Справа №22-ц-3092007р.                            Головуючий у суді першої інстанції: Белоусов М.М.
Доповідач: Берзіньш B.C.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 січня 2007 року колегія судців судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в
складі:

Головуючого, судді: Дралло І.Г.

Судців: Берзіньш B.C.

М»ясоєдової Т.Н.

при секретарі   Дермоян Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Сімферополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, визнання права власності на
домоволодіння і земельну ділянку за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду М.Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 06 червня 2006 року та додаткове рішення цього суду від 11 вересня 2006 року,

встановила:

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, визнання права
власності на домоволодіння і земельну ділянку. Позовні вимоги
мотивовані тим, що після смерті її матері ОСОБА_3. та брата ОСОБА_4 залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки і домоволодіння АДРЕСА_1, дружина брата - відповідачка у справі, за братом, який був тяжко хворим, не доглядала,
матеріальної допомога не надавала, тому на підставі
ч.5ст.1224 ЦК України підлягає усуненню від права на спадкування і за позивачкою необхідно визнати право власності на
домоволодіння та земельну ділянку в цілому. Крім
того, вважає, що відповідачка зробила крадіжку її майна, тому просить
стягнути з неї заподіяну цим матеріальну та моральну шкоду у сумі 30 000грн.

Рішенням суду від 06.06.2006р. у задоволенні позову
відмовлено, додатковим рішенням від 11.09.2006р. з
позивачки стягнено 30грн. на інформаційно-технічне забезпечення.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить рішення суду
та додаткове рішення суду скасувати, посилаючись на те,
що рішення суду ухвалено з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права, які виразились в неповному з»ясуванні судом обставин справи, неналежну
оцінку доказів по справі, вважає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи. Стягнення додатковим рішенням витрат на ІТО необгрунтоване, оскільки
інформаційно-технічне забезпечення при розгляді справи не проводилось.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 проти них
заперечувала.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши
матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.303,308 ЦПК
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що

2

суд
першої   інстанції   ухвалив
рішення   з   додержанням
норм   матеріального   і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із необгрунтованності та недоказанності заявлених вимог. Такі висновки суду узгоджуються з
матеріалами справи та не суперечать діючому законодавству.

Так ст.1224ч.5 ЦК України, на яку посилається
позивачка в обгрунтування своїх вимог, передбачено, що за рішенням
суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий
вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно зі ст. 10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів,
наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

По справі встановлено, що 12 домоволодіння домоволодіння АДРЕСА_1 АРК належить позивачці ОСОБА_1 та інша 12 частина цього
домоволодіння належить на праві власності
відповідачці ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про
право на спадок за законом від 10.08.2001р.(а.с.49), рішенням Київського райсуду М.Сімферополя від 08.12.2005р., яким
розділено в натурі спірне домоволодіння між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ухвалою колегії суддів судової палати Апеляційного суду
АРК від 27.04.2006р., яким залишено без змін вищезазначене
рішення суду від 08.12.2005р.

Заявляючи вимоги про усунення відповідачки від права на спадкування та стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди,
позивачка не надала суду належних та допустимих
доказів в підтвердження своїх вимог. Зокрема в підтвердження того, що ОСОБА_4
знаходився в безпорадному стані та що відповідачка зробила крадіжку майна
позивачки.

Посилання апелянта на порушення положень ст.ст.29,1221,1269 ЦК України та ряду норм Цивільно-процесуального кодексу
України неспроможні, оскільки вимог про визнання
недійсним свідоцтва про право відповідачки на спадщину при розгляді цієї справи позивачка не заявляла, дій нотаріуса по видачі
цього свідоцтва не заявляла. Помилка суду першої інстанції у зазначенні нотаріальної
контори, яка видала ОСОБА_2
свідоцтво про право на спадок за законом, не привела до неправильного вирішення спору і не є підставою для
скасування рішення суду.

Не можуть бути взяті до уваги і посилання апелянта на виписку із історії
хвороби ОСОБА_4 НОМЕР_1 та пояснення свідків, оскільки зазначена виписка із
історії хвороби стосується знаходження
ОСОБА_4 на лікуванні у період з 18.01.1993р. по 22.01.1993р., та не містить доказів його знаходження у безпорадному стані;
ксерокопії письмових пояснень
ОСОБА_5.(а.с.38-39) не є належними та допустимими доказами; в судовому засідання 06.04.2006р. було задоволено
клопотання позивачки і оголошено перерву до 16.05.2006р. для надання
нею доказів по справі, клопотань про допит свідків, забезпечення доказів по справі в порядку, передбаченому ст. 134,137 ЦПК України, позивачка не
заявляла, що слідує із матеріалів справи, зокрема, протоколів судових засідань
(а.с.44,56), зауважень на які сторони не подавали.

Неспроможні і доводи апелянта про
незаконність додаткового рішення та клопотання
про звільнення від сплати держмита, оскільки ч. 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що до витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи відносяться витрати, пов'язані з інформуванням учасників
цивільного процесу про хід і результати розгляду справи, а також
витрати, пов'язані з виготовленням та видачею копій судових рішень і ці витрати
проводились; оскаржуваними рішеннями суду держмито з позивачки не
стягувалось.

3

Виходячи з наведеного, підстав для скасування рішень суду за доводами апеляційних
скарг немає.

Керуючись ст.ст.303,308 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду М.Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 06 червня 2006 року та додаткове рішення цього суду від 11 вересня 2006 року -залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців.