФОРМАЦІЯ_2 року судові рішення постановлені за відсутністю на те
передбачених процесуальним законом підстав, оскільки державний виконавець не
мав повноважень та права на звернення до суду із заявою про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами, у зв'язку з тим, що таке право належить
лише сторонам у справі та іншим особам, права та інтереси яких порушувались
прийнятим судовим рішенням.

Таких повноважень для державного виконавця не передбачено
також і Законом України “Про виконавче провадження” в редакції, яка діяла на
момент ухвалення судових рішень в справі, в тому числі оскаржуваної ухвали суду
апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене оскаржувана ухвала апеляційного суду та ухвала судді
суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви державного виконавця
підлягають скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у прийнятті
заяви державного виконавця про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали
суду про затвердження мирової угоди.

Керуючись статтями 335, 336, 341 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного суду України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1та ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 грудня
2003 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 лютого 2004
року скасувати.

Відмовити у прийнятті заяви державного виконавця відділу державної
виконавчої служби Гайсинського управління юстиції Вінницької області ОСОБА_3.
про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали судді Гайсинського районного
суду Вінницької області від ІНФОРМАЦІЯ_2 року щодо затвердження мирової угоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В.Гнатенко

Судді:                                                                                   В.М.Барсукова

О.Ф.Волков

В.І.Гуменюк

І.С.Берднік