УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

30 липня
2007 року                                                                                            м.  Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С. ,  Шевченко В.Ю.,  Осипчук О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю Торговий центр „Хорив",  третя особа ОСОБА_2 про поновлення на
роботі,  стягнення заробітної платні за
час вимушеного прогулу,  стягнення
заборгованості по заробітній платі,
оплати відпустки по догляду за дитиною,
компенсації втрати заробітної плати,
стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку та відшкодування
моральної шкоди,  за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.  Києва від 27 травня 2004р. та ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від   7 вересня 2004р.,

встановила:

У
листопаді 2002р. ОСОБА_13вернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю Торговий центр „Хорив",
третя особа ОСОБА_2  про
поновлення на роботі,  стягнення
заробітної платні за час вимушеного прогулу,
стягнення заборгованості по заробітній платі,  оплати відпустки по догляду за дитиною,  компенсації втрати заробітної плати,  стягнення середнього заробітку за затримку
розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала,  що вона працювала на
посаді завідуючої магазином №728 Подільського райгастрономторгу м.  Києва з грудня 1988р. У 1997р. назва
підприємства перереєстрована в ТОВ ТЦ „Хорив". З 17 лютого 2000р. вона
знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. 4
листопада 2002р. після закінчення відпустки вийшла на роботу,  проте директор

Справа №33-ц - 1382 кс/ 2007р.                                                        Категорія
ЦП 2

Головуючий у
першій інстанції   Кирилюк Г.М

Доповідач
Краснощокова Н.С.

ОСОБА_2  в роботі їй відмовила у зв'язку з
реорганізацією підприємства і передачею магазину №728 в оренду ПП „Буряк".
4 листопада 2002р. в архіві Подільського району м.  Києва вона отримала трудову книжку без запису
про її звільнення.

Уточнивши
позовні вимоги,  позивачка просила
поновити її на роботі завідувача магазином №728 ТОВ ТЦ „Хорив",  а в разі ліквідації товариства зобов'язати
відповідача вчинити запис про її звільнення за ч.1  ст.  40
КЗпП України та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 14 071грн. 40 коп.3а період з 3 листопада 2002р. по 26 травня
2004р.,  заборгованість по заробітній
платі за період з червня 1999р. по 2 листопада 1999р. в сумі 748 грн. 36 коп.
та з січня 2000р. по квітень 2000р. в сумі 429 грн.,  заборгованість,  що отоварилась внаслідок неоплати післяпологової
відпустки з 3.11.1999р. по 28.12.1999р. в сумі 171,  81 грн.,
невиплачену допомогу за період знаходження у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14.04.2000р. по 3.11.2002р.,  а також у відшкодування моральної шкоди 50
000 грн.

Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 27 травня 2004р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 7 вересня
2004р. апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилено,  рішення Святошинського
районного суду м.  Києва від 27 травня
2004р. залишено без зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові
рішення,  та направити справу на новий
судовий розгляд,  посилається на
порушення   судами норм матеріального і
процесуального права.

Згідно із
ч. 2  ст.
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги їх
висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судових рішень.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу   ОСОБА_1     відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м.  Києва від 27 травня
2004р. та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від  7 вересня 2004р.   залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.