У х в а л а

іменем   україни

26 грудня 2007 року                                            м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України у складі :

Головуючого - Сеніна Ю.Л.,

Суддів :             Левченка Є.Ф.,   Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,     Романюка Я.М.,

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві  та професійних
захворювань України в Петропавлівському районі про відшкодування моральної
шкоди,

в
с  т  а
н  о  в
и  л  а :

У
грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що з 1980 року працював на підприємствах
вугільної промисловості,  у 1999
та 2003 роках отримав виробничі травми і за висновком МСЕК йому було
встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим
каліцтвом, визнано інвалідом 3 групи; просив стягнути з відповідача 75000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Петропавлівського районного суду від 19 лютого 2007 року позов
задоволено частково, на користь постановлено стягнути на користь позивача 10000
грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня
2007  року рішення районного суду від 19
лютого 2007 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що під час виконання
трудових обов'язків позивача було травмовано, за висновком МСЕК від 30 березня
2004 року йому було встановлено втрату працездатності в розмірі 15%, при
повторному огляді у 2005 році - 35%,  а
тому він має право на відшкодування моральної шкоди і обов'язок по проведенню
такого відшкодування законом покладено на відділення  виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Петропавлівському районі; розмір відшкодування такої шкоди судом
визначено відповідно до встановлених фактів, обставин справи.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того,
що згідно п. 22 ст. 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007
рік” зупинено на 2007 рік дію абзацу четвертого
статті 1 (в частині  відшкодування
моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання
страхового випадку), підпункту “е” пункту 1 частини першої статті 21, частини  третьої статті 28; частини третьої статті 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності”.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” в редакції, що діяла до прийняття Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову
виплату за моральну шкоду за наявності факту  заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30,
34, 35 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у
тому числі виплати за моральну шкоду,
виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Встановлено, що 15% втрати
професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом було встановлено ОСОБА_1 вперше висновком
МСЕК від 30 березня      2004 року, його визнано інвалідом 3 групи.

Таким чином, право
на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності як
Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, так і Законом
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Також
відповідно до частин 1, 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними
чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

З урахуванням наведеного
апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин зворотну дію в
часі норм Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” і помилково
скасував ухвалене згідно з законом рішення суду першої інстанції про часткове
задоволення позову.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. 336
ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області  від 21 червня 2007 року скасувати і залишити в силі рішення Петропавлівського районного суду від 19 лютого
2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
Ю.Л.Сенін

Судді:                                                                                      Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк