Справа № 22ц- 5781-2007р.                            Головуючий
1 інстанції Шликов С.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П.

суддів Санікової
О.С. ,  Жданової B.C.

при
секретарі    Степаненко В.Б.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду міста Донецька від 21 березня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні
2006 року позивачка звернулась в суд з таким позовом до відповідача. Вона
посилалась на те,  що є власником
квартири АДРЕСА_1. Квартира АДРЕСА_2 в цьому ж будинку належить по праву
власності відповідачу ОСОБА_1 і
знаходиться поверхом вище безпосередньо над її квартирою.

Починаючи
з січня 2006 року по березень 2006року з квартири відповідача систематично
виливалась вода у ванній і туалетній кімнатах її квартири. Від чого вона
переносила стрес.  За допомогою житлового
органу виявилось,  що причиною затоплення
її квартири є пошкоджений сифон каналізації,
що знаходиться у перекритті стелі між її квартирою і квартирою
відповідача. Для усунення цієї течі необхідно було провести роботи по заміні
сифону,  для чого відкрити підлогу у
ванній кімнаті квартири відповідача. Останній проти цього заперечував і
відмовився від проведення ремонтних робіт.

У лютому
2006 року житловий орган по можливості провів ремонтні роботи по заміні
каналізаційного стояка з її квартири. Але після закінчення роботі теча знову
з'явилась,  а після декілька днів
збільшилась і вода з квартири відповідача почала текти більше ніж раніше. Потім
зірвалася відремонтована стеля. 6 березня 2006 року вона з цього приводу знову
звернулась до державної обласної адміністрації,
на вимогу якої житловий орган 7 березня 2006 року відключив подачу
холодної води відповідачу. 8 березня 2006 року до неї з'явився відповідач для
з'ясування причин відсутності холодної води і узнавши про причини,  почав її ображати,  погрожувати розправою,  а потім почав бити у її вхідні двері і пошкодив
їх. Неправомірними діями відповідача було пошкоджено її майно,  заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Вона
вимушена була звернутися у міліцію,
зазнавши стрес - у лікарню,
витрачала кошти на придбання ліків. Просила стягнути з відповідача
матеріальну шкоду - вартість двері 450 грн.,
витрати на лікування 75 грн. і на відшкодування моральної шкоди 8000
грн.,  судові витрати.

2

Рішенням
Київського районного суду міста Донецька від 21 березня 2006 року позовні
вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки
матеріальну шкоду 525.50 грн. - вартість дверей і витрати на лікування і на
відшкодування моральної шкоди 4000 грн.,
витрати по оплаті судового збору 59 грн.,  30 грн. - витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи і 100 грн. - вартість судової експертизи.

В
апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог через
те,  що воно суперечить вимогам закону і
матеріалам справи. Позивачка не довела в суді факту пошкодження майна
відповідачем.  Тому у суду не було
підстав для задоволення її позовних вимог.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення представників відповідача,
пояснення позивачки,  дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,  що скарга
підлягає частковому задоволенню,  рішення
суду в частині спору про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,  а також визначення загальної суми
стягнень,  - зміні,  виходячи з наступного.

Задовольняючи
позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними
діями відповідача позивачці заподіяно і матеріальну і моральну шкоду,  відповідальність за яку має нести
відповідачОСОБА_1

Вказаний
висновок суду є правильним,  таким,  що ґрунтується на доказах,  повно,
всебічно і об'єктивно перевірених в судовому засіданні.

Судом
встановлено,  що між позивачкою і
відповідачем по справі виникли неприязні стосунки внаслідок течі води з
квартири відповідача. Саме через такі стосунки відповідач 8 березня 2006 року
ображав позивачку,  висловлював їй
погрози і розбив вхідні двері її квартири.

Вказані
факти підтверджені в суді першої інстанції наданими сторонами доказами:
поясненнями свідків ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4,  актами ЖЄД №8 від 23
січня 2006 року,  3 березня 2006 року
(а.с.  16,  17),
постановами органів міліції про відмову у порушенні кримінальної справи
щодо ОСОБА_1 (а.с. 81-8286-87,
88-89,  90-91),  з яких видно,
що самеОСОБА_1
пошкодив майно позивачки при обставинах,
що вказані позивачкою.

Доводи
відповідача про те,  що вказані докази не
об'єктивні,  безпідставні.

Відповідно
до  ст.1166 ЦК України майнова
шкода,  заподіяна неправомірними
рішеннями,  діями або бездіяльністю
особистим майновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода,  заподіяна майну фізичної або юридичної
особи,  відшкодовується в повному обсязі
особою,  що її заподіяла.

Встановивши,  що матеріальну шкоду у зв'язку з пошкодженням
дверей квартири позивачки останній заподіяно неправомірними діями
відповідача,  суд на підставі  ст. 1166 ЦК України правильно поклав обов'язок по її відшкодуванню на
відповідача.

Вартість
пошкодженої двері суд визначив на підставі висновку спеціаліста (а.с.  20-24),
який не спростований відповідачем.

