Справа № 22-
1415 - 2006 р.                                Головуючий у 1-й інст. - Герасимчук М.К.
Доповідач - Оніпко О.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 січня 2007 р.                                                                                                          м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської
області в складі:

Головуючого судді - Собіни І.М.

Суддів - Оніпко О.В., Григоренко М.П.

При секретарі - Томашевській І.М.

З участю представника - адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 25 липня 2006 р. в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування додаткових витрат, викликаних
ушкодженням здоров"я.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
колегія судців .-

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду від 25 липня 2006 р. позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 1945 грн. витрат на придбання
слухового апарату, в решті вимог відмовлено за їх безпідставністю.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність в частині стягнення з нього на користь
позивачки 1945 грн., оскільки позивачкою не було доведено позовні вимоги. Вона надала
суду медичний висновок за 2003 р. Йому необгрунтовано відмовлено у проведенні судово-медичної експертизи для встановлення стану здоров"я
позивачки і необхідності її протезування. Окрім того, ОСОБА_3
не надала доказів та жодних документів про придбання
нею такого апарату та його дійсної вартості. Просив рішення скасувати,
справу направити на новий розгляд.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції - скасуванню в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її
користь 1945 грн., з ухваленням нового рішення в справі, виходячи
з наступного.

Згідно вимог ч.І ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я фізичній
особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові
витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього
догляду, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Рівненського міського суду від 19.11.2004 p., який набрав законної сили 22.03.2005 p., відповідача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме - у скоєнні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3, що спричинило
короткочасний розлад здоров"я та призначено покарання - шість місяців
виправних робіт за місцем роботи, з відрахуванням із заробітку засудженого
щомісячно по 10% в доход
держави.

Актом
судово-медичного обстеження позивачки від 13.10.2003
p., висновком
судово-медичної експертизи від 3.09.2004
p., що
знаходяться у матеріалах вказаної кримінальної справи, позивачка після
отриманої травми проходила курс стаціонарного і амбулаторного лікування з
діагнозом : хронічний
лівобічний посттравматичний кохлеолеврит.

Згідно вимог ст.
60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності з вимогами закону, при зверненні до суду з позовами даної категорії,
необхідно надати суду докази, що зумовлюють додаткові витрати, в даному
випадку, зокрема : висновку
лікаря щодо стану здоров"я потерпілого та необхідності проведення такого
протезування, довідки або рахунки про вартість засобів протезування.

Позивачкою таких
доказів суду не надано, окрім аудіограми від 13.10.2003 р. (
а.с. 8) та
товарного чека від 22.11.2005
p., виданого
приватним підприємцем ОСОБА_4 (
а.с. 12), на якому
вказано лише найменування "слуховий апарат" та його вартість, без
зазначення назви апарату та його марки.

Окрім того,
ОСОБА_3 не надано суду не лише медичного висновку щодо необхідності або
доцільності протезування, а й будь-які докази про проходження нею огляду у лікаря-спеціаліста з висновком про погіршення
стану здоров"я, в період з 2004
р. по даний час.

Згідно пояснень позивачки в судовому засіданні апеляційної інстанції, вона до
лікаря-сурдолога в цей період не зверталась, оскільки не вважала за потрібне.
Зверталась до лікарів у м. Києві, однак будь-яких довідок, рекомендацій або направлень їй з цього приводу не видавали.
Слуховий апарат придбала в приватній аптеці у м. Києві, інструкцій до
нього, паспорту або гарантійного талону їй не надали, пояснивши, що це не
передбачено.

За таких
обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не довела свої
позовні вимоги як щодо необхідності протезування, так і щодо відшкодування їй
додаткових витрат в сумі 1945
грн., понесених у зв"язку з цим, оскільки результати медичного
обстеження, проведеного у 2003
р. та наданий нею товарний чек не є достовірними доказами обгрунтованості
її позовних вимог і не можуть бути підставою для їх задоволення.

У зв"язку з
наведеним, рішення суду 1-ї
інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 і стягнення на її користь з
відповідача 1945 грн.
підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в справі про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення
Рівненського міського суду від 25
липня 2006 р. в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткових витрат в сумі 1945 грн.,
пов"язаних з необхідністю протезування - скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат в сумі 1945 грн., викликаних ушкодженням
здоров"я - відмовити за недоведеністю позовних
вимог, в решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили негайно і може бути оскаржено безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.