Справа № 22ц-4360/2007                           Головуючий в 1
інстанції - Литвиненко
-19/21                                           Доповідач   - Максюта Ж.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
червня 2007 року        Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого    - Баранніка О.П.

суддів          -   Михайловської С. Ю.,  Максюта Ж.І.

при секретарі
-    Панченко Д.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргаою

ОСОБА_1
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2
березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Павлограді,  про стягнення
страхової виплати за моральну шкоду,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з апеляційною скаргою,
в якій просить рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 02.03.2007 року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних вимог щодо стягнення страхової виплати за
моральну шкоду в повному обсязі / а. с.
30-31 /.

Зазначеним
рішенням суду ОСОБА_1 відмовлено в його позовних вимогах щодо стягнення
страхової виплати за моральну шкоду / а. с.
53-54 /.

Як на
підстави своєї апеляційної скарги позивач посилається на те,  що рішення є незаконним та
необгрунтованим,  оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та процесуального закону / а. с.  33-34 /.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та
заявлених вимог,  колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що позивачОСОБА_1. тривалий
час працював в підземних та шкідливих умовах,
зокрема на ВАТ ДХК „Днепрошахтобуд"/ а. с.  4-6 /,
де отримав травму.

Відповідно
до висновку МСЕК від 25.11.2004 року позивачу у зв"язку з нещасним
випадком на виробництві та профзахворюванням,
була встановлена 100% втрата профсійної працездатності та визначена 1
група інвалідності безстроково / а. с. 7-8 /.

В
зв'язку з втратою позивачем професійної працездатності Відділенням виконавчої
дирекції ФССНВВПЗ України в м.
Павлограді йому було призначено страхові виплати,  але страхові виплати за моральну шкоду,  яка була заподіяна позивачу,  - не виплачувались.

З
позовом до суду,  щодо стягнення з Фонду
страхової виплати за моральну шкоду,
позивач звернувся в грудні 2006 року / а. с.  2-3 /,
тоді коли Законом України "Про державний бюджет України на 2006
рік" ( далі Закон № 3235-ІУ від 20.12.2005 року) було зупинено на 2006 рік
дію ч.3  ст.  34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань,
що спричинили втрату працездатності" ( далі Закон № 1105-Х1У від
23.09.1999року),  тобто щодо виплати
страхової виплати за моральну шкоду.

Відповідно
до п. 22  ст.  71 Закону України "Про державний бюджет
України на 2007 рік" ( далі Закон № 489-У від 19.12.2006 року) також було
зупинено на 2007 рік дію ч.3  ст.  34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань,
що спричинили втрату працездатності".

За таких
обставин,  суд першої інстанції прийшов
до висновку,  що позовні вимоги
ОСОБА_1,  щодо стягнення страхової
виплати за моральну шкоду задоволенню не підлягають.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
першої інстанції правильно встановив вище зазначені обставини справи.

З'ясувавши
в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін,  обставини по справі,  перевіривши доводя сторін та давши їм правову оцінку,  суд постановив рішення,  що відповідає обставинам справи та вимогам
закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами,  а
також поясненнями самих сторін.

Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які б могли потягнути за собою скасування рішення,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно
до ч. 1  ст.  17 Закону України "Про виконання та
застосування практики Європейського суду з прав людини" - суди
застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та
основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду
на правову позицію Європейського суду з прав людини,  висловлену у рішенні від 08.11.2005 року
"Кечко проти України",  коли з
набуттям чинності певним законом,  його
нормами призупиняється дія положень закону,
що був прийнятий раніше,  до спірних
правовідносин застосовується закон,  що
діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Як
встановлено судом,  право у позивача на
стягнення страхової виплати за моральну шкоду виникло у 2004 році,  на підставі довідки МСЕК серія ДНА-01 № 439228
від 25.11.2004 року / а. с. 7-8 /,  однак
з позовом до суду позивач звернувся лише 25.12.2006 року,  тобто коли дія Закону № 1105-Х1У від
23.09.1999 року в частині відшкодування моральної шкоди була призупинена дією
Закону № 3235-ІУ від 20.12.2005 року. Крім того,  на момент розгляду справи по суті і ухвалення
рішення по справі,  дія Закону № 1105-XIУ від
23.09.1999 року,  в частині відшкодування
моральної шкоди була,  зупинена на 2007
рік Законом № 489-У від 19.12.2006 року незалежно від часу настання страхового
випадку.

За таких
обставин доводи позивача в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до
уваги,  оскільки вони не відповідають
обставинам справи та діючому матеріальному і процесуальному закону,  крім того зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці та до особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду,  який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що ґрунтується на
всебічному,  повному та об'єктивному
розгляді у судовому засідання всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Таким чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.  ст.  303, 307, 308 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 березня
2007 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.