Справа № 22-1859
Головуючий у 1 інстанції - Казан
Доповідач в апел.інстан. - Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

Головуючого -
Кота І.Н.,

Суддів -
Штефаніци Ю.Г., Монастирецького Д.І.,

При секретарі -
Терземан Б.В.,

з участю
позивача ОСОБА_1, представника відповідача, Самбірської міської ради -
Терлецького Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2007 року, -

встановила:

В листопаді 2006
року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Самбірської міської ради про
поновлення його на роботі та стягнення із ЖЕК №2 на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і внесення в трудову книжку запису про
поновлення його на роботі за рішенням суду, посилаючись на те, що
розпорядженням міського голови м.Самбора 09.11.2006 року за № 296-ос з ним
незаконно було розірвано контракт на підставі п.8 ст.36 КЗпП України, оскільки
дане звільнення фактично було дисциплінарним стягненням за утворення
заборгованості перед бюджетом, що не могло бути підставою для його звільнення,
та здійснено з порушенням відповідної процедури звільнення.

Рішенням
Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1
було відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення
оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі вказує на те, що розірвання з ним
контракту та фактичне його звільнення з посади було здійснено з грубим
порушенням діючого трудового законодавства без достатніх на то підстав, без
дотримання встановленої процедури та із застосуванням правових норм неіснуючого
законодавчого акту, що судом залишено поза увагою.

Зокрема, апелянт
зазначає, що його звільнення було здійснено за п.8 ст.36 „Кодексу України про
працю", якого не існує, з посиланням на підстави, які не передбачені
умовами контракту, з порушенням строків проведення такого звільнення та вимог
ст.40 КЗпП України, з огляду на те, що на момент звільнення він перебував на
лікуванні.

2

Вважаючи, що суд
першої інстанції при розгляді даної справи виявив упереджене ставлення щодо
оцінки наданих сторонами доказів, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню
обставин справи і ухвалив необ'єктивне та незаконне рішення, з порушенням норм
матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить в апеляційній скарзі
дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених ним позовних
вимог.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги
та представника відповідача Терлецького Т.С. із запереченнями щодо апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі
змісту позовної заяви ОСОБА_1, останній ставить позовні вимоги щодо поновлення
його на роботі на посаді начальника Самбірської ЖЕК №2, стягнення з даної
організації на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
внесення в його трудову книжку запису про поновлення його на роботі.

В ході
апеляційного розгляду даної справи позивач звернувся до суду із заявою про
залишення цього позову в частині стягнення з ЖЕКу №2 на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу без розгляду. Однак колегією суддів у задоволенні
даного клопотання відмовлено, з огляду на те, що воно суперечить вимогам
трудового законодавства та законним правам і інтересам позивача.

У відповідності
до ст.235 КЗпП України, орган, який вирішує питання про поновлення на роботі,
одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

З матеріалів
справи вбачається, що в якості відповідача у справі залучено лише Самбірську
міську раду.

ЖЕК №2 в своїй
організаційній діяльності хоча і підпорядковується Самбірській міській раді, в
той же час є самостійним суб'єктом підприємницької діяльності і його
фінансування, в тому числі виплата заробітної плати працівникам, здійснюється
із власних фондів оплати праці, не за рахунок кошторисних видатків міськради.

За таких
обставин суду слід було залучити ЖЕК №2 в якості співвідповідача у розгляді
даної справи, чого судом зроблено не було.

У відповідності
до п.4 ч. 1 ст.311 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб,
які не брали участь у справі.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги
процесуального права і це є безумовною підставою для скасування рішення суду з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Крім цього,
згідно рекомендацій п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року із змінами та доповненнями «Про

3

практику
розгляду судами трудових
спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.8
ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється
трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його
розірвання.

У відповідності
до п. 11.3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетом та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року, така форма
відповідальності за утворення податкового боргу державного або комунального
підприємства, як розірвання трудового договору (контракту), повинна міститись в
самому контракті, що є істотною його умовою.

Разом з тим, зі
змісту контракту від 01 січня 2006 року, укладеного між Самбірською міською
радою та ОСОБА_1 про призначення його на посаду начальника ЖКУ №2, такої умови
щодо відповідальності сторін та припинення контракту з ініціативи органу
управління майном не міститься.

Враховуючи вище
наведене, при новому розгляді справи слід дати належну правову оцінку
правомірності звільнення позивача з роботи з урахуванням змісту укладеного з
ним контракту: зокрема - передбачених у ньому підставах його розірвання, а
також тому факту, що звільнення ОСОБА_2 відбулось з ініціативи органу
управління в період його тимчасової непрацездатності.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. п.5 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.311 ст.ст.313-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольните частково.

Рішення
Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2007 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд в той же суд першої інстанції
іншим суддею.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.