АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ     ОБЛАСТІ
Справа №22ц
- 6597/2006                                             Головуючий
судця у 1-й інстанції -Мороз В.П.
Категорія-19/20                                                                                       Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 січня 2007 року                                                                                м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області  в складі:

головуючого судді-                                               ПетренкоІ.О.,

суддів              -                                                     Болтунової Л.М., Лаченкової О.В.,

при секретарі -                                                     Шило
СЮ.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу по апеляційній скарзі Відкритого
акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі
Дніпропетровського обласного управління на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства
„Державний ощадний банк України" в особі Дніпропетровського
обласного управління до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди заподіяної
злочином в сумі 2353886,78 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006 року позивач звернувся
до суду з позовною заявою і просив суд постановити рішення, яким стягнути з
ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк
України" в особі філії -Дніпропетровського обласного управління заподіяну
шкоду в розмірі 2383886 грн. 78 коп..

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказав, що між ВАТ „Ощадбанк" в особі Дніпропетровського обласного
управління та ВКФ ТОВ „Гермес і Ко"
31 серпня 2000 року був укладений кредитний договір НОМЕР_1 про відкриття
останньому постійно відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування
2500000 грн. із сплатою відсотків в розмірі 30% річних, строком повернення до
31.08.2001 року. Строк повернення кредитних
коштів було пролонговано до 31.12.2001 року, згідно додаткової угоди
НОМЕР_2 до кредитного договору.(а.с.7-9)

В забезпечення
повернення кредитних коштів було укладено договори застави майна та договір
поруки.

ВКФ ТОВ „Гермес і Ко" не виконав
зобов'язання належним чином і Банк використав своє право на звернення стягнення
на заставне майно.

Приватним
нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 07.02.2002 року за реєстровим НОМЕР_3
було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок, що
знаходиться АДРЕСА_1, який належить відповідачу та автотранспорт і
сільгосптехніку, згідно вищевказаних договорів застави.(а.с.24)

Згідно
виконавчого напису від 07.02.2002 року за реєстровим НОМЕР_3 повинно бути
примусово стягнуто заборгованість у розмірі 2817374,61 грн. , в зв"язку з
чим ВДВС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, було
відкрито виконавче провадження Однак, в процесі виконання виконавчого надпису
було встановлено , що три комбайни КЗС-2000 , які являються забезпеченням
повернення кредитних коштів, не є власністю ВКФ ТОВ „Гермес і Ко" , а знаходяться
в користуванні товариства на підставі договору лізінгу від 17 липня 2000 року ,
укладеного з Дніпропетровською філією національного підприємства
„Украгролізінг", а тому товариство не мало право надавати в заставу
вищевказані комбайни , так як не було власником цих комбайнів , про що знав
директор ТОВ" Гермес
і Ко" ОСОБА_1
і ввів в оману Банк .

ВДВС Жовтневого
районного управління юстиції 4 березня 2003 року закрив виконавче провадження.
Однак, згодом виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису
від 7.2.2002 року за реєстровим НОМЕР_3 знову було відкрито 9 березня 2003 року

ОСОБА_1 та ВКФ
ТОВ „Гермес і Ко" 15 грудня 2003
року звернулися до Жовтневого районного суду з позовною заявою до ВАТ
„Державний ощадний банк України" в особі Дніпропетровського управління,
третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_2 і просили визнати договір
застави від 18 вересня 2000 року припиненим з 28 березня 2001 року ,а
виконавчий напис - частково недійсним.(а.с.43-46).

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2005 року цей позов
було задоволено і ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6
квітня 2006 року це рішення залишено без змін.

Однак, позивач
по даній справі вважає , що відповідач завдав шкоду Банку у розмірі 2383886
грн. 78 коп. і повинен відшкодовувати її , оскільки під час розслідування
кримінальної справи , яка була порушена по відношенню ОСОБА_1 СУ УУМВС України
в Дніпропетровській області за ст.
ст. 222 ч.2 , 366 ч.2 КК України , останній визнавав себе винним у скоєні
злочину , що стало підставою для припинення кримінальної справи по ст.хт. 7-1
п. 4 , 10 КПК України з передачею відповідача про даній справі на поруки
трудовому колективу ВКФ ТОВ „Гермес
і Ко". Оскільки
під час розслідування кримінальної справи Банк було визнано цивільним позивачем
, останній вважає , що є підстави для задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

В судовому
засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував , відповідач ці
вимоги не визнавав.

Рішенням
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року в
задоволенні позовних вимог ВАТ „Державний Ощадний банк України" в особі
Дніпропетровського обласного управління відмовлено.

В апеляційній скарзі
ВАТ „ Державний ощадний банк України" ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції і просить постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши
пояснення учасників процесу , вивчивши матеріали справи , законність та
обґрунтованість рішення суду , колегія суддів вважає , що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду залишити
без змін за наступними підставами.

Як вбачається з
матеріалів справи 31 серпня 2000 року між позивачем та ВКФ ТОВ „Гермес і Ко" було укладено
кредитний договір НОМЕР_1 про відкриття останньому відновлювальної кредитної
лінії з лімітом кредитування 2500000 грн. зі сплатою 30% річних строком
повернення до 31 серпня 2001 року , який було пролонговано до 31 грудня 2001
року , згідно додаткової угоди НОМЕР_2. Всього ВКФ ТОВ „Гермес і Ко" отримали
кредитних коштів на суму 2499990 ,83 грн. Частково заборгованість була погашена
, однак , на 4 лютого 2002 року вона складала 2815574,61 коп.

Для забезпечення
повернення кредитних коштів було укладено учасниками договору кредитування
також і договір застави майна НОМЕР_4 за реєстровим НОМЕР_5 ( ар. сп. 13-14),
договір поруки НОМЕР_4,(а.с. 11-12), договір застави майна від 06.04.2001
року,(а.с.15-16), договір застави майна від 26.04.2001
року,(а.с.17-19), договір застави майна від 08.05.2001 року.(а.с.20-21).

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 вересня 2004 року
договір застави НОМЕР_2 в частині застави комбайнів КЗС-9 держномера НОМЕР_6 ,
НОМЕР_7, НОМЕР_8 визнано недійсним (ар. сп. 156-161)., а рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2005 року договір застави
майна НОМЕР_4 , укладений між ВАТ „Державний ощадний банк України „ в особі
Дніпропетровського обласного управління
цього банку   та ОСОБА_1    визнано припиненим у зв"язку з
виконанням забов"язання яке забезпечувалось цим договором застави. Цим же
рішенням виконавчий напис від 7 лютого 2002 року за реєстровим НОМЕР_3 у цій
частині визнано недійсним. ( ар. сп. 29-34).

Виходячи з
наведеного , суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те , що у
відповідності до положень ст. 61 ЦПК України , обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній , господарській справі, що набуло законної сили не
доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи ,
щодо якої встановлено ці обставини.

При вище
викладених обставинах суд першої інстанції також обґрунтовано дійшов до
висновку про те , що у відповідності до положень ст. 553 ЦК України ( в
редакції 2003 року) поручитель поручається перед кредитором за виконання ним
свого обов'язку повністю , або частково , однак вона, порука, припиняється ,
якщо кредитор протягом трьох місяців з дня набрання строку забов"язання не
пред"явить позову до поручителя.

Окрім того , при
викладених обставинах суд дійшов правильного висновку і про те , що у
відповідності до положень ст..
590 ЦК України
та закону „Про іпотеку" задоволення вимог кредитора здійснюється за
рахунок звернення стягнення на майно заставодавця, а не шляхом стягнення суми
заборгованості з заставодавця.

Доводи
апеляційної скарги про те , що факт порушення кримінальної справи проти
ОСОБА_1, притягнення його у якості обвинувачуваного та припинення її за
підставами ст.ст. 7-1 п.4 , 10 Кримінально-процесуального кодексу України з
передачею на поруки трудовому колективу свідчить про винність відповідача у
стаєнні злочинів передбачених ст.ст. 222 ч.2 , 366 ч.2 КК України , а тому і
винність у спричиненні шкоди позивачу слід вважати безпідставними , оскільки
особа, відносно якої не було постановлено
обвинувачувального вироку у відповідності до положень ст..

2 КК України
вважається не винуватою у скоєні злочину.

Решта доводів
апеляційної скарги зводиться до не згоди з висновками суду , викладеними у
оскаржуваному рішенні , хоча право оцінки доказів по справі їх достатність та
взаємний зв"язок належить у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України
саме суду.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313,315,317,319 ЦПК України
, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства « Державного ощадного банку
України» , в особі філії - Дніпропетровського обласного управління -відхилити.

Рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців

з          дня набрання законної сили до
Верховного Суду України .