У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

21 лютого  2007
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури
міста Києва, Апеляційного суду міста Києва та Державного казначейства України
про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду, за касаційними скаргами Державного
казначейства України та Управління Державного казначейства України у Черкаській
області, заступника прокурора міста Києва на рішення Придніпровського районного
суду м. Черкас від 5 грудня 2005 року та рішення Апеляційного суду Черкаської
області від 17 березня          2006
року, а також за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду
Черкаської області від 17 березня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2005 р. ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до Державного
казначейства України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Зазначав, що 29.10.2000 р. його було затримано, заарештовано й обвинувачено
прокуратурою Святошинського району м.
Києва у вчиненні ряду тяжких злочинів, зокрема - навмисного вбивства, і лише
17.07.2004 р. знято обвинувачення, коли Верховний Суд України залишив
виправдувальний вирок Апеляційного суду міста Києва від 20.01.2004 р. щодо
нього без змін. Всього  незаконне карне
переслідування відносно нього продовжувалось 1306 днів, з яких 1109 днів він
перебував під вартою.

За цей час він втратив: неодержану за місцем постійної роботи
середньомісячну заробітну плату в сумі 11310 грн.; неодержану винагороду за
трудовою угодою, укладеною 20.09.2000 р. між ним та ЗАТ “Коммат-2000” в сумі
401800 грн.; неотриманий прибуток від знецінення 12866 шт. акцій ВАТ
“Кіто”  на суму 759094 грн. та 2648 шт.
акцій ВАТ “Меблі-сервіс” на суму 167693 грн.; 1 % частки в статутному
фонді  ТОВ “АВМ-агро” на суму 170 грн.;
внесок в статутний фонд ЗАТ “Агрохім” в розмірі 25000 грн. і внесок в статутний
фонд ТОВ “Лофант” - 1200 грн.; вартість від знецінення його частки майна   в
ЗАТ   “Коммат-2000”   на
суму  77160  грн.;
кошти,  які  необхідні для погашення збитків належного
йому і ліквідованого ПП “Кванто” на суму 6200 грн.

Крім того члени його сім'ї за час його карного
переслідування витратили 76970 грн. на поїздки до органів слідства, прокуратури
і суду, зустрічі з працівниками цих установ та адвокатами, 46800 грн. - на
доставку і купівлю продуктів харчування, 89000 грн. - на оплату праці адвокатів
за надання юридичної допомоги.

Вважаючи, що незаконними арештом, утримуванням під вартою, обвинуваченням і
засудженням, проведенням незаконних слідчих дій - обшуків, вилученням особистих
речей, арештом особистого майна, акцій підприємства, неодноразовими
публікаціями у пресі про вчинені ним злочини, йому завдано матеріальної і
моральної шкоди, позивач, уточнивши позовні вимоги, остаточно просив суд
стягнути на його користь  з  державного
бюджету 2 739 607 грн. 95 коп.
матеріальної  шкоди  та 1 218 000 грн. моральної шкоди.

Судом до участі в справі залучено як співвідповідачів Прокуратуру міста
Києва та Апеляційний суд міста Києва.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від              5.12.2005 р. позов задоволено:
стягнуто на користь ОСОБА_1. з Державного бюджету України шляхом списання
коштів з рахунку Державного казначейства України 2 739 468 грн. 95 коп.
матеріальної шкоди та 1 218 000 грн. моральної шкоди, а всього - 3 957 468 грн.
95 коп.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 17.03.2006 р. рішення
місцевого суду змінено: зменшено суму відшкодування матеріальної шкоди до 502
110 грн. та моральної шкоди - до 500 000 грн., а всього до стягнення                         1 002 110 грн.

В обґрунтування касаційних скарг відповідачі Державне казначейство України та
Управління Державного казначейства України у Черкаській області, заступник прокурора
міста Києва посилаються на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим
ставлять питання скасування судових рішень.

ОСОБА_1. в касаційній скарзі просить змінити рішення апеляційного суду та
збільшити розмір відшкодування, посилаючись на невідповідність висновків суду
апеляційної інстанції фактичним обставинам справи та порушення норм
матеріального й процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню  з
таких підстав.

Вирішуючи справу суди виходили з наступних обставин.

29.10.2000 р. ОСОБА_1. було затримано працівниками міліції м. Києва  за вчинення адміністративного правопорушення,
а потім прокуратурою Святошинського району м. Києва - за вчинення тяжкого
злочину.

ОСОБА_1. було пред'явлено звинувачення, обрано міру запобіжного заходу у
виді утримання під вартою, по місцю його роботи та проживання були проведені
обшуки, а згодом справа направлена до суду.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 15.11.2001 р. ОСОБА_1. було визнано
винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 19 ч. 4, 17 ч. 2, 93 п.п. а, г,
е, 19 ч. 4, 145 ч. 2 КК України 1960 року та ст.ст. 27 ч. 3, 263 ч. 1 КК
України  2001 року і засуджено до 14
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою
власністю.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного
Суду України від 21.03.2002 р. цей вирок було скасовано, а справу направлено на
нове розслідування.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2004 р., залишеним без змін
ухвалою Верховного Суду України від 17.07.2004 р., ОСОБА_1. був визнаний
невинним та виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Таким чином, ОСОБА_1. незаконно перебував під карним переслідуванням 1306
днів, з яких 1109 днів перебував під вартою.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позивач на підставі
ст. 1176 ЦК України та Закону України “Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду” має право на відшкодування шкоди, завданої незаконним
обвинуваченням та засудженням, в повному обсязі заявлених вимог.

Змінюючи рішення місцевого суду та зменшуючи розмір майнового
відшкодування, апеляційний суд виходив з того, що згідно із Законом України
“Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду” відшкодуванню
підлягають тільки сума не отриманого заробітку за місцем роботи, сума заробітку
за трудовим договором, укладеним між ОСОБА_1. та ЗАТ “Коммат-2000”, та витрати
на юридичну допомогу; а витрати членів його сім'ї, пов'язані з їх поїздками до
органів слідства, прокуратури й суду, зустрічами з працівниками цих установ та адвокатами;
доставкою і купівлею продуктів харчування для передач позивачеві -
відшкодуванню не підлягають, оскільки відшкодування цих коштів не передбачено
чинним законодавством. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те,
що не підлягає відшкодуванню й неотримана вигода, яку мав би ОСОБА_1. від
продажу акцій, їх знецінення, через неотримання прибутків підприємствами,
моральне зношення обладнання, так як після винесення вироку суду, яким ОСОБА_1.
було виправдано, йому повернуті всі арештовані акції та інше майно, а прямий
причинний зв'язок між незаконними діями та вказаними позивачем наслідками
відсутній.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині відшкодування моральної шкоди,
суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що її зменшення буде
відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та відповідати
характеру та обсягу страждань, яких завдано ОСОБА_1. внаслідок їх тривалості,
вимушених змін у житті позивача та його виробничих стосунках, ступеню зниження
престижу і його ділової репутації та часу і зусиль, необхідних для відновлення
попереднього стану, заподіяних позивачеві незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, утриманням під вартою, проведенням обшуків,
арештом майна й незаконним засудженням.

Рішення апеляційного суду ґрунтується на матеріалах справи і відповідає
вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду” громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1)  заробіток  та
інші  грошові  доходи,
які  він   втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади  і
відсотки  по них, цінні папери та
відсотки по них, частка  у  статутному
фонді господарського товариства,
учасником  якого  був
громадянин,  та прибуток, який він
не отримав  відповідно  до
цієї  частки,  інші цінності),  конфісковане
або  звернене  в
доход  держави  судом, вилучене  органами
дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на  яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові  витрати та інші витрати, сплачені
громадянином;

4) суми, сплачені громадянином
у  зв'язку  з
поданням  йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Вирішуючи питання про стягнення суми неотриманого заробітку за місцем
роботи, суми винагороди за трудовим договором від 20.09.2000 р., укладеним між
ОСОБА_1. та ЗАТ “Коммат-2000”,  витрат на
юридичну допомогу, місцевий та апеляційний суд вірно керувались  нормами Закону України “Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду” та Положення про застосування цього
Закону, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної
прокуратури України, Міністерства Фінансів України від 04.03.1996 р. НОМЕР_1.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині відшкодування витрат, пов'язаних
з поїздками членів сім'ї позивача до органів слідства, прокуратури й суду,
зустрічами з працівниками цих установ та адвокатами; доставкою і купівлею
продуктів харчування для передач позивачеві, апеляційний суд дійшов вірного
висновку, що відшкодування цих витрат не передбачено чинним законодавством.

Висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для
відшкодування упущеної вигоди, яку мав би позивач від продажі акцій, їх
знецінення, не отриманих прибутків підприємства, морального зношення обладнання
відповідає вимогам п. 14 Положення про застосування Закону України “Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і суду”, оскільки після винесення вироку
суду, яким ОСОБА_1. виправдано,
арештовані акції та майно йому були повернуті.

Відповідно до ст.ст. 335, 337 ЦПК України, під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт заподіяння
позивачеві майнової і моральної шкоди та наявність підстав для її
відшкодування, передбачених Законом України “Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду”, а також Положенням про застосування Закону України “Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду”, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства
Фінансів України від 04.03.1996 р. НОМЕР_1.

Встановивши цей факт
та визначивши правовідносини, зумовлені встановленим фактом, апеляційний суд
правильно застосував правові норми, обгрунтовано змінив
рішення місцевого суду
та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, підстав
для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.
336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційні скарги Державного казначейства України та Управління Державного
казначейства України у Черкаській області, заступника прокурора міста Києва та
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 17 березня                          2006 року та змінене ним рішення
Придніпровського районного суду м. Черкас від 5 грудня 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді Верховного Суду України:

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін