Справа № 22-3599/07                                     Головуючий
у 1-й інстанції: Нікітенко Н.П.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
грудня 2007 року                                                                                        м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                          Калашнікової О.В.

Суддів:                                     Бабак A.M. Денисенко Т.С.,

При
секретарі:                         Петровій
О.Б.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2
- в особі представника ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя
від 06 липня 2007 року

по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орендне підприємство
Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання права
власності,

ВСТАНОВИЛА:

В червні
2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання права власності.

В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що перебуваючи у шлюбі,
відповідачем був отриманий кредит у АКБ
«Райффайзенбанк Україна» (Запорізька філія). Згідно кредитного договору
НОМЕР_1 від
29.11.2004 року кредит в сумі 18200 доларів США (еквівалент у гривнях 91910
грн.) отримано для придбання нерухомого майна -квартири АДРЕСА_1. Придбане за
кредитні кошти майно було передано в іпотеку АКБ «Райффайзенбанк Україна»
відповідно до договору іпотеки НОМЕР_1 від 29.11.2004 року. 02 жовтня 2006 року
між нею та відповідачем було укладено договір № 1, згідно п.3 якого позивач
зобов'язалася самостійно і за власні кошти погашати заборгованість відповідача
по кредитному договору, а також заборгованість, що виникла з підстав, передбачених
договором іпотеки на випадок, якщо відповідач з будь-яких причин (нестаток
коштів, хвороба, вимушений виїзд за межі держави Україна тощо) не матиме змоги
своєчасно і в повному обсязі виконувати свої зобов'язання перед АКБ
«Райффайзенбанк Україна». На виконання п.п.4, 5 вказаного договору, а також у
зв'язку з подачею відповідачем до Запорізької філії ЗAT «ОТП
Банк» заяви про укладення договору поруки з ОСОБА_3, 29.05.2007 року між
позивачем в якості поручителя з однієї сторони та ЗАТ «ОТП Банк» в якості
кредитора з іншої сторони був укладений договір поруки НОМЕР_2, згідно якого
позивач взяла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання
боржником (відповідачем) його боргових зобов'язань по кредитному договору
НОМЕР_1 від 29.11.2004 року. Згідно квитанції № 114

ОСОБА_3 сплатила банку
10 000 доларів США (50 500 грн.)
як погашення заборгованості відповідача за кредитним договором НОМЕР_1 від 29.11 .2004
року.

Також
позивач зазначала, що згідно п.7 договору № 1 від 02.10.2006 року, якщо на
момент виникнення грошових вимог банку загальна заборгованість боржника
дорівнюватиме 50 % або більше від суми наданого кредиту (тіло кредиту) і
ОСОБА_3 погасить таку заборгованість, то право власності на майно, придбане за
кредитні кошти, а саме квартиру АДРЕСА_1 (цільове використання кредиту за п.2
кредитного договору НОМЕР_1
від 29.11.2004 року переходить до неї. Право власності на майно переходить
з моменту здійснення оплати в банк. При цьому відповідач зобов'язаний всіляко
сприяти ОСОБА_3 у переоформленні права власності на майно, придбане у вказаному
пункті, на її ім'я. Відповідач, в свою чергу, ухиляється від виконання свого
обов'язку щодо переоформлення права власності на ім'я позивача.

Посилаючись
на зазначені обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на
квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Орендне
підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвати
за нею право власності на цю квартиру.

Рішенням
Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано
за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано
Орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації
зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 - в
особі представника ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення як таке, що не
відповідає дійсним обставинам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального
та процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки зазначеним рішенням суд вирішив питання про його права та
обов'язки, однак він участі у розгляді справи не приймав.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З
матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.12.1999 року. Згідно свідоцтва про
розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано 11.04.2007 року
(а.с.6-7).

Під час
перебування у шлюбі, 29.11.2004 року, ОСОБА_4 уклав з АКБ «Райффайзенбанк Україна»
кредитний договір НОМЕР_1, згідно умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі
18 200, 00 доларів США для придбання нерухомого майна - квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-13).

Цього ж
дня, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки
НОМЕР_1, відповідно якого, в забезпечення виконання кредитного договору НОМЕР_1
від 29.11.2004 року в іпотеку було передано нерухоме майно, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14-16).

Відповідно
ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2006 року затверджена
мирова угода укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо поділу спільного майна
подружжя. Відповідно до зазначеної ухвали в особисту власність ОСОБА_4 перейшла
квартира АДРЕСА_1(а.с. 9).

02.10.2006 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір №1. відповідно якого в разі, якщо
ОСОБА_4 з будь-яких причин не матиме змоги своєчасно і в повному обсязі
виконувати свої зобов'язання перед АКБ
«Райффайзенбанк Україна» за кредитним договором НОМЕР_1 від
29.11.2004 року та договором іпотеки нерухомого майна що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 29.11.2004 року, то ОСОБА_3 зобов'язується самостійно і за
власний кошт погашати заборгованість ОСОБА_4 перед АКБ «Райффайзенбанк Україна»
(а.с. 8).

Згідно
п. 7 договору № 1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якщо на момент виникнення
грошових вимог банку загальна заборгованість ОСОБА_4 дорівнюватиме 50 % або
більше від суми наданого кредиту, а ОСОБА_3 погасить таку заборгованість, то
право власності на майно, придбане за кредитні гроші, а саме квартиру АДРЕСА_1,
переходить до ОСОБА_3

На
забезпечення виконання зобов'язання за договорами ОСОБА_4, 29.05.2007 року між
ЗАТ «ОТП Банк», який є правонаступником АКБ
«Райффайзенбанк Україна», та ОСОБА_3 укладено договір поруки НОМЕР_2, згідно умов
якого остання зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4
своїх зобов'язань, передбачених вищезазначеними договорами (а.с. 18-19).

З
квитанції № 114 від 01.06.2007 року, доданої до матеріалів справи, вбачається,
що ОСОБА_3 з метою недопущення нарахування штрафних санкцій за невиконання
ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, достроково погасила кредит згідно
договору поруки від 29.05.2007 року НОМЕР_2, сплативши на рахунок філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі
10 000 доларів США, що є більше ніж 50 % суми наданого кредиту (а.с. 20).

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи за нею право власності на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, суд першої інстанції правомірно виходив з
того, що позивачем повністю виконані умови договору № 1 від 02.10.2006 року та
договору поруки від 29.05.2007 року, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК
України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

Даний
висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

Оскаржуючи
рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2
в апеляційній скарзі вказував на порушення його права, посилаючись на те,
що згідно виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-500/2006
Ленінського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_4 є його боржником. Між тим з
матеріалів цього виконавчого провадження та матеріалів справи вбачається, що на
час звернення до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 втратив статус кредитора, оскільки постановою державного
виконавця від 13.08.2007 року звільнено з-під арешту все майно, що належить
ОСОБА_4, зокрема з квартири АДРЕСА_1. З питанням про подальше виконання рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 не
звертався.

Не
знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги щодо порушення
оскаржуваним рішенням прав та законних інтересів ЗАТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі,
який з рішенням суду першої інстанції був ознайомлений і в апеляційному порядку
його не оскаржив.

Враховуючи
наведені обставини та вимоги закону, колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.
307. 308, 313, 314. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - в особі представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського
районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2007 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена до Верховного Суду України
протягом двох місяців.