УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Лященко П.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Панталієнка П.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства (далі - ВАТ) “Взутекс” про оплату часу простою,
стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки, стягнення вихідної
допомоги, стягнення компенсації за затримку розрахунку та затримку видачі
трудової книжки, зміну дати звільнення та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 18 лютого 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2003 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вищезазначеним  позовом, посилаючись на те, що працювала
ІНФОРМАЦІЯ_1. 1 липня 2002 року звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
У день її звільнення відповідач не оплатив їй час простою цеху з вини
підприємства з січня 1995 року до жовтеня 2001 року в сумі 9020 грн., заробітну
плату за період з листопада 2001 року по день звільнення в сумі 1211 грн. 15
коп., компенсацію за невикористані відпустки в сумі 1581 грн. 12 коп., вихідну
допомогу в сумі 154 грн. 12 коп., середній заробіток за час затримки виплати
розрахункових сум і затримки видачі трудової книжки в сумі 2805 грн.. Крім
того, позивачка просила змінити дату звільнення з 1 червня 2002 року на дату
постановлення рішення суду та стягнути на її користь із відповідача 2000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міського суду від 20 листопада 2003 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ВАТ “Взутекс” на користь ОСОБА_1  оплату за час простою в сумі 9020 грн.,
заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 1211 грн. 15 коп., 154 грн. 12
коп. вихідної допомоги, 1581 грн. 51 коп. компенсації за невикористані
відпустки, 2805 грн. заробітку за час затримки видачі трудової книжки та 500
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 лютого 2004 року
рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми в рахунок оплати простою
та суми середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки  скасовано й у позові в цій частині
відмовлено. У решті - рішення залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення апеляційного
суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до статей 202, 2021 ЦПК України 1963 року рішення суду має бути
законним і обґрунтованим на доказах, які були досліджені у судовому засіданні,
при ухваленні рішення суд приймає рішення щодо наявності обставин (фактів),
якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, і наявності інших фактичних даних (пропуск строку позовної
давності тощо), які мають значення для вирішення справи, а також доказів на їх
підтвердження; правовідносин, зумовлених встановленими фактами; правової норми,
яка регулює ці правовідносини.

Судові
рішення в частині вирішення вимог про оплату простою та вимог, що ґрунтуються
на ст. 117 КЗпП України, суперечать цим нормам.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався про порушення свого права.

Районний суд, задовольняючи вимоги про
оплату простою з січня 1995 року, положень цієї норми не врахував та не
з'ясував дотримання позивачкою строку на звернення до суду із цими вимогами.

Апеляційний суд цього недоліку не
усунув і, скасовуючи рішення районного суду в цій частині й відмовляючи в
задоволенні вимог про оплату простою, виходив із того, що структурні підрозділи
підприємства не припиняли виробничої діяльності, ОСОБА_1 у цей період
погоджувалася з перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати, на
роботу

не з'являлася  та не повідомляла про початок простою.

Доказів такого висновку суд не навів.

Районний суд стягнув компенсацію за
затримку трудової книжки виходячи з того, що відповідач при звільненні
позивачки трудову книжку не видав і не вжив заходів до її видачі й на час
розгляду справи.

У решті вимог суд відмовив, не
обґрунтувавши свого висновку в частині стягнення компенсації за затримку
розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення в
частині стягнення компенсації за затримку видачі трудової книжки та відмовляючи
в цих вимогах, обґрунтовано виходив із того, що з наданих доказів і пояснень
позивачки в судовому засіданні в апеляційному суді (а.с.161) вбачається, що
відповідач вживав заходи до видачі трудової книжки в день звільнення, але ОСОБА_1 від її отримання відмовлялася.

Проте апеляційний суд, як і районний,
не зробив висновку щодо вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку
й залишив рішення в решті частин без змін.

З урахуванням наведеного судові рішення
в частині вимог про оплату простою та стягнення компенсації за затримку
розрахунку підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, а справа в цій частині - направленняю на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Що стосується судових рішень у частині
відшкодування моральної шкоди, то вони в цій частині відповідають фактичним
обставинам, вимогам ст. 2371 КЗпП України й підстав для задоволення
скарги в цій частині немає.

Керуючись статтями 337, 338  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міського суду від 20 листопада 2003 року та
рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 лютого 2004 року в
частині вимог про оплату простою та стягнення компенсації за затримку
розрахунку скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті - рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     М.В. Патрюк

Судді:                                                                 Н.П.
Лященко

П.В. Панталієнко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка