Справа №22ц-194/2007 рік.
у першій інстанції - Ченцова СМ.
УХВАЛА

Іменем        України

16 січня 2007 року                                                                                           місто
Чернігів

Апеляційний   суд    Чернігівської області у складі: головуючого
- судді Литвиненко
І.В. суддів - Заболотного
В.М., Шевченка В.М. при секретарі -
Куксі М.В. з участю -
сторін

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду від 24 листопада 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним
рішенням Менського районного суду від 24
листопада 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
позивачки неустойка (пеня) в сумі 297
грн. за прострочення терміну сплати аліментів на утримання повнолітнього
сина -ОСОБА_3,
згідно рішення Менського районного суду від 28.02.2006 року.

Задовольняючи частково позов, суд врахував матеріальний і сімейний стан відповідача,
взявши до уваги сплачені ним кошти в сумі 158
грн. в травні 2006 року, та
його намір погасити заборгованість найближчим часом, що підтверджується заявою
ОСОБА_1 про відрахування з його виплати допомоги по безробіттю 100 % на погашення
боргу по аліментах.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що пеня
виникла не з його вини. Апелянт вказує, що виконавчий лист до ТОВ
„Березна-Сервіс", де він раніше працював, надійшов лише у квітні 2006 року, а тому
аліменти в сумі 158 грн.
були ним перераховані тільки за травень місяць. З 01 червня 2006 року відповідач
втратив роботу, ставши на облік в Менському районному центрі зайнятості, де
йому призначили допомогу по безробіттю з 24.12.2006
року. Але наведені обставини суд при винесенні рішення не врахував. Також,
апелянт просить врахувати, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей,
які часто хворіють і потребують санітарно-курортного лікування.

1

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи скарги та матеріали
справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до
ст. 196 СК України,
при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти
за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі 1% від суми
несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути
зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника
аліментів.

По справі
встановлено, що згідно рішення Менського районного суду від 28.02.2006 року, ОСОБА_1
зобов'язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання їх повнолітнього
сина - ОСОБА_3,
в зв'язку з навчанням останнього, у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача
щомісяця, але не менше 30%
прожиткового мінімуму, починаючи з 14
лютого 2006 року
(а.с. 3-4).

Однак, з довідки
ДВС у Менському районі НОМЕР_1
від 06.11.2006 року
вбачається, що ОСОБА_1 за період з лютого по жовтень 2006 року лише в
травні місяці сплатив аліменти в розмірі 158
грн. (а.с. 8).

А тому суд вірно
стягнув з ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів, врахувавши
матеріальний та сімейний стан відповідача.

Твердження
апелянта про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини,
суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги.

ОСОБА_1 приймав
участь в судовому засіданні, що відбулося 28
лютого 2006 року та
був присутній при винесенні Менським райсудом
рішення по справі, а тому повинен був негайно сплачувати аліменти на
утримання сина. Крім того, відповідач звільнився з роботи за власним бажанням,
що підтверджується довідкою ТОВ „Березна-Сервіс" (а.с. 17).

За таких обставин,
рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної
скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 303,
307-308, 313-315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити,
а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2006     року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців.