Справа 22ц-1177/2007 р.                            Головуючий
в 1-ій інстанції Бечко С.М.
Категорія цивільна.                                      Доповідач Смаглюк Р.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ.

27 липня 2007 року.                       Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі:
головуючого - судді Литвиненко І.В., суддів Зінченко С.П., Смаглюк Р.І.,
при секретарі Пільгуй Н.В.,

з участю позивачів ОСОБА_1.,
ОСОБА_4., відповідачаОСОБА_3.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові
апеляційні скарги позивача ОСОБА_1та відповідача ОСОБА_3на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 29 травня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про відшкодування шкоди, передачу дитини йому на
виховання та за позовом ОСОБА_4до ОСОБА_2 і ОСОБА_3про відшкодування шкоди,
зобов'язання не чинити перешкод у спілкуванні з онуком, -

встановив:

В апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1просить скасувати вказане рішення в частині відмови в
позові про передачу йому сина ОСОБА_5для спільного проживання і постановити в
цій частині рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_3, як відповідач і як представник відповідачки ОСОБА_2, просить
скасувати вказане рішення, відмовити в задоволенні позовних вимог і закрити
справу.

Апелянти
обґрунтовують свої скарги неправильним застосуванням норм матеріального і
процесуального права, його невідповідністю встановленим обставинам справи.

В березні 2006
року позивач ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про
стягнення з неї моральної шкоди в сумі 1000 грн., мотивуючи тим, що за рішенням
апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2005 року вона
зобов'язана надавати йому можливість спілкуватися з сином
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, щомісячно, кожної першої та другої суботи
з 10 год. до 19 год., забираючи дитину
за адресою:   АДРЕСА_2, третю суботу   -   за
його місцем

2

проживання в АДРЕСА_1, але
відповідачка чинить перешкоди, відмовляє в побаченні з сином, не дотримується
встановленого судом режиму спілкування. Неправомірні дії відповідачки завдають
йому моральної шкоди, на відшкодування якої він просить стягнути з неї 1000
грн., і примусити її виконувати рішення апеляційного суду Чернігівської
області.

В травні 2006
року позивачка ОСОБА_4заявила позов до ОСОБА_2вітлани про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної створенням перешкод в спілкуванні з онуком з цих же підстав,
оскільки вказаним рішенням апеляційного суду Чернігівської області встановлений
такий же режим спілкування з онуком ОСОБА_5їй та діду ОСОБА_6 ., як і батьку
ОСОБА_1. Невиконанням рішення суду відповідачка порушує її права на спілкування
з онуком, що заподіює "їй моральні страждання, погіршує стан здоров'я,
тому у відшкодування моральної шкоди просить стягнути 5000 грн.

Ухвалою судді
від 31 серпня 2006 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Вказані позовні
вимоги позивач ОСОБА_1змінив 17 жовтня 2006 року, збільшивши розмір морального
відшкодування до 3700 грн., та 16 листопада

2006   року, доповнивши
вимогою про передачу йому сина для проживання з

ним за адресою: АДРЕСА_2.

В січні 2007
року позивачка ОСОБА_4 заявила клопотання про залучення до справи в якості
співвідповідача чоловіка відповідачки ОСОБА_3 і доповнила позовні вимоги
вимогами про стягнення з нього на її користь моральної шкоди в сумі 2000 грн.,
заподіяної через його перешкоджання для спілкування з онуком в дні та години,
встановлені рішенням апеляційного суду, та просить заборонити
ОСОБА_3перешкоджати їй спілкуватися з онуком.

Аналогічне
клопотання про залучення в якості співвідповідачаОСОБА_3. заявлено позивачем
ОСОБА_1.

Ухвалою суду від
10 січня 2007 року ОСОБА_3 залучений до справи як співвідповідач.

Рішенням Деснянського районного суду м.  Чернігова від 29 травня

2007    року позови
задоволено частково. На користь позивача ОСОБА_1з

відповідачів
ОСОБА_2тягнуто з кожного по 1000 грн. моральної шкоди і

солідарно 16
грн. у відшкодування судових витрат. В задоволенні решти

вимог
відмовлено.

Зобов'язано
відповідачів ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4перешкод у спілкуванні з онуком ОСОБА_5,
2001 року народження, кожної першої, другої, третьої суботи щомісяця з 10 год.
до 19 год. На її користь стягнуто з кожного відповідача по 1000 грн. моральної
шкоди і солідарно 16 грн. у відшкодування судових витрат. В решті вимог
відмовлено. Рішення суду обґрунтовано наступним.

