Справа № 22-5824
-ій інстанції - Гуменюк А.І.
Доповідач - Карпенко С.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - судді   Карпенко
С.О.

суддів Котули
Л.Г., Наумчука М.І.,

при секретарі                 Кузнєцові З.В.,

з участю
представника позивача - адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1,

який діє
в інтересах ОСОБА_2,

на
рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2007 року

в справі
за позовом ОСОБА_2

до
ОСОБА_3

про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

встановила:

Рішенням
Шевченківського районного суду мста Києва від 13.03.07 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 24 816 грн22 коп шкоди, заподіяної злочином, а на
користь держави - судовий збір у розмірі 116 грн08 коп.

У задоволенні
іншої частини позовних вимог відмовлено.

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_2, просить рішення
суду в частині відмови у стягненні трьох процентів річних та інфляційних
нарахувань скасувати і постановити нове, яким позов у цій частині задовольнити,
посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального права.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її
задовольнити.

Колегія
суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції
в частині, що оскаржується, в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом про стягнення
20 716 грнбЗ коп матеріальної шкоди, трьох відсотків річних за період з
01.04.04 року по 31.01.07 року у сумі І 785 грн15 коп та 7 324 грн21 коп
інфляційних нарахувань.

Суд
першої інстанції, відмовляючи у позові в частині стягнення трьох відсотків
річних та інфляційних нарахувань, виходив з того, що правила ст.625 ЦК України та Закон
України «Про індексацію.грошових доходів населення» на вказані правовідносини
не поширюється.

Такі висновки
суду є правильними, враховуючи наступне.

Частина
друга ст.625 ЦК України
встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Враховуючи
ту обставину, що кошти, про стягнення яких просить позивач, є матеріальною
шкодою, яка виникла із деліктного зобов'язання, підстав для застосування ст.625
ЦК України немає.

Стаття
друга Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлює, що
індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на
території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата
праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на
відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Кошти,
про індексування яких просив позивач, не відносяться до доходів, які відповідно
до вказаного Закону підлягають індексації, тому суд обґрунтовано відмовив у їх
стягненні.

За таких
обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, постановленим з додержанням норм матеріального та процесуального
права, висновки якого доводами апеляційної скарги не спростовані, тому підстав
для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст.303,
307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду України
шляхом подання до цього суду касаційної скарги.