Справа № 22ц-4015 від 2007
року                    Головуючий в 1
інстанції Федоровська О.П.
26                                                        Доповідач Бараннік О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 рік
липень 09 дня         Колегія суддів
судової палати з цивільних справ

апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого       - Бараннік О.П.,

суддів                   - Михаиловської С.Ю.,  Максюта Ж.І.,

при
секретарі      - Лещинській О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від
02 лютого 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у праві власності на будинок шляхом виселення та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  3-і
особи Васильківська селищна рада Васильківського району Дніпропетровської
області,  Ново миколаївська державна
нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,  визнання
права власності на 1/2 частину домоволодіння,
визнання частково недійсним свідоцтва про права власності на спадщину за
законом,  визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за заповітом,
визнання права власності за законом на 1/2 частину домоволодіння і виділ
в натурі,  -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
1994 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про виселення
з житлового будинку,  посилаючись на
те,  що її сестра ОСОБА_4 являлась
власником спірного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4  вмерла,  а до цього співмешкала з ОСОБА_5 з 1958
року,  проживаючи з ним у вказаному
будинку.

В 1988
році ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1,
яку поселив на житлову площу спірного будинку,  а у вересні 1993 року він також помер.

Але,  оскільки,
на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом позивачка
являється власником спірного будинку,  а
відповідачка не дивлячись на це звільнити вказаний будинок відмовляється,  ОСОБА_3
вимушена була звернутись з даним позовом до суду.

Після
смерті ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_2 у справу
вступила правонаступниця донька вмерлої ОСОБА_2,  яка у своєму уточнюючому позові,   посилаючись на ті ж обставини,  просила усунути їй

2

перешкоди у
користуванні,  володінні та розпорядженні
належним їй на праві власності будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього
ОСОБА_1.

ОСОБА_1
позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала і звернулась до суду з зустрічним позовом про
визнання частково на 1/2 частину недійсним дублікату свідоцтва про право
власності № 1616,  виданого
Васильківською селищною радою 29.04.1963 року на ім'я ОСОБА_4 і визнати,  що згідно з даним свідоцтвом спірний будинок
належить на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 кожному
із вмерлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати частково на 1/2 частину недійсним
свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 лютого 1994 року,  видане Васильківською держнотконторою на ім'я
ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4,  померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
на спірне домоволодіння і визнати що згідно з цим свідоцтвом ОСОБА_3 в порядку
спадкування за законом належить 1/2 частка домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати частково на 1/2 частку недійсним свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від 11 травня 1999 року на ім'я ОСОБА_2 після
смерті її матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на спірний житловий будинок,  належний спадкодавцю ОСОБА_3  на підставі свідоцтва про право на спадщину
за законом від 25.02.1994 року і визнати,
що згідно з даним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2
після смерті ОСОБА_3,  померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 належить 1/2 частина домоволодіння № АДРЕСА_1 ; визнати за
нею,  ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування по закону на 1/2 частину домоволодіння № АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_5,  померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та
розділити спірне домоволодіння в натурі між нею та ОСОБА_2 по 1/2 частині
згідно висновку судово-будівельної експертизи від 28 квітня 1994 року по
другому варіанту,  посилаючись на
те,  що спірний житловий будинок був
збудований на загальні кошти ОСОБА_4  та
ОСОБА_5,  які проживали однією
сім'єю,  вели загальний сімейний бюджет
та між якими була усна домовленість про створення загальної сумісної
власності,  яка починаючи з 1982
року,  коли ОСОБА_1 спочатку стала
співмешкати з ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 ,
а потім у 1988 році зареєструвала з ним шлюб,  продовжувалась ними поліпшуватись за їх
сумісні кошти,  а отже являється
загальною сумісною власністю,  яка
створена в результаті сумісної праці ОСОБА_4
та ОСОБА_5 і на яку частки у неї з ОСОБА_2 повинні бути рівні.

Рішенням
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 лютого 2007 року позов ОСОБА_2 про усунення
перешкод у праві власності на домоволодіння шляхом виселення відповідачки з
нього задоволений. ОСОБА_1 виселена з домоволодіння АДРЕСА_1 без надання
другого іншого приміщення і цим же рішенням в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на те,  що рішення суду являється
неправильним та незаконним,  просила його
скасувати і

3

постановити нове
рішення,  яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі,  а в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовити.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області вважає,  що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін виходячи з наступного.

Суд
першої інстанції вірно встановив обставини справи,  дав їм належну правову оцінку і
обґрунтовано,  згідно з процесуальним і
матеріальним законом постановив рішення про усунення перешкод у праві власності
на спірне домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього відповідачки ОСОБА_1.

Доводи
ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення суду не можуть бути
прийняті до уваги,  оскільки її право на
домоволодіння АДРЕСА_1 похідне від наявності права ОСОБА_5 на це ж
домоволодіння,  наявність якого у ОСОБА_5
ніякими об'єктивними доказами по справі не підтверджена.

Матеріалами
справи підтверджується тільки факт співмешкання ОСОБА_5 з ОСОБА_4  приблизно з 1958 року по день її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1,  та його лише одна фізична
допомога ОСОБА_4  в будівництві спірного
житлового будинку,  для спорудження якого
на ім'я тільки ОСОБА_4  рішенням
виконкому Васильківської районної Ради депутатів трудящих № 154 від 17.04.1959
року спочатку була виділена земельна ділянка,
а потім те,  що тільки за грошові
кошти своїх батьків та одержану на своє ім'я позичку ОСОБА_4  придбавала будматеріали,  що як при її житті,  так і після її смерті визнавав і сам
ОСОБА_5,  нікуди не звертаючись та нічого
не оспорюючи,  і який зі свого боку в
період будівництва та на момент його закінчення в 1961 році сплачував 25 та
50-ти відсоткові розміри аліментів зі всіх видів свого заробітку.

Пунктом
4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами
законодавства,  що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04.10.1991 року з
послі дуючими змінами передбачено,  що
оскільки згідно зі статтею 17 ЗК України і статті 14 Закону України „Про
власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських
будівель надається громадянину в приватну власність,  участь інших осіб у будівництві не створює
для них права приватної власності на жилий будинок. Згідно ж статей 16 та 17
Закону України „Про власність" таке право,
зокрема,  виникає коли будівництво
велось подружжям у період шлюбу,  або за
рахунок спільної праці членів сім'ї,
тоді жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю.

Інші
особи,  що брали участь у будівництві
жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності,  доказів чого також в судовому засіданні
добуто не було,  вправі вимагати не
визнання права власності на будинок,  а відшкодування
своїх затрат на його будівництво,  при
умові що таку допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

4

Таким
чином,  вирішуючи спір між
сторонами,  суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору,  обставини справи,  перевірив доводи сторін,  та давши їм належну правову оцінку,  постановив рішення,  яке відповідає вимогам закону.

Суд не
допустив порушень матеріального та процесуального права,  які могли б тягнути за собою скасування
рішення.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст. ст. 304,
307,  308,  313 - 315 ЦПК України,  колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але на неї може бути принесена касаційна
скарга протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.