Справа
№2-1694/07
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2007 р.                                м.
Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області

у складі
головуючого - одноособово судді Ступакової І.Г.

при секретарі
Калініної О.С.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні
в м. Білгород -Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору
купівлі - продажу дійсним і визнання права власності на відчужуване майно за
договором, вказуючи, що 21 вересня 2006 року між нею і відповідачем був
укладений договір купівлі - продажу, який не був нотаріально засвідчений, через
не виконання відповідачем обов'язку щодо завірення укладеного договору у
тримісячний строк, хоча всі істотні умови угоди з обох сторін були виконані
повністю та належним чином, наслідком не завірення нотаріально договору стала
його недійсність, що спричинило порушенню майнових прав позивачки, в зв'язку з
чим вона звертається до суду.

Відповідач в попередньому судовому засіданні з позовом
погодився, заперечень проти позову не має, пояснивши, що в дійсності договір
укладений між ним та позивачкою не був нотаріально засвідчений, хоча спору щодо
виконання істотних умов за договором не. має, оскільки позивачці було передано
спірне майно у її власність, за яке був зроблений повний розрахунок особисто
позивачкою.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі
можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому
ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши сторони,
суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У попередньому судовому засіданні встановлено, що 21
серпня 2006 року в м.Білгород-

Дністровському між позивачкою та відповідачем у письмовій
формі був укладений договір купівлі -

продажу земельної ділянки та садового будинку, згідно
якого відповідач продав, а позивачка купила

земельну ділянку НОМЕР_1розміром 0,0600 га, цільового
призначення - ведення садівництва, що розташована

АДРЕСА_1, а також

незакінчений будівництвом садовий будинок НОМЕР_1,
готовністю 53 %, розташований АДРЕСА_1, за які позивачкою був

здійснений повний розрахунок за кожний об'єкт окремо, що
підтверджується п. 2 зазначеного договору

(а.с.5).

Відчужена спірна земельна ділянка належала відповідачу до
часу її продажу на праві приватної власності згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 18.08.2006 року
Білгород-Дністровською райдержадміністрацією, а садовий будинок незакінчений
будівництвом на підставі договору купівлі - продажу від 08Л0.1996 року серії НОМЕР_3,
зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_4(а.с.6, 7).

Згідно ст. 655 ЦК України
за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплати за нього
певну грошову суму.

Сторонами за договором було здійснено повне виконання
усіх істотних умов, а саме: відповідачем були передані, а позивачкою прийняті у
свою власність спірна земельна ділянка та садовий будинок зі здійсненням за них
повного розрахунку.

Згідно п. 4 вищезазначеного договору сторони за договором зобов'язані були
в тримісячний строк завірити вищезазначений договір купівлі - продажу
нотаріально, однак дане зобов'язання відповіданем було порушено і договір в
визначений строк нотаріально завірений не був. Таким чином, відповідачем були
подушені надані ним зобов'язання щодо завірення договору нотаріально.

Відповідно до ст. ст. 526 та 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору у встановлені строки.

Внаслідок того, що договір був укладений з порушенням
встановленої ст.ст. 209, 657 ЦК
України для нього форми, а саме: не був нотаріально засвідчений, через
невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором, що спричинило перешкоду
позивачці в оформленні її майнових прав та підставою для визнання укладеного
договору недійсним.

У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК
України якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що
підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним.

На даний час позивачка повністю розпоряджається спірним майном на свій
розсуд, прийняв його у своє володіння та користування, що являється складовою
права власності на яке позивачка має право, як суб'єкт права приватної
власності відповідно до ст. ст. 317, 318, 325 ЦК України.

Відповідно до ст. 334 ЦК
України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передання майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Право
власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого посвідчення абе з-моменту набрання законної
сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст. 373 ЦК України
право власності на (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до
закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового призначення.

Згідно п. "а" ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України
набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за
договором купівлі - продажу, даруванні, міни, іншими цивільно - правовими
угодами.

У відповідності зі ст. 12 п.2 Закону України «Про власність» громадянин
набуває право власності на майно отримