Справа №22-7700
Головуючий в інстанції - Мельник А.В.
Доповідач - Осипенко М.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
грудня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду м. Києва в складі:

Головуючого -
судді  Осипенка М.І.

Суддів Заришняк Г.М., Шиманського В.Й.

При секретарі Дима О.І.

Розглянувши
в відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Державного казначейства України на рішення Печерського районного суду м. Києва
від 04 липня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України, третя особа : Солом
»янське РУГУ МВС України
в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої
незаконними діями органу дізнання, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного казначейства України про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями
органу дізнання та просив стягнути в відшкодування матеріальної шкоди 100000
грн. і моральної шкоди 500000 грн.. Вказував, що 22 вересня 2006 року о 2
годині він був затриманий співробітниками карного розшуку Столом»янського РУГУ
МВС України в м. Києві у зв»язку з тим, що його було оголошено у федеральний
розшук правоохоронними органами Російської Федерації. При цьому були грубо
порушені його права, а саме: протокол затримання було складено не тією особою,
яка здійснювала його затримання, не було роз»яснено його процесуальні права, їх
обсяг та зміст та незаконно тримали під вартою без рішення суду більше 72-х
годин, у зв»язку з чим погіршився його стан здоров»я, він втратив можливість
керування своїми підприємствами.

Посилаючись
на те, що такими незаконними діями йому була завдана матеріальна та моральна
шкода, просив задовольнити позов.

Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2007 року позов задоволено
частково: на користь позивача у відшкодування моральної шкоди з Державного
казначейства було стягнуто 5000 грн.

В
апеляційній скарзі Державне казначейство України просить скасувати рішення суду
та постановити нове, яким відмовити у позові, посилаючись на те, що суд
неправильно витлумачив норми матеріального права і його висновки не
відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

Як
вбачається із матеріалів справи, і це було встановлено судом, дійсно 22.09.2006
року о 2 годині працівниками карного розшуку Солом»янського РУГУ МВС України в
м. Києві було тимчасово затримано позивача у зв»язку з тим, що він був
оголошений у федеральний розшук правоохоронними органами Російської Федерації
за обвинуваченням у скоєнні тяжкого злочину.

Постановою
Солом»янського районного суду м. Києві від 25.09.2006 року було надано згоду на
тимчасовий арешт позивача на 40 діб до вирішення питання про його екстрадицію
до Російської Федерації.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2006 року ця постанова була залишена без
змін і позивач був переданий правоохоронним органам Російської Федерації.

Задовольняючи
позов частково, суд виходив з того,
що позивач безпідставно знаходився під вартою без відповідного рішення суду
понад встановлені ст.29 Конституції України та ст. 106 КПК України строки, чим
йому було спричинено моральну шкоду.

Проте, з
такими висновками суду погодитись неможливо, поскільки правоохоронними органами
України позивач був затриманий на законних підставах, що

підтверджується
матеріалами справи та постановою Солом»янського районного суду м. Києва від
25.09.2006 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2006 року,
утримання його під вартою понад встановлених законом строків викликано було
об»єктивними причинами, оскільки послідуючі 23 та 24 вересня 2006 року були
неробочими днями і отримати дозвіл суду на його тимчасовий арешт у
Солом»янського РУГУ МВС України
в м. Києві не було можливості. Тим більше, що строк затримання позивача перевищував
всього на декілька годин і чим, при цьому, позивачеві завдана моральна шкода
останній доказів не надав. Крім того, відшкодування моральної шкоди у таких
випадках Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» не передбачено.

При
таких обставинах у суду не було підстав для стягнення моральної шкоди, а тому
його рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення про відмову у позові
про стягнення моральної шкоди.

Поскільки
позивачем не було надано будь-яких доказів про заподіяння йому, матеріальної
шкоди , то суд правильно відмовив йому у цій частині позову.

Керуючись ст.307
ЦПК України , колегія суддів , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Державного казначейства України задовольнити.

Рішення
Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2007 року скасувати та
постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у
позову до Державного казначейства України про стягнення моральної шкоди.

У решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення
суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України на
протязі двох місяців.