РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
квітня  2007 року колегія судців судової
палати у цивільних справах  Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді
Шестакової Н.В.

Суддів:                         Кателіна В.П.

Філатової Є.В. При секретарі
Бахтагарєєвій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної
шкоди

за
апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Ялтинського міського суду АРК від 17
листопада 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 17 листопада
2006 року задоволено позов ОСОБА_1до
ОСОБА_2про відшкодування матеріальної шкоди, постановлено стягнути на
користь позивача 8176грн. і судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду
скасувати, як постановлене з порушенням вимог матеріального і процесуального
закону. При цьому вказує, що суд не врахував, що в діях позивача також є вина,
оскільки фактично він порушив правила дорожнього руху; автотоварознавське
дослідження не може бути доказом розміру шкоди; судом не вирішено питання про
повернення йому замінених запасних частин.

У письмових запереченнях позивач пояснив, що доводи
позову доведені належними доказами, тому апеляційна скарга не обгрунтована.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши доповідача, сторони, представника позивачки,
колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач був притягнутий до адміністративної
відповідальності за порушення правил дорожнього руху постановою суду; розмір
матеріальної шкоди встановлений висновками автотоварознавського дослідження.

Колегія суддів вважає, що висновки суду щодо обставин
дорожньо-транспортної пригоди і розміру матеріальної шкоди відповідають вимогам
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто за умовою вини.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Справа № 22-ц-15802007р.          Головуючий
в 1 інстанції  Берещанський Ю.В.

Доповідач   Шестакова Н.В.

2

Як встановлено
постановою суду від 12 січня 2006 року (а.с.11), ОСОБА_2. порушив правила дорожнього руху, за що був притягнутий
до адміністративної відповідальності.

Відповідно до
ч.3 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто ці обставини є
преюдиціальними і не потребують доказування. Апелянт, оспорюючи висновки суду
першої інстанції у цій частині, не надав суду ніяких доказів щодо наявності
вини позивача і не просив забезпечити докази відповідно до ст.134 ЦПК України.

Приймаючи до
уваги те, що апелянт не використав процесуальні можливості щодо набуття доказів
відсутності своєї вини, колегія суддів вважає, що вищезазначена постанова суду
про наявність вини апелянта у ДТП,
яка не оспорена і не скасована, має силу належного доказу обгрунтованості
позову.

Разом з тим,
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вказав на застосування
ст.1187 ЦК України,
оскільки предметом судового розгляду були вимоги про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, що
регулюється ст.1188 ЦК України,
однак ця помилка не тягне зміни або скасування рішення, приймаючи до уваги те,
що по суті мова йде про відшкодування шкоди, яка заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки.

Обговорюючи
довід апелянта щодо неповернення йому пошкоджених запасних часток від
автомашини позивачки, колегія суддів дійшла висновку, що цей довід заслуговує
на увагу.

Як свідчать матеріали справи, автомашина позивачки була відремонтована,
однак вона не повернула відповідачу замінені запасні частини. У засіданні суду
апеляційної інстанції апелянт пояснив, що оцінює вартість цих запасних частин у
сумі 2500грн., позивачка була згодна зменшити суму відшкодування до 6000грн. з
урахуванням вартості пошкоджених запасних частин, які належали поверненню
відповідачу.

Принцип
змагальності, який встановлений ст.ст. 10,60 ЦПК України, зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приймаючи до уваги
те, що апелянт не надав доказів вартості пошкоджених запасних частин у сумі
2500грн., а також не довів, що вартість ремонту за висновками експерта
(а.с.6-10) не відповідає дійсності, колегія суддів вважає, що сума
відшкодування матеріальної шкоди підлягає зменшенню до 6000грн. з урахуванням
позиції позивачки.

Щодо
витребування доказів колегія суддів вважає, що апелянт також не надав суду
апеляційної інстанції доказів того, що він заявив клопотання про призначення
експертизи, однак суд не задовольнив його. Більш того, у судовому засіданні у
суді першої інстанції (а.с.26) відповідач дав пояснення, що він не бажає
призначити судову експертизу.

На підставі
наведеного рішення суду підлягає зміні у частині суми матеріальної шкоди, яка
підлягає стягненню на користь позивачки.

Керуючись
ст.ст.303,307,309 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення
Ялтинського міського суду АРК від 17 листопада 2006 року у частині визначення
суми матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки, змінити.
Резолютивну частину зазначеного рішення
викласти у наступній редакції:

3

Позов ОСОБА_1задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1матеріальну шкоду у сумі 6000грн. і судові витрати у розмірі 90грн. судовий збір та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення), всього
6090грн. В решті вимог відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і   може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців.