УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19 липня
2007 року                                                                                   м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого  - Вадовської Л.М. ,

суддів                                                     -
Ващенко Л.Г.,

Фадєєнко А.Ф.,

при
секретарі - Боднар М. М. ,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» про визнання договору довічного утримання
дійсним,  визнання права власності на
нерухоме майно,  позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  ОСОБА_3,  комунального підприємства «Одеське міське
бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості»,  за участю третіх осіб ОСОБА_4  ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове
майно,  витребування майна з чужого
незаконного володіння,  виселення,  вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 30 січня 2007 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.,  звернувшись 16 лютого 2005 року до суду з
вищеназваним позовом до КП «Одеське МБТІ та РОН»,  вказав,
що 21 листопада 2002 року уклав з ОСОБА_6 договір довічного
утримання,  за якимОСОБА_6 передала йому
у власність належну останній квартиру АДРЕСА_1,
а він зобов'язався довічно її утримувати. Посилаючись на те ,  щоОСОБА_6 від нотаріального посвідчення
договору ухилялась,  all
листопада 2004 року померла,  що
умови договору довічного утримання ним виконувались,  позивач просив визнати дійсним договір
довічного утримання від 21 листопада 2002 року,
визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати КП
«Одеське МБТІ та РОН» зареєструвати за ним вказану нерухомість (а.с. 4-5).

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
28 лютого 2005 року позов задоволено (а.с. 20-21).

7 червня
2005 року ОСОБА_1. належну йому на підставі рішення суду квартиру АДРЕСА_1
продав ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 71, 72,
73).

Справа №
22 ц - 3162 - 2007                                                             Категорія
14

Головуючий у
першій інстанції Андрухів В.В. Доповідач Вадовська Л.М.

Ухвалою
Приморського районного суду м.  Одеси від
7 липня 2005 року рішення Приморського районного суду м.  Одеси від 28 лютого 2005 року скасовано за
заявою ОСОБА_3 у зв'язку з нововиявленими обставинами (а.с. 22-23,  31).

5 травня
2005 року ОСОБА_3 звернувшись
до суду з позовом до Одеської міської ради,
а після уточнення вимог доОСОБА_1
ОСОБА_4. ,  ОСОБА_5,  вказала,
що 11 червня 2001 рокуОСОБА_6 склала на її користь заповіт,  а 9 лютого 2002 року між ними було укладено
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те,  що грошові кошти за придбану квартиру вона
передала ,  однак нотаріально угоду
посвідчено не було у зв'язку зі смертю ОСОБА_6,
позивач ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу,  укладений 7 червня 2005 року між ОСОБА_1. та
ОСОБА_4. ,  ОСОБА_5 ,  визнати дійсним договір купівлі - продажу
квартири від 9 лютого 2002 року між нею та ОСОБА_6,  визнати за нею право власності на квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 34-35,  45-46).

Позови
розглядались в одному провадженні.

ОСОБА_2,  яка 27 жовтня 2005 року вступила в справу як
третя особа з самостійними вимогами на предмет спору,  вказала,
що 2 листопада 2001 рокуОСОБА_6 склала на її користь заповіт на квартиру
АДРЕСА_1. Посилаючись на те,  що заповіт
є чинним,  що з заявою до нотаріальної контори
про прийняття спадщини звернулась,  однак
видачі свідоцтва про право спадщину перешкодило відчуження квартири
ОСОБА_1.,  ОСОБА_2 просила визнати за нею
в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1,  зобов'язати КП «Одеське МБТІ та РОН»
зареєструвати за нею вказану нерухомість,
виселити зі спірної квартири ОСОБА_3 та вселити її (а.с. 57-58,  276).

ОСОБА_1.
вимоги ОСОБА_2 не визнав,  вважаючи
обґрунтованими заявлені ним вимоги.

ОСОБА_3 вимоги ОСОБА_2 визнала.

КП «Одеське БТІ та
РОН» заперечень проти позовів не надано.

Ухвалою
Приморського районного суду м.  Одеси від
30 січня 2007 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3
закрито за відмовою останньої від позову (а.с. 292,  297).

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
ЗО січня 2007 року в позовіОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено,  визнано за ОСОБА_2. в порядку спадкування за
заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1,
зобов'язано КП «Одеське МБТІ та РОН» зареєструвати за ОСОБА_2. вказану
нерухомість,  ухвалено виселити зі
спірної квартири ОСОБА_3 та вселити ОСОБА_2 (а.с. 299-303).

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду першої інстанції
скасувати,  справу направити на новий
розгляд.

Неправильність
рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції,  заслухавши пояснення,  дослідивши докази,  колегія суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  в
апеляційній інстанції знайшли своє підтвердження такі факти та відповідні ним
правовідносини.

Квартира
АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу,  укладеного між
виконавчим комітетом Приморської районної ради і ОСОБА_6 та посвідченого 4
березня

1992
року державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори за
реєстровим номером 3-2168 (а.с. 9-10).

11
червня 2001 рокуОСОБА_6 склала на дому заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу
ОСОБА_7.,  яким заповіла належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с. 183).

2
листопада 2001 рокуОСОБА_6 склала в нотаріальній конторі заповіт,  посвідчений державним нотаріусом шостої
Одеської державної нотаріальної контори Гнатюк Т.А.,  яким заповіла належну їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_1ОСОБА_2 (а.с. 67).

ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_6
померла (а.с. 36).

Спірним
є договір довічного утримання,  який
згідно позовних вимог ОСОБА_1 було укладено між ним та ОСОБА_6 21 листопада
2002 року.

Відповідно
до  ст. 425 ЦК України в редакції 1963
року,  що діяв на момент виникнення
спірних відносин,  за договором довічного
утримання одна сторона,  що є
непрацездатною особою за віком або станом здоров'я,  передає у власність другій стороні будинок
(квартиру),  взамін чого набувач майна
зобов'язується надавати стороні,  яка
провела відчуження майна,  довічно
матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла,  харчування,
догляду,  необхідної допомоги.

Згідно
вимог  ст. 426 ЦК України в редакції 1963
року договір довічного утримання підлягав нотаріальному посвідченню із
зазначенням визначених за згодою сторін оцінки відчужуваного майна,  видів матеріального забезпечення,  що надаються набувачем майна,  їх грошової оцінки.

Договір
вважається укладеним,  якщо сторонами
досягнуто згоди по всіх істотних умовах ( ст. 153 ЦК України в
редакції 1963 року).

Пред'явивши
після смерті ОСОБА_6 позов про визнання договору довічного утримання
дійсним,  визнання права власності на
квартиру,  ОСОБА_1. послався на те,  що умови договору довічного утримання він
виконував,  а від нотаріального
посвідчення договору ухиляласьОСОБА_6 На підтвердження угоди ОСОБА_1. надав
копію договору довічного утримання,  за
твердженнямиОСОБА_1  підписаного ОСОБА_6
з власної волі останньої. Договір у присутності нотаріуса не складався та
відповідно ним не посвідчувався. Оригінал договору відсутній (а.с. 8).

Відповідно
до положень ч.2  ст. 47 ЦК України в
редакції 1963 року,  що діяв на час
виникнення спірних відносин,  якщо одна
із сторін повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди,  суд вправі за вимогою сторони,  яка виконала угоду,  визнати угоду дійсною за умови ,  що сторонами було досягнуто згоди за всіма
істотними умовами.

Згідно
вимог  ст. 44 ЦК України в редакції 1963
року письмові угоди підлягали підписанню особами,  які їх укладають.

