РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23"
березня 2007 року                                                                       м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                   Фединяка
В.Д.,

суддів:                                                             Горблянського
Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря                                                        Сем"янчук
С.Й.,

за
участю:                                                       позивачки
ОСОБА_1. та

її адвоката
ОСОБА_2., представника відповідача ВАТ „Івано-Франківський арматурний
завод" - Ваків Т.Ю.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2007 року, -

встановила:

У лютому
2006 року ОСОБА_1звернулась в суд з позовом до ВАТ „Івано-Франківський
арматурний завод" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та 5000 грн. моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивувала тим, що з 15 жовтня 1973 року перебувала у трудових
відносинах з відповідачем на посаді техніка-інспектора 2-ї категорії відділу
технічного контролю і 25 січня 2006 року була звільнена з роботи за п.1 ст. 40
КЗпП України, тобто у зв'язку з скороченням штатів.

Своє
звільнення з роботи позивачка вважала незаконним, посилаючись на те, що при
звільненні з роботи відповідачем не було враховано її переважного права
залишення на роботі, передбаченого ст. 42 КЗпП України, як працівника
відповідної кваліфікації з найбільш тривалим безперервним стажем роботи. Крім
цього, позивачка вказувала, що з роботи її було звільнено без згоди
профспілкового комітету та адміністрацією відповідача не врахованого того, що
позивачка є інвалідом 3-ї групи і пропонована їй робота є важкою фізичною
працею, яка їй протипоказана.

Незаконним
звільненням з роботи, зазначала позивачка, їй з вини відповідача заподіяно
моральну шкоду, яка виразилась у перенесенні психологічних стресів і серцевих
нападів.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2007 року ОСОБА_1. відмовлено у
задоволенні позову до ВАТ „Івано-Франківський арматурний завод" про
поновлення на роботі.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій
ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення і задовольнити поданий
нею позов, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам закону і
фактичним обставинам справи. Зокрема, на думку апелянта, помилковим є висновок
суду про наявність згоди профспілкового комітету на звільнення її з роботи, так
як такої згоди не було, а прийняте 13 квітня 2006 року рішення профспілковою
організацією з цього приводу, після звільнення її з роботи є незаконним.

Справа №
22-ц-368/2007р.                                      Головуючий
у І інст. Островський Л.Є.

Категорія
39                                                              Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

2

Судом не враховано також
переважного права апелянта перед іншими працівниками на залишенні на роботі і
того, що вона є інвалідом третьої групи та зайнята нею посада атестована як
робоче місце інваліда.

У судовому
засіданні ОСОБА_1. підтримала доводи апеляційної скарги, просить її
задовольнити.

Представник
ВАТ „Івано-Франківський арматурний завод" апеляційну скаргу не визнав,
вважає цю скаргу безпідставною.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1. у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що
позивачку звільнено з роботи з дотриманням трудового законодавства, тому
підстав для поновлення позивачки на роботі немає.

З таким
висновком суду погодитись не можна.

Згідно
п.3 ст. 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне
право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При
рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається працівникам з тривалим безперервним сажем роботи на даному
підприємстві, в установі, організації.

З
матеріалів справи вбачається, що наказом відповідача №242 від 9 вересня 2005
року оголошено про скорочення штату працівників ВАТ „Івано-Франківський
арматурний завод". В тому числі трьох із чотирьох штатних посад
працівників техніків-інспекторів з контролю якості продукції II
категорії, яку займала і ОСОБА_1.

Судом
встановлено, що при рівних умовах праці і кваліфікації переважне право на
залишенні на роботі на посаді техніка-інспектора з контролю якості продукції II
категорії ВАТ „Івано-Франківський арматурний завод" в порушення п.3 ст. 42
КЗпП України, надано ОСОБА_3., яка працює у відповідача з 5 лютого 1976 року, в
той час, коли ОСОБА_1. з відповідачем перебуває у трудових відносинах з 15
жовтня 1973 року.

Крім
цього встановлено, що згоди на звільнення з роботи ОСОБА_1. профспілковий
комітет не давав, а на прийняте рішення з цього приводу від 27.12.2005 року
судом, відповідно до ст. 43 КЗпП України розцінюється як відмова у дачі згоди
на звільнення з роботи з ініціативи адміністрації.

За таких
обставин, відповідно ст. ст. 42, 43 КЗпП України колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а ОСОБА_1.
поновленню на роботі, оскільки звільнення адміністрацією відповідача позивачки
з роботи за п.1 ст. 40 цього Кодексу мало місце з порушенням трудового
законодавства.

Згідно
представленої відповідачем довідки середньомісячна заробітна плата позивачки
ОСОБА_1. перед звільненням з роботи становила 508,41 грн. Період вимушеного
прогулу позивачки становить 14 місяців (звільнена з роботи з 25 січня 2006 року
по час вирішення спору). Тому стягненню підлягає заробітна плата у розмірі
6609,33 грн. (14 міс. х 508,41 грн.=7117,74 грн. - 508,41 грн. отриманої
вихідної допомоги при звільненні з роботи =6609,33 грн.)

Відповідно
ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від цього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлено,
що незаконним звільненням позивачки з роботи з вини адміністрації відповідача
заподіяно ОСОБА_1. психологічних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків
та призвело до моральних страждань, які виразились у переживаннях щодо
відсутності коштів для лікування.

3

Разом з
тим, розмір моральної шкоди, суд вважає, що позивачкою завищений і визначає у
розмірі 1000 грн. з врахуванням характеру і тривалості страждань і відмовленого
права на працю.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає
скасуванню, так як постановлене з порушенням норм матеріального і
процесуального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_1.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов
ОСОБА_1. задовольнити частково. Поновити ОСОБА_1. на роботі на посаді
техніка-інспектора II категорії відділу технічного контролю ВАТ
„Івано-Франківський арматурний завод" та стягнути з ВАТ
„Івано-Франківський арматурний завод" 6609,33 грн. заробітної плати за час
вимушеного прогулу, 1000 грн. моральної шкоди, 65 грн. судових витрат та 7,50
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи.

В решті позову
відмовити.

Рішення
в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць
в сумі 508,41 грн. допустити до негайного виконання.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня проголошення.