РІШЕННЯ

іменем України

м.Селидове                                                                                      18 травня 2007р.

Селидівський
міський суд Донецької області у складі: судді Владимирської І.М., при секретарі
Холстінкіній В.М.,за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом

ОСОБА_1 до територіальної громади Селидівської міської
Ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом  про
визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що її батькові ОСОБА_2 належав жилий будинок, розташований в
АДРЕСА_1 (згідно
договору купівлі-продажу від 23.09.1975
року, зареєстрованого нотаріусом Селидівської державної нотаріальної
контори , р.№ 2490) та грошові
внески на ім"я батька -
у ТВБВ №5484|015 м.Гірник ВАТ "Державний Ощадний Банк України" на
рахунку НОМЕР_1 та
компенсаційне нарахування до нього НОМЕР_2,
та вклад НОМЕР_3.

25 січня 1993
року помер батько позивача -
ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: жилого будинку,
розташованого в АДРЕСА_1,
та грошових внесків на ім"я батька - у ТВБВ №5484|015 м.Гірник ВАТ "Державний Ощадний
Банк України" на рахунку НОМЕР_1
та компенсаційне нарахування до нього НОМЕР_2,
та вклад НОМЕР_3.

А ні заповітних
розпоряджень на вклади, а ні заповітів батьком позивача зроблено не було.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька були позивач та її
мати ОСОБА_3- дружина померлого. Позивач спадщину після смерті батька не
приймала, с заявою
до нотаріальної контори не зверталась. Спадщину прийняла фактично дружина
померлого ОСОБА_2, вона мешкала на час відкриття спадщини у спадковому будинку,
здійнила ремонт будинку в встановлений законом шестимісячний строк,
користувалася майном, яке належало спадкодавцю. В встановлений законом строк у
нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не зверталась, тому що
вважала, що спадщину прийняла фактично і наявність у неї ощадних книжок та
документів на будинок свідчить про фактичне прийняття нею спадщини. Свідоцтво
про право власності на спадкове майно, вона не отримала.

09.11.2005
року мати позивача ОСОБА_3 померла.

2

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді
вищевказаного жилого будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та грошових
внесків на ім"я ОСОБА_2 -
у ТВБВ №5484|015 м.Гірник ВАТ "Державний Ощадний Банк України" на
рахунку НОМЕР_1 та
компенсаційне нарахування до нього НОМЕР_2,
та на рахунку НОМЕР_3,
яку померла прийняла ,
але свідоцтво про право власності на яку при житті не отримала. Право на
вказане спадкове майно має позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за
законом. Своєчасно у нотаріальну контору с
заявою про прийняття спадщини позивач не зверталась, однак спадщину
прийняла фактично, оскільки постійно мешкала у будинку як до смерті матері, так
і після її смерті, заяву про відмову від спадщини не робила. В видачі свідоцтва
про право власності на спадщину їй було відмовлено у зв" язку з тим, що
нею не була подана заява до нотаріальної контори про прийняття спадщини після
смерті матері, та крім того, в договорі купівлі-продажу жилого будинку була
допущена помилка в написі по українські по батькові покупця, вказано
„ІНФОРМАЦІЯ_1", в той час як правильно „ІНФОРМАЦІЯ_2". Тому вона
просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку
спадкування за законом після смерті її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_2

У судовому
засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вказала, що просить суд визнати за
нею право власності на жилий будинок ,
розташований в АДРЕСА_1,
та грошові внескі у ТВБВ №5484|015 м.Гірник ВАТ "Державний Ощадний
Банк України" на рахунку НОМЕР_1
та компенсаційне нарахування до нього НОМЕР_2,
та на рахунку НОМЕР_3
в порядку спадкування за законом.

Представник
відповідача у судове засідання не з"явився, але до суду надійшла письмова
заява, в якій позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно
визнають повністю, і просять справу заслухати в їх відсутність.

У судовому
засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що їй достовірно відомо, що батькові
позивача на праві власності належав жилий будинок за адресою АДРЕСА_1. Він сам, коли
був живий, казав їй, що будинок він купив у 1975 році у ОСОБА_5. Батьки позивача мешкали в вищевказаному
будинку постійно. Коли дід ОСОБА_2 (
батько позивача) помер у 1993,
в будинку залишилася мешкати мати позивача, вона десь до півроку з дня
смерті чоловіка зробила в будинку невеликий ремонт: побілила, покрасила вікна.
Вона користувалась усім майном, яке належало її чоловікові. Коли мати позивача
стала хворіти, з нею стала мешкати позивач. Восени 2005 року мати
позивача померла, ОСОБА_1
продовжує мешкати в будинку, вона здійснює догляд за будинком батьків,
ремонтує його, користується огородом.

У судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками позивача ( згідно свідоцтва
про народження 1У-УР №1968979
від 7.08.1963р.).

Жилий  будинок АДРЕСА_1 на
праві власності належав   батькові  позивача ОСОБА_2  (  по  російські

3

-ОСОБА_2)(
згідно Договору купівлі-продажу
від 23.09.1975 року,
зареєстрованого в Селидівській державній нотаріальній конторі 23.09.1975 року за реєстром
№2490, та
довідки БТІ м.Селидове від 19.03.2007
року). В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила, що саме батькові
позивача належав вищевказаний будинок. Вклади, які знаходяться у ТВБВ № 5484/015 м. Гірник ВАТ
«Державний Ощадний банк України» на рахунку НОМЕР_1 та компенсаційне нарахування до нього НОМЕР_2, та на рахунку НОМЕР_3 дійсно належали
ОСОБА_2( згідно копії ощадної книжки та відповіді ВАТ «Державного ощадного
банку» - філія
Селидівське відділення №5484
за №752 від 30.03.2007 року).

У судовому
засіданні також встановлено, що ОСОБА_2 помер 25.01.1993 р. (
згідно свідоцтва про смерть У1-НО №410136
від 26.01.1993 року) і
ОСОБА_3 померла 09.11.2005
р. (згідно свідоцтва про смерть 1-НО №
063851 від 09.11.2005
року).

У відповідності
зі ст. 529 ЦК України (1963 р.) спадкоємцями
першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 була його дружина ОСОБА_3 та його
донька - позивач
по справі.

У судовому
засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що після смерті ОСОБА_2
спадщину у вигляді вкладів та жилого будинку позивач не приймала, у
відповідності зі ст. 549
ЦК України (1963 р.) її
прийняла спадкоємець першої черги ОСОБА_2, яка фактично вступила в
розпорядження та володіння спадковим майном. Згідно довідки від 21.02.2007 року , наданої
Гірницькою міською радою, на день смерті ОСОБА_2 з ним за адресою АДРЕСА_1 постійно мешкала
ОСОБА_3. Свідок ОСОБА_4 засвідчила факт фактичного прийняття спадщини ОСОБА_2
після смерті ОСОБА_2

Після смерті
ОСОБА_3 спадщину у вигляді будинку та грошових внесків у відповідності з
вимогами ст.ст. 1261,1268
ЦК України прийняла спадкоємиця першої черги за законом- її дочка ОСОБА_1, яка постійно
проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку,
встановленого ст.1270 ЦК
України не заявила про відмову від неї.

Вказаний висновок
суду, окрім пояснень позивача та листа відповідача про згоду з позовом
ґрунтується на наступних доказах: поясненнях свідка ОСОБА_4, яка засвідчила, що
постійно на час смерті ОСОБА_2 з нею мешкала позивач, яка і продовжує мешкати в
спадковому будинку по теперішній час, також довідкою Гірницької міської ради
від 28.03.2007 року.

Крім того,
згідно листів другої Селидівської державної нотаріальної контори: спадкові
справи після смерті ОСОБА_2 та після смерті ОСОБА_2 не заводились, заповіти від
їх імені не посвідчувались.

Заслухав в
судовому засіданні пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи,
законодавство, що регулює дані правовідносини, суду вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно  ст.   328  ЦК України     право власності вважається  набутим

4

правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.529
ЦК України (1963р.)
при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя
та батьки померлого.

Згідно зі ст. 549 ЦК України (1963р.)
спадкоємець, прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном протягом шести місяців від дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст.564
ЦК України (1963р.)
якщо вкладник не зробив распорядження ощадній касі або банку, то в випадку
смерті вкладника його вклад переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Ст. 1261 ЦК України
передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти
спадкодавця.

Згідно зі
ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку,
встановленого законом, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до
ст.1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

З наведених
підстав суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на вклади,
які, зберігається в ТВБВ №
5484/015 м. Гірник ВАТ «Державний Ощадний банк України» на рахунку
13377 та
компенсаційне нарахування до нього НОМЕР_2,
та на рахунку НОМЕР_3,
на ім"я ОСОБА_2, та на жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_2

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 529,549,564
ЦК України (1963р.),ст.ст.328, 1261,1268,
1296 ЦК України, ст. ст. 213-215
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на вклади, які,
зберігається в ТВБВ №
5484/015 м. Гірник ВАТ «Державний Ощадний банк України» на рахунку
НОМЕР_1 та
компенсаційне нарахування до нього НОМЕР_2,
та на рахунку НОМЕР_3,
на ім"я ОСОБА_2, та на жилий будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Заяву про
апеляційне оскарження на рішення суду до Апеляційного суду Донецької області
може бути подано через Селидівський міський суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.