ВідмовляючиОСОБА_1
в задоволенні позову,  суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов висновку,
що спірний договір довічного утримання не лише не відповідає вимогам
статей 153,  425,  426 ЦК України в редакції 1963 року,  що діяв на момент виникнення спірних
відносин,  а й не підписаний особисто
ОСОБА_6. ОСОБА_1. не надав належних і допустимих доказів наміру ОСОБА_6 укласти
з ним договір довічного утримання ,
доказів вільного волевиявлення ОСОБА_6 на таку угоду та досягнення між
ним та ОСОБА_6 згоди за всіма істотними умовами договору довічного утримання.
Судово-почеркознавчою експертизою (висновок № 10447/02 від 7 листопада 2006
року) спростовано твердження ОСОБА_1 про підписання наданого ним договору
довічного утримання особисто ОСОБА_6 Експертним шляхом встановлено,  що підпис від імені ОСОБА_6 у вигляді запису

«Толстова Е.»,  зображення якого міститься у наданій на експертизу
електрографічній копії «договору довічного утримання»,  складеного між ОСОБА_1. та ОСОБА_6 від 21
листопада 2002 року,  виконано не
ОСОБА_6,  а іншою особою з наслідуванням
почерку ОСОБА_6 (а.с. 8, 251-254, 255).

Кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається ,  як на
підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на
припущення.

ОСОБА_1.
обставини,  на які посилався ,  як на підставу заявлених ним вимог про
визнання дійсним договору довічного утримання,
визнання за ним права власності на квартиру,  не довів.

Висновки
суду першої інстанції щодо відмовиОСОБА_1 в позові відповідають обставинам
справи ,  ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права,
ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи
апелянта щодо порушень його процесуальних прав при призначенні та проведенні
почеркознавчої експертизи безпідставні. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1.
висновків наявної в матеріалах справи експертизи доказами не спростував.

Вирішуючи
спір ОСОБА_2,  суд першої інстанції
виходив з таких фактів та відповідних ним правовідносин.

Спадщина
після смерті ОСОБА_6 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання спадкодавця.
Спадкове майно складалося з квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_2
як особа,  визначена у складеному 2
листопада 2001 року ОСОБА_6 заповіті,
відповідно до ч.1  ст. 1223 ЦК
України в редакції 2003 року має право на спадкування після смерті ОСОБА_6
(а.с. 183). Заповіт посвідчено нотаріусом.
Заповіт є чинним.  Інших
спадкоємців не встановлено.

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
7 листопада 2005 року ОСОБА_2 визначено додатковий строк для подання заяви про
прийняття спадщини (а.с. 170-172).

На
підставі заяви ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 901/2005. Свідоцтво про право
на спадщину не видано у зв'язку з тим,
що на час звернення в нотаріальну контору за даними реєстрації КП
«Одеське МБТІ то РОН» власниками квартири значились ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5

Спір про
визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ,  укладеного 7 червня 2005 року між ОСОБА_1. та
ОСОБА_4. ,  ОСОБА_5,  вирішено в іншому провадженні. Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
12 квітня 2007 року вказаний договір купівлі-продажу квартири за позовом
ОСОБА_4. ,  ОСОБА_5 визнано
недійсним.  Рішення суду має чинність
(а.с. 362,  363-364).

Відповідно
до ч.5  ст. 1268 ЦК України в редакції
2003 року,  що діяв на час відкриття
спадщини,  незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадщина
відкрилася з дня смерті ОСОБА_6,  тобто
ІНФОРМАЦІЯ_1. З огляду на положення ч.5
ст. 1268 ЦК України спадщина з часу її відкриття належалаОСОБА_2 і без
згоди останньої була відчужена ОСОБА_1. та зайнята в подальшому ОСОБА_3

Задовольняючи
позов ОСОБА_2,  суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
визначився зі спірними правовідносинами,
норми матеріального права,  що
такі регулюють,  колом осіб,  прав та інтересів яких стосується вирішуваний
спір.

Доводи
апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

Колегія судців
підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись  ст. 303,
п.1 ч.1  ст. 307,   ст.
ст. 308,  313,  п.1 ч.1
ст. 314,   ст.  ст. 315,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м.  Одеси від
30 січня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.