3

Дитина
ОСОБА_5проживає з матір'ю та вітчимом -відповідачами ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_3 Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2005
року позивачі ОСОБА_1та ОСОБА_6. мають право на спілкування з ним кожної першої
та другої суботи місяця з 10 год. до 19 год. за їх місцем проживання
поАДРЕСА_2, третю суботу - по АДРЕСА_1. З дня набрання чинності вказаним
рішенням відповідачі жодного разу не надали дитину для спілкування з ними.
Такою протиправною поведінкою вони завдали їм моральної шкоди у вигляді
душевних страждань та додаткових зусиль по організації свого життя, тому
відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України вона підлягає стягненню з винних осіб.
Виходячи з засад розумності та справедливості, суд стягнув з відповідачів
ОСОБА_3 моральну шкоду по 1000 грн. з кожного на користь кожного позивача.

Оскільки
відповідно до ч.2 ст. 257 СК України батьки не мають права перешкоджати у
здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків, то вимоги ОСОБА_4 про
заборону не чинити перешкод в спілкуванні з онуком ОСОБА_5, підлягають
задоволенню.

Суд погодився з
висновком органу опіки і піклування щодо доцільності проживання дитини з
відповідачами, тому відмовив ОСОБА_1.
в передачі йому сина на виховання.

В апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1рішення суду в частині відмови в задоволенні його вимог
щодо передачі йому сина ОСОБА_5для проживання з ним вважає незаконним, просить
в цій частині скасувати і постановити нове про задоволення вимог з таких
підстав. Суд упереджено оцінив докази по справі, зокрема, лист завідуючої
дитячим закладом ОСОБА_7, яка вказала, що ні позивач, ні його батьки не
відвідують дитину в дошкільному закладі, але не вказала, з якої причини; не дав
об'єктивної оцінки житловим умовам, в яких живе дитина, і можливості надати
йому необхідні йому побутові умови батьком. Суд не дав оцінки тому факту, що
питання зміни місця проживання дитини обумовлене невиконанням рішення суду,
протиправній поведінці відповідача ОСОБА_2, що негативно впливає на виховання
сина, який, крім цього, не сплачує аліменти на утримання дитини від першого
шлюбу і тому не може належним чином брати участь в утриманні та вихованні його
сина. За таких обставин посилання суду на ст. 161 СК України є помилковим.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_3, який також є представником відповідачки ОСОБА_3,
вважає вказане рішення таким, що не відповідає вимогам закону з таких підстав.
Жоден з 12 епізодів щодо ненадання позивачам дитини в судовому засіданні не
підтверджений. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13не
підтвердили, що відповідачі ОСОБА_3 чинили перешкоди ОСОБА_1 в спілкуванні з
сином. Суд неправильно застосував норми права щодо відшкодування моральної
шкоди, пославшись на ст. 23 ЦК
України. Вина відповідачки ОСОБА_3 в заподіянні

4

шкоди не доведена, а вина відповідача ОСОБА_2 взагалі
судом визнана безпідставно, тому що він не був зобов'язаний до вчинення жодних
дій по відношенню до позивачів. Визначивши суми стягнення на відшкодування
моральної шкоди, суд порушив принцип справедливості. Відповідно до ст. 159 СК
України шкода відшкодовується тільки тому з батьків, який проживає окремо від
дитини і по відношенню до якого є рішення суду. ЩодоОСОБА_3 не існує такого
рішення, крім того, вказана стаття СК України не передбачає стягнення моральної
шкоди на користь баби, діда. Тому просить скасувати вказане рішення, відмовити
в позові і справу закрити.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга позивача ОСОБА_1не підлягає задоволенню, відповідачів ОСОБА_3 підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Рішенням
апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2005 року встановлено
режим спілкування позивачам ОСОБА_1 з малолітнім сином та онуком
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1року народження /л.с. 6/. Відповідно до нього позивачі
ОСОБА_1мають право спілкуватися з сином та онуком з 10 год. до 19 год. кожної першої та
другої суботи за місцем їх проживання поАДРЕСА_2 та третьої суботи по АДРЕСА_1.

Надані позивачем
ОСОБА_1. докази не підтверджують ухилення від виконання рішення суду
відповідачкою ОСОБА_3, з якою проживає дитина. З показань свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13встановлено, що вони були
запрошені ОСОБА_4. та ОСОБА_6  бути
свідками відмови надати їм малолітнього внука ОСОБА_5за місцем його проживання,
двері квартири їм відкривав незнайомий чоловік, відповідачки ОСОБА_3 вони не
бачили /л.с. 158-164/. З інформації, наданої позивачем ОСОБА_1, вбачається, що
він приходив 17 березня, 5 травня 2007 року, йому не були відкриті двері /л.с.
132/. Інших доказів щодо ухилення від виконання рішення суду відповідачкою
ОСОБА_3 ним не надано. Тому висновок суду про ухилення її від виконання рішення
суду, як підстава для стягнення моральної шкоди, не підтверджений доказами.

Стягнення
моральної шкоди на його користь з відповідача ОСОБА_2 є необгрунтованим,
оскільки щодо нього не було постановлено рішення суду, ухилення від виконання
якого є підставою для відшкодування шкоди. Тому з цих підстав рішення не
відповідає вимогам ст. 159 СК України.

Стягнення з
відповідачів ОСОБА_3 моральної шкоди на користь позивачки ОСОБА_4. також не
відповідає вимогам закону, який передбачає стягнення шкоди на користь того з
батьків, що проживає окремо від дитини, але не передбачає відносно діда та
баби.

Тому в цій
частині апеляційна скарга відповідачів ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення
суду в частині відшкодування моральної шкоди -скасуванню з відмовою в позові
ОСОБА_1. та ОСОБА_4.

5

За наявності
висновку органу опіки та піклування про недоцільність передачі для проживання з
батьком малолітнього сина, який став „заручником" особистих взаємовідносин
сторін /л.с. 113-115/, інші надані ним докази: постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи /л.с. 47, 48, 98/, звернення в прокуратуру м.
Чернігова, до Деснянської районної ради м. Чернігова /л.с. 133-138/ - свідчать
про наявність таких взаємовідносини і не обґрунтовують необхідність передачі
дитини позивачу ОСОБА_1.

Наявність
належних умов для проживання дитини з батьком /л.с. 116/ не компенсує
недостатню увагу щодо його виховання, що підтверджується інформацією
дошкільного дитячого закладу № 4, з якої вбачається, що ОСОБА_1. не приділяє
увагу вихованню сина, ніколи не приходить на дитячі ранки, не цікавиться життям
дитини в садочку /л.с. 118/. Тому проживання дитини з матір'ю, в сім'ї, де за
неї піклуються і створюють необхідні умови, разом з малолітньою сестрою,
відповідає інтересам дитини /л.с. 117/. За таких обставин апеляційна скарга позивача
в оскаржуваній частині підлягає відхиленню.

Покладення на
відповідачів ОСОБА_3 обов'язку не перешкоджати позивачці ОСОБА_4 у спілкуванні з
онуком в дні та години, визначені рішенням апеляційного суду, відповідає
вимогам ст. 257 СК України. Тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню
без змін.

Позов ОСОБА_4.
задоволено частково, тому понесені нею витрати в суді першої інстанції
підлягають відшкодування частково в сумі 8 грн.

Оскільки позов
ОСОБА_1. не задоволено, з нього підлягає стягненню в повернення витрат
відповідачам витрати по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи 3
грн. 50 коп. та мито в сумі 4 грн. 25 коп., а всього - 7 грн. 75 коп.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції необхідно змінити, відмовивши в позові
ОСОБА_1. щодо стягнення моральної шкоди та передачі сина на проживання з ним та
частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_4. щодо можливості спілкуватися з
онуком. В зв'язку з цим резолютивну частину рішення відносно цих вимог
необхідно викласти в новій редакції.

Керуючись ст.ст.
303, 307, п.п.3, 4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд, -

вирішив:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1відхилити.

Апеляційну
скаргу відповідачів ОСОБА_3та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2007 року змінити.
Викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:

6

„Відмовити
ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про передачу йому на проживання малолітнього сина
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, та стягненні моральної шкоди.

Відмовити
ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3в стягненні моральної шкоди.

Позов
ОСОБА_4задовольнити частково. Відмовити ОСОБА_4в стягненні моральної шкоди з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Зобов'язати
ОСОБА_2та ОСОБА_3усунути перешкоди щодо спілкування ОСОБА_4з онуком
ОСОБА_5відповідно до рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28
жовтня 2005 року.

Стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3солідарно на користь ОСОБА_4 8 грн. у відшкодування судових
витрат".

Стягнути з
ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3в повернення судових витрат 7 грн. 75 коп.

Рішення набирає
чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня проголошення.