У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

25 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину
домоволодіння,

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до           ОСОБА_2 про визнання права власності
на ½ частину домоволодіння.

Зазначав, що з 30 серпня 1987 року перебував з відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22 лютого 2002 року.

Під час шлюбу ними був збудований будинок АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідачка без його відома зареєструвала право
власності на спірний будинок на своє ім'я, просив визнати за ним право
власності на ½ частину спірного домоволодіння.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 27 червня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: визнано за ним право власності на ½ частину домоволодіння АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 350 грн.
судового збору, 1 050 грн. витрат на правову допомогу та - 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 9 листопада 2006 року
рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 27 червня 2006 року
скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив
з того, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для справи.

Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна,
оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, визначено як підстава для скасування рішення й
ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд в порушення вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, не
врахував, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними причинами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом, а тому ухвала підлягає скасуванню, з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 листопада 2006 року  скасувати, а справу передати на новий
апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін