У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 лютого 2007 року                                                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                                                            Косенка
В.Й.,

суддів:                                                                      Берднік
І.С., Данчука В.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до Херсонського обласного будинку дитини для дітей з ураженням
центральної нервової системи про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду    м.
Херсона від 2 серпня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області
від 17 листопада 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2003 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
Херсонського обласного будинку дитини для дітей з ураженням центральної
нервової системи про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що у жовтні 2001 року вона була прийнята
на роботу до Херсонського обласного будинку дитини для дітей з ураженням
центральної нервової системи на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1. У листопаді 2002 року її
переведено на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2. Наказом НОМЕР_1 позивачку звільнено з роботи
із займаної посади за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних
причин на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Просила поновити її на роботі на
попередній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 2
серпня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Херсонської
області  від 17 листопада 2004 року, у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеними судовими рішеннями,
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та увалити у справі нове
рішення не передаючись справи на новий розгляд.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України
передбачено випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального
й процесуального права, а отже,
відсутні підстави для скасування постановлених
судових рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись статтями 332, 336, ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 2
серпня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17
листопада 2004 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий                                                                        В.Й.
Косенко

Судді:                                                                                   І.С.
Берднік

В.Г. Данчук