У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                          Григор'євої Л.І.,

суддів:                                     Гуменюка
В.І.,      Барсукової В.М.,

Данчука В.Г.,         Косенка
В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) “Будівельне підприємство -
№14”, третя особа - ОСОБА_2, про скасування наказу про переведення, поновлення
на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова
від 29 вересня 2006 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13
серпня 2007 року,

встановила:

У січні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що наказом ЗАТ “Будівельне підприємство - 14” від        1 грудня 2005 року № 42 його було
переведено з посади головного інженера на посаду начальника будівельної
дільниці, а наказом товариства від                        31 березня 2006 року №
10 він був звільнений з роботи на підставі                               п. 4 ст. 40 КЗпП
України за прогул без поважних причин.

Посилаючись на те, що переведення здійснено незаконно, без його згоди, а
прогул він не вчиняв,  був  відсутній
на  роботі  23 березня 2006 року до 11 год. з поважної
причини, оскільки виконував доручення директора, просив скасувати накази ЗАТ
“Будівельне підприємство - №14” від 28 листопада 2005 року № 41 та від 1 грудня
2005 року № 42, поновити його на посаді головного інженера, стягнути з
відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 9 червня
2006 року, і 3 тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від                                     29 вересня
2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано наказ ЗАТ “Будівельне
підприємство - 14” від 1 грудня 2005 року № 42 незаконним. У іншій частині в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 серпня 2007 року
рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 вересня 2006 року змінено:
позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконними накази ЗАТ “Будівельне
підприємство - №14” від 28 листопада 2005 року № 41 та від        1 грудня 2005 року № 42, у задоволенні
позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від                 29 вересня 2006 року, рішення
апеляційного суду Львівської області від             13 серпня 2007 року та передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального
права.

Установлено, що ОСОБА_1 працював у ЗАТ “Будівельне підприємство - №14” на
посаді головного інженера відповідно до наказу від 22 жовтня 2004 року № 5
(а.с. 38).

Наказом від 1 грудня 2005 року № 42 ОСОБА_1 переведено без його згоди на
посаду начальника будівельної дільниці (а.с. 4).

28 листопада 2005 року позивачу як головному інженеру ЗАТ “Будівельне
підприємство - №14” оголошено сувору догану згідно з наказом № 41 за
невиконання трудових обов'язків (а.с. 3).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 у частині переведення на іншу роботу та
застосування дисциплінарного стягнення, суди дійшли обґрунтованого висновку (з
урахуванням внесених апеляційним судом змін), що відповідно до ст. 32 КЗпП
України зазначене переведення є незаконним, а дисциплінарне  стягнення застосовано з порушенням ст. 149
КЗпП України.

При цьому суд дав належну оцінку наказам від 17 лютого 2006 року          № № 4к, 4кк як таким, що не впливають
на оцінку незаконності дій адміністрації при переведенні позивача та
застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Згідно з наказом від 31 березня 2006 року № 10 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника
будівельної дільниці на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня                23 березня 2006 року (а.с.
21).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, суди виходили з доведеності факту відсутності
позивача на роботі більше трьох годин без поважних причин протягом дня 23
березня 2006 року та законності його звільнення з посади начальника
будівельної дільниці на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Висновок суду про законність звільнення ОСОБА_1 з посади начальника
будівельної дільниці згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України  суперечить попереднім висновкам суду про
незаконність переведення позивача на цю посаду з посади головного інженера.

Визнавши незаконним переведення позивача на посаду начальника будівельної
дільниці, суд тим самим поновив дію попереднього трудового договору хоча і не
вирішив питання про поновлення його на посаді, яку він займав до переведення.

Крім того, не заперечуючи самого факту відсутності на роботі, ОСОБА_1  посилався на те, що в цей час виконував свої
службові обов'язки головного інженера поза межами розташування
підприємства.

Усупереч вимогам ст. ст. 212 - 214 ЦПК України суди належним чином доводи
позивача не перевірили, а наданим доказам оцінки не дали, хоча вони мають
суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки у разі виконання
працівником роботи, передбаченої трудовим договором, не на робочому місці, а в
іншому місці, навіть без дозволу на це роботодавця, не є прогулом у розумінні
пункту 4 ст. 40 КЗпП України, за яким працівник несе відповідальність за невиконання
трудових обов'язків у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин
(а.с. 47, 56, 82 - 82 зв, 95 зв).

Не можна також визнати законним звільнення працівника з посади, на яку він
був переведений без його згоди у разі визнання цього переведення незаконним.

Оскільки вирішення питання про стягнення середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди залежить від вирішення питання законності
звільнення позивача, судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 вересня 2006 року та
рішення апеляційного суду Львівської області від 13 серпня 2007 року скасувати
в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди, та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    Л.І. Григор'єва

Судді:
В.М. Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г.
Данчук

В.Й.
Косенко