Справа № 22-ц-4784/2007 року                                            Голов.
1 інстанції - Саркісян О.А.
Категорія - про право власності                                                             Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007 року.                                                          Колегія суддів судової палати

у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області у складі: головуючого - судді Кіся
П.В., суддів - Солодкова А.А. і Кругової С.С., при секретарі-Каплоух Н.Б., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 14.8.2007р.

по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2ОСОБА_3 ОСОБА_4 треті особи - орган опіки
та піклування Орджонікідзевського району м. Харкова, Четверта Харківська
державна нотаріальна контора про визнання договору дарування квартири та
свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування за законом
недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній
скарзі позивач просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.08.2007 року скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити її позов.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.8.2007 року к задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Обґрунтовуючи скаргу позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права., вважаю його
незаконним та необґрунтованим.

Також посилається на те, що суд застосував законодавчі і нормативні акти,
що не мають до даного спору ніяких відносин, зовсім не
надав ніякої оцінки доказам, що є у справі, і які були доведені у суді.

Вказує, що доводи відповідачів надумані та неспроможні - не відповідають дійсним обставинам справи, які використовуються виключно
в корисних цілях.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції,
вважає, що скарга задоволенню не піддягає.

ОСОБА_1 у 2005 році звернулась до суду з позовною заявою у якій просила визнати недійсними договір дарування квартири від
30.10.1992 року і свідоцтво про спадщину від 05.11.1999 p., вказуючи, щоОСОБА_2 з якою вона
довгий час разом працювала і якій відомо було про її
сімейний стан, стала проявляти до неї інтерес, турботу, а в жовтні 1992 року запропонувала укласти договір довічного
утримання.

2

Будучи самотньою людиною похилого віку,
вона дала на це згоду, але ОСОБА_2 скориставшись її довірою, ввійшовши
у змову з нотаріусом 9-ї Харківської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5, оформили договір дарування квартири. Про
відчуження квартири за вказаним договором дарування та спадщину вона довідалась лише у 2005 році. Вважає, що вона
була обманута відповідачем ОСОБА_2 і приватним нотаріусом ОСОБА_5

В подальшому адвокат ОСОБА_6., який приймає участь у справі у якості представника позивача ОСОБА_1, у своїй заяві від 11.07.2006 р. просив суд поновити строк позовної давнини, посилаючись на те, що
про відчуження квартири ОСОБА_1
довідалась лише у травні 2005 року.(а.с.46).

Відповідачі і
приватний нотаріусОСОБА_5. позов не визнали, стверджуючи,
що договір дарування укладено у відповідності з вимогами закону. Відповідачі вказували, що на відчуженні квартири
шляхом дарування наполягала сама
ОСОБА_1, яка власноручно підписала договір дарування, отримала копію, що
у 1993 році ОСОБА_1 зверталась до нотаріальної контори у зв'язку з посвідченням
двох копій договору дарування квартири від 30.10.1992 p., що на
обліку у лікарні у зв'язку з погіршенням
зору знаходиться лише з 1998 року.

Судом встановлено, а сторони не оспорюють той факт, що 30.10.1992 року нотаріусом 9-ї державної нотаріальної контори м.Харкова
ОСОБА_5 посвідчено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_1
подарувала, а ОСОБА_7 прийняла в дар
однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11,24).

05.11.1999 р. державним нотаріусом 9-ї Харківської державної нотаріальної контори
видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями майна ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1., - квартири АДРЕСА_1, є в рівних частках ОСОБА_2 ( мати ОСОБА_7),
ОСОБА_8 (дочка ОСОБА_7) і
неповнолітній ОСОБА_4 (син ОСОБА_7). Частка останнього зареєстрована в
КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17.11.1999 р. (а.с. 13).

Справа
розглядалась тривалий час, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, забезпечив сторонам
рівні умови щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Постановлюючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про недоведеність позову ОСОБА_1 щодо укладення договору дарування внаслідок її обману з
боку відповідача ОСОБА_2 і приватного нотаріуса ОСОБА_5

З наданих суду довідок нотаріальної контори і листа приватного нотаріуса ОСОБА_5 зазначено, що договір дарування квартири
30.10.1992 р. укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, що ОСОБА_1 власноручно підписала договір, отримала його копію, а 28.10.1993
року нотаріальною конторою посвідчено дві копії договору дарування
квартири і копія видана ОСОБА_1
(а.с.45, 50). В наданій адвокатом
позивача довідки міської лікарні №9 зазначено, що ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку у
лікаря-окуліста з серпня 1998 р.(а.с.48)

3

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Оскільки позивач
і його представники, у томі числі адвокат, що надавав правову допомогу позивачу ОСОБА_1 протягом усього часу розгляду справи, доводи відповідачів
і приватного нотаріуса ОСОБА_5 не спростували, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про відсутність
передбачених ст.57 ЦК України 1963 р. підстав для визнання недійсним договору дарування і, як наслідок, відсутність підстав для визнання недійсним
свідоцтва про спадщину.

Посилання представника позивача на те, що суд не дав належної оцінки усім доводам позивача, що не взяв до уваги відсутність
волевиявлення ОСОБА_1 на відчуження квартири та на її похилий вік - не грунтуються на матеріалах
справи, не забезпечені відповідними доказами, а тому не спростовують висновок
суду про недоведеність позову в частині вимог
про недійсність договору дарування, як укладеного внаслідок обману(ст.57 ЦК України 1963 p.).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовна заява ОСОБА_1, її доводи у суді і доводи її
представника зводились до намагання переконати суд у
обмані позивача ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 і приватним нотаріусом ОСОБА_5 Саме в межах цих доводів
і постановлено рішення судом першої інстанції, а тому
посилання адвоката позивача на те, що суд не дослідив і не надав
оцінки іншим обставинам, які передбачені у якості підстав для визнання угоди недійсною за іншою, ніж ст.57 ЦК України
1963 р. нормою, не можуть прийматись у якості підстави для скасування чи зміни
рішення.

У відповідності з вимогами ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Інші доводи не є суттєвими і
висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315,317,319 ЦПК України, судова колегія,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 14.8.2007р. залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.