Доводи
скарги про те,  що суд не повно з'ясував
обставини,  що мають суттєве значення для
справи,  зробив висновки,  що не відповідають обставинам справи,  безпідставні.

Відповідно
до ч. 1  ст. 1167 ЦК України моральна
шкоди,  заподіяна фізичній особі
неправомірними рішеннями,  діями або
бездіяльністю,  відшкодовується особою,  що її заподіяла при наявності її вини,  крім випадків,  встановлених ч. 2  ст. 1167 ЦК України.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції
встановив,  що неправомірними діями
відповідача позивачці також заподіяно і моральну шкоду,  яку вона зазнала у зв'язку з пошкодженням
двері,  агресивною поведінкою відповідача,  яка безумовно потягнула за собою виникнення у
позивачки стресу і короткочасного розладу здоров'я. За таких умов суд першої
інстанції зробив правильний висновок про те,
що відповідно до ч.1  ст. 1167 ЦК

3

України
обов'язок по відшкодування моральної шкоди,
заподіяної позивачці,  має бути
покладений на заподіювача такої шкоди відповідача ОСОБА_1

Крім
того,  суд також встановив,  що короткочасний розлад здоров'я позивачки
змусив її звертатися по медичну допомогу і нести витрати на відповідні ліки. Відповідно
до ч. 1  ст. 1166 ЦК України суд
правильно поклав обов'язок по відшкодування вказаних витрат позивачки на
відповідача.

Разом з
тим,  із сумами,  що підлягають стягненню з відповідача на
користь позивачки як у відшкодування витрат на ліки,  так і на відшкодування моральної шкоди,  що визначені судом першої інстанції,  погодитися не можливо.

Суд
встановив,  що позивачка на ліки
витратила 75.50 грн. і вказану суму стягнув на її користь з відповідача. При
цьому суд посилався на чек товариства з обмеженою відповідальністю „Ваша
аптека",  ксерокопія якого
знаходиться на а.с.  28.

Дослідивши
вказаний доказ,  суд апеляційної
інстанції встановив,  що позивачка дійсно
купувала в зазначеному господарському товаристві товари на загальну суму 75.50
грн. Але що,  саме з цього чеку
встановити не можливо. Вказаний доказ підтвердив придбання позивачкою
ліків,  що вона вимушена була вживати у
зв'язку із стресом від дій відповідача,
тільки на суму 45.30 грн. Який товар нею був куплений на суму 30.20 грн.
встановити не можливо. І сама позивачка не може дати суду зрозумілі пояснення
щодо того,  які саме ліки вона купувала
на вказану суму.

За таких
умов необхідно зробити висновок,  що сума
витрат позивачки,  що підлягає стягненню
з відповідача у зв'язку з її лікуванням від стресу,  доказана тільки на 45.30 грн.,  а не на 75.50 грн.,  як вважав суд. Тому зазначену суду необхідно
зменшити.

Стягуючи
на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди суму у 4000 грн.,  суд в своєму рішенні не привів переконливих
мотивів необхідності стягнення з відповідача саме цієї суми. Таких переконливих
мотивів не привела і позивачка ні в суді першої інстанції,  ні в суді апеляційної інстанції. Разом з тим
судом встановлено,  що від неправомірних
дій відповідача,  що мали місце 8 березня
2006 року,  позивачка зазнала
короткочасний стрес,  який потягнув
короткочасний незначний розлад здоров'я. Негативних наслідків від такого стресу
не наступило,  порушене право позивачки у
зв'язку з пошкодженням майна поновлено шляхом стягнення з відповідача на її
користь вартості пошкодженої двері. У зв'язку з цим апеляційний суд
вважає,  що на відшкодування заподіяної
моральної шкоди необхідна менша сума,
ніж визначив суд. Тому зменшує суму стягнень до 1000 грн.

Таким
чином,  сума шкоди,  що заподіяна позивачці неправомірними діями
відповідача без врахування судових витрат,
понесених нею у зв'язку з порушенням цивільної справи,  складає 1495.61 грн,  а не 4838.10 грн.,  як визначив суд першої інстанції.

Розглядаючи
справу в зазначеній частині,  суд першої
інстанції зробив висновки,  що не
відповідають обставинам справи. Цей недолік відповідно до п. З ч. 1  ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни
рішення суду першої інстанції.

В іншій
частині рішення суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не
має. А доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального
права,  що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст. ст. 304,
307,  308,  309 ЦПК України,  апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково. Рішення Київського районного суду міста Донецька
від 21 березня 2006 року в частині спору про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди,  а також загальної
суми,  що підлягає стягненню
позивачці,  змінити.

4

Стягнути
з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 450 . 31 грн. - вартість
двері,  45.30 грн. - витрати на ліки і у
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.,
а разом 1495.61 грн.

В іншій частині
це ж рішення залишити без змін,
апеляційну скаргу відхилити.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу його проголошення і
може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду апеляційної
інстанції.