У Х В А Л А

Іменем  України

11 квітня 2007 року                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,

Берднік І.С.,

Косенка В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом відкритого акціонерного
товариства (далі - ВАТ) «Київський річковий порт» до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
м. Києва від 14 серпня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2005 року ВАТ  “Київський
річковий порт”  пред'явило  до ОСОБА_1 позов про стягнення збитків у
розмірі 381 096 грн.

Позивач зазначав, що в період з 17
лютого 2000 року до 23 вересня 2004 року ОСОБА_1 виконував обов'язки голови
правління ВАТ “Київський річковий порт”.

20 липня 2004 року відповідач від імені товариства з перевищенням
повноважень - без згоди спостережної ради - уклав із ТОВ “Нафтоінвест”
інвестиційний договір, за яким на позивача було покладено обов'язок від
власного імені та за дорученням ТОВ “Нафтоінвест” за рахунок його коштів
вчинити угоду (угоди) з метою будівництва обумовленого договором об'єкта
інвестування з подальшою його передачею ТОВ “Нафтоінвест”.

Позивач, посилаючись на те, що діями
відповідача йому заподіяно збитків, які складаються з різниці між собівартістю
об'єкта будівництва та сумою інвестицій, внесених ТОВ “Нафтоінвест”, просив на
підставі ч. 4             ст. 92 ЦК
України стягнути з ОСОБА_1 заподіяні збитки.

У процесі розгляду справи позивач збільшив свої вимоги до 642 316  грн., мотивуючи їх тим, що саме ця сума є
різницею між сумою понесених ним витрат на будівництво й сумою інвестицій.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2006 року ВАТ
“Київський річковий порт” у задоволенні позову відмовлено.

14 серпня 2006 року апеляційний суд м. Києва рішення суду першої інстанції
скасував і постановив нове рішення, яким стягнув із ОСОБА_1 на користь ВАТ
“Київський річковий порт” збитки  в  розмірі
385 920 грн.  та 1 700 грн. у
повернення державного мита.

У касаційній скарзі ОСОБА_1просить
рішення апеляційного суду  скасувати,
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Встановлено, що з 17 лютого 2000 року
до 23 вересня 2004 року ОСОБА_1перебував на посаді голови правління ВАТ
“Київський річковий порт”.

20 липня 2004 року відповідачем як
головою правління товариства підписано інвестиційний договір НОМЕР_1, за
умовами якого ВАТ “Київський річковий порт” зобов'язувалося за дорученням ТОВ
“Нафтоінвест” і за рахунок його коштів укласти угоду (угоди) з метою
будівництва вбудованого нежилого приміщення АДРЕСА_1, а ТОВ “Нафтоінвест”
зобов'язувалося забезпечити фінансування об'єкта та прийняти об'єкт у
власність.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 цього договору
вартість 1кв. м об'єкта (разом з ПДВ) складає 1 920 грн., а сума
інвестицій (разом з ПДВ) - 385 920 грн.

Відмовляючи ВАТ “Київський річковий
порт” у задоволенні позову,  суд першої
інстанції вважав, що підстави для покладення на відповідача матеріальної
відповідальності відсутні виходячи з недоведеності позивачем факту заподіяння
відповідачем збитків товариству у зв'язку з перевищенням ним повноважень
представника позивача при укладанні інвестиційного договору НОМЕР_1 від 20
липня 2004 року.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 92 ЦК України,
якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи
установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої
обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за
збитки, завдані ними юридичній особі.

Виходячи з аналізу цієї норми підставою
для покладення матеріальної відповідальності на особу чи осіб - членів
виконавчого органу юридичної особи є порушення ними своїх обов'язків щодо
представництва та заподіяння при цьому збитків юридичній особі, яку вони
представляли. Якщо орган юридичної особи є одноособовим, немає підстав для
висновку про те, що відповідна особа несе обов'язок по відшкодуванню збитків
відповідно до                ч. 4 ст. 92
ЦК України, оскільки солідарний обов'язок передбачає наявність хоча б ще одного
солідарного відповідача. У такому випадку особа може нести матеріальну
відповідальність згідно з нормами трудового законодавства.

Судом установлено, що договір укладено
відповідачем одноособово як головою правління товариства. Крім того, рішенням
господарського суду             м. Києва
від 28 грудня 2004 року, яке набрало законної сили, у справі № 12/472 за
позовом ВАТ “Київський річковий порт” до ТОВ “Нафтоінвест” про визнання
недійсним інвестиційного договору НОМЕР_1 від 20 липня 2004 року встановлено
дійсність даного договору та факт укладення цього договору відповідачем у межах
наданих йому повноважень відповідно до рішення зборів товариства № 5 від 19
липня 2004 року та з наступним ухваленням товариством цього договору, а відповідно
і дій відповідача при представництві інтересів товариства, що стверджується
прийняттям ВАТ “Київський річковий порт” інвестиційного договору до виконання
та внесенням  змін  до статуту
товариства  на  підставі
рішення   зборів  від 19 липня 2004 року про збільшення
повноважень голови правління на укладення договорів загальною сумою, що не
перевищує 500 тис. грн. Зазначеним рішенням установлено також факт внесення ТОВ
“Нафтоінвест” суми інвестиції на рахунок ВАТ “Київський річковий порт” (а.с. 86-92).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, в яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Оскільки обставини щодо правомірності
здійснення головою правління представництва ВАТ “Київський річковий порт” при
укладенні інвестиційного договору встановлені рішенням господарського суду, що
набрало законної сили, то зазначені обставини не підлягають доказуванню в
зазначеній справі, в якій бере участь та ж сама особа - ВАТ “Київський річковий
порт”, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із факту  здійснення
відповідачем представництва ВАТ “Київський річковий порт” при укладенні
договору в межах наданих йому повноважень і відсутності передбачених ч. 4 ст.
92 ЦК України підстав для покладення на відповідача матеріальної
відповідальності.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння збитків
діями ОСОБА_1 при здійсненні ним представництва товариства.

Скасувавши законне та обґрунтоване
рішення суду першої інстанції, апеляційний суд порушив норми процесуального й
матеріального права: ст. ст. 60, 61, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 22, 92 ЦК
України, у зв'язку з чим рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2006 року скасувати,
залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від                      13 квітня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                 В.М.
Барсукова

М.І. Балюк

І.С. Берднік

В.Й. Косенко