УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді: Іващенко В.В. Суддів: Летягіної О.В.,
Дєдєєв Ю.С. При секретарі: Галіч Ю.Є.

розглянувши
у відкритому судову засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 24 січня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування, укладеного між позивачкою та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, недійсним
з моменту його укладення, при цьому просить повернути зазначену квартиру їй у
власність.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона 01.12.1986року народження залишилась
без батьків, до 2003року знаходилась в училищі соціальної реабілітації, потім
повернулась до постійного місця проживання у спірну квартиру.

06 березня 2004року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, від спільного
життя з яким має дочку ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

15 березня 2005року під впливом ОСОБА_5 і його матері, у період вагітності
під впливом обману вона змушена була оформити договір дарування з невідомою їй
раніше ОСОБА_2, по якому відповідачка отримала квартиру.

У наступному їй створили нестерпні умови проживання у м.Алушта, а після
розірвання шлюбу в грудні 2005року вона змушена з дитиною залишити квартиру. В
даний час проживає де прийдеться. Має важке матеріальне становище.

Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від
24.01.2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено та визнано договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засвідчений 15 березня 2005року
приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу (реєстрований
№546) недійсним з моменту укладення.

Повернуто у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано БТІ
м. Ялта провести відповідну правову реєстрацію.

Справа №
22-ц-2750/2007

Стягнуто з
ОСОБА_2 30 гривен за інформаційне - технічне забезпечення розгляду судової
справи в Ялтинському міському суді, та на користь держави судовий збір у
розмірі 100 гривень.

На зазначене
рішення суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скарга, в якій
просить скасувати рішення суду і постановити по справі нове рішення про відмову
в позові, посилаючись на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення
для справи. Апелянт вважає, що судом були порушені ст.ст. 192, 212 ЦПК України,
оскільки суд не задовольнив клопотання про виклик в якості свідка ОСОБА_5, від
якого стало йому відомо, що ОСОБА_1 під час вагітності створила план відчуження
та повернення квартири з метою заробітку грошей на цьому шляхом її відчуження
під час вагітності будь - якому, а потім її повернення на підставі не розуміння
своїх дій у зв'язку з вагітністю. Також суд не задовольнив клопотання про
виклик в якості свідка ОСОБА_7, між якою і ОСОБА_1 раніше укладалася розписка,
з котрої вбачається, що гроші у сумі 15900 гривень ОСОБА_7 були надані ОСОБА_1
за продану квартиру АДРЕСА_1, тобто, той ж самої квартири.

Крім того,
апелянт вважає , що суд не звернув уваги на той факт, що позивачка жодного разу
не звернулася до міліції чи до прокуратури з приводу небі то насильницьких дій
або обману її колишнього чоловіка та свекрові ОСОБА_5, не зобов'язав саму
ОСОБА_1 з'явитися до суду і дати пояснення.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши сторони, що з'явилися, проаналізувавши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Задовольняючи
позов, суд виходив з того, що договір дарування слід визнати недійсним як
укладеного внаслідок омани, а саме, позивачка знаходилася у хворобливому стані
безкоштовно передала квартиру ОСОБА_2 під впливом своїх родичів про надання в
наступному допомоги, поставила себе, ледве досягнувши повноліття, у край
скрутний стан, у тому числі позбавила жилої площі.

З такими
висновками не може погодитися колегія суддів і вважає рішення таким, що
постановлено з порушенням норм процесуального права.

У своєї позовної
заяві позивачка просила визнати договір дарування недійсним, з посиланням на
ст.230 ЦК України,
а саме, на укладення договору внаслідок омани з боку своєї свекрові ОСОБА_8 та
свого колишнього чоловіка ОСОБА_5.

Стаття 230 ЦК України
передбачає, що якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в
оману щодо обставин, які мають істотне значення 4.1 ст.229 цього кодексу,
такий правочин визнається судом недійсним.

З положень ч. 1
статті 229 ЦК України,
вбачається, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав і
обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного значення , крім випадків встановлених
законом.

Суд визнаючи
договір недійсним, посилався і на положення ст.230 ЦК України, і на
положення ст. 717 ЦК України,
тобто визнавав, що договір дарування був укладений, однак внаслідок омани вона
не розуміла наслідків цього, а також, що вона розуміла що дарує квартиру, однак
під цим мала на увазі, що ідеться про купівлю-продаж її частки квартири при
якої грошей вона не отримала.

Зі змісту
рішення суду, а також пояснень представника позивачки в судовому засіданні
Апеляційного суду слідує, що правочин, договір дарування, був здійснений
позивачкою, яка розуміла , що укладає саме договір дарування, однак зробила
це     в
зв'язку з тяжкимі обставинами   й
в край невигідних для

позивачки
умовах, тобто    фактично посилаються    на
правові наслідки    при правочині,
передбаченому ст.233 ЦК України.

Однак, колегія суддів вважає, що кожна стаття ЦК України, на яку
посилається суд в рішенні, суперечать один одному, так як в одному випадку
позивачка не розуміла яку саму угоди вона укладає, в іншому випадку вона
укладала саме договір дарування, так як до цього її понудили тяжкі обставини
і ще в одному випадку вона уклала договір дарування, хоча знала що укладає
договір купівлі-продажу, однак її обманули і не віддали гроші.

Відносно доводів, що позивачку ввели в оману слід звернути увагу на те, що
стаття 230 ЦК України
передбачає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в
оману, правочин визнається недійсним. Однак, позивачка посилається на те, що її
ввела в оману не сторона по угоді, а сторонні до угоди особи і доказів того, що
відносно цих осіб вона зверталася до правоохоронних органів з приводу омани,
позивачкою суду надано не було. До того ж, переконливих доказів того, що вона
знаходячись в стані вагітності не могла розуміти наслідків своїх дій по
укладанню договору, колегія суддів в матеріалах справи не знайшла.

Крім того, з матеріалів справи, пояснень сторін, вбачається, що позивачку
можливо ввели в оману ОСОБА_5 і ОСОБА_8, про що свідчать різні розписки, ці
особи отримували гроші від ОСОБА_2 від купівлі-продажу спірної частки квартири,
однак до участі в справи притягнуті вони не були.

З вказаного вбачається, що судом не встановлені підстави позовних вимог для
визнання договору недійсним і само рішення суду постановлено з посиланням на
припущення.

Також, задовольняючи позов суд визнав недійсним договір дарування 13
частки квартири, а повернув позивачці всю квартиру, тобто вийшов за межі
позовних вимог.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає рішення суду підлягаючим
скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, в силу статті 311 п5
ЦПК України.

Керуючись статтями 303,304,309,311 4.5,313,315,317,319 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 24 січня
2007 року скасувати.

Справу направити до суду першій
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання нею законною сили в касаційному порядку до Верховного
Суду України.