Справа №22-2327 2007р.       Головуючий у першій інстанції
Категорія                                             Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 грудня 2007
року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого -
Кривохижі В.І. суддів - Черниш Т.В.,

Чорнобривець
О.С., при секретарі Дімановій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду від 16 жовтня 2007
року,

встановила:

В серпні 2007 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до
ОСОБА_1, за участю третьої особи-Великосеверинівської
сільської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач
весною 2007 року самовільно зайняла земельну ділянку розміром 0,25 га, надану
йому за рішенням Великосеверинівської сільської ради від 19 грудня 2001 року
№331/12 під забудову і обслуговування житлового будинку; засадила її городніми культурами, поміняла замок на воротах огорожі.
Оскільки відповідачка не погодилась усунути перешкоди в користуванні земельною
ділянкою, просив зобов»язати її звільнити зазначену земельну ділянку та
стягнути 5 тисяч грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому
неправомірними діями ОСОБА_1.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 16 жовтня 2007 року позов
задоволено частково: зобов»язано ОСОБА_1. усунути перешкоди в користуванні
спірною земельною ділянкою і звільнити її; постановлено

2

стягнути з відповідачки на користь   позивача 900 грн. на відшкодування моральної
шкоди та судові витрати в сумі 58 грн.50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. ставила питання про скасування рішення
суду з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначала,
зокрема, що висновок суду не відповідає обставинам справи, грунтується на сумнівних доказах; суд не врахував, що позивач
дав їй згоду на тимчасове користування земельною ділянкою. Просила постановити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції відповідач повністю підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач ці доводи заперечував.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК,
заслухавши пояснення сторін, представника сільської ради, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтями 90, 95, 112 Земельного Кодексу України порушені права
власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню.
Самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернені за їх належністю без
відшкодування витрат, що були зроблені за час незаконного користування.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленим, що ОСОБА_1. самовільно
зайняла належну позивачу земельну ділянку.

Такий висновок
узгоджується нормами чинного земельного законодавства, відповідає фактичним
обставинам справи, грунтується на доказах.

Встановлено, що рішеннями Великосеверинівської сільської ради від 19
грудня 2001 року №331/12 та №339/2 ОСОБА_2 було надано у користування і
передано безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну
ділянку розміром 0,25 га , розміщену за АДРЕСА_1 (а.с.5,6). Сільський
голова підтвердив, що ця земельна ділянка у визначеному земельним
законодавством порядку в позивача не вилучалась, зазначені рішення сільської
ради не скасовувались. Про це ж свідчать і дані результатів перевірок, проведених прокуратурою району, Кіровоградським районним
відділом земельних ресурсів (а.сі 1,13).

8 лютого 2006 року ОСОБА_1. за відповідним договором купівлі-продажу
придбала житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці розміром 0,81 га, суміжній зі спірною земельною

3

ділянкою,      яку     весною                         2007     року     переорала     та
засіяла

сільськогосподарськими
культурами. Відповідач не надала переконливих доказів на підтвердження доводів про те, що зайняла земельну ділянку відповідача з його дозволу. Не містять їх і матеріали
справи. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1. визнавала, що в березні 2007 року ОСОБА_2 попереджував її
про те, що особисто буде використовувати
свою земельну ділянку. Та обставина, що він до травня не проводив будь-які роботи на земельній ділянці, не
надавало відповідачці права на
користування нею. Між тим, як з»ясував суд, підтверджено той факт, що відповідачка поміняла і замок на воротах
огорожі, у зв»язку з чим позбавила позивача можливості проникнення на спірну
земельну ділянку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана належна
оцінка. Наведені в апеляційній скарзі доводи не є суттєвими і не спростовують
правильного по суті висновку суду про порушення неправомірними діями ОСОБА_1.
законних прав ОСОБА_2 як землекористувача, заподіяння йому моральної шкоди та
про наявність підстав для покладення на відповідачку обов»язку усунути
перешкоди в користуванні позивачем належною йому земельною
ділянкою.

Твердження ОСОБА_1. про те, що на спірній земельній ділянці площею 0,25 га, яку суд зобов»язав її звільнити,
розташовані придбані нею за договором купівлі-продажу будинку
надвірні будівлі, не грунтуються на доказах.
Предметом спору є земельна ділянка, суміжна з земельною ділянкою розміром 0.81 га, на якій розташований будинок за
АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і яка за даними
земельно-кадастрової книги сільської ради належить
відповідачці (а.с. 18,20,48,50).

Разом з тим при вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд не в повній мірі врахував положення
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від
31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( в редакції постанови
від 25 травня 2001р.) і постановив стягнути 900 грн. Визначаючи такий розмір відшкодування, суд послався, зокрема, на те, що перешкоди в користуванні земельною ділянкою спричинили
погіршення стану здоров»я позивача, загострення
його хронічних хвороб. Між тим, така обставина не підтверджена належними
доказами. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості,
враховуючи фактичні обставини справи, ступінь неправомірності дій ОСОБА_1 та
негативні наслідки морального характеру, а також те, що
на час розгляду справи відповідач звільнила спірну земельну ділянку,
колегія суддів вважає за необхідне розмір
відшкодування моральної шкоди зменшити до 200 грн., змінивши рішення
суду в цій частині.

4

На підставі наведеного та керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну   скаргу
ОСОБА_1   задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2007 року в частині відшкодування моральної
шкоди змінити. Розмір стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 зменшити з 900 грн. до 200 (двохсот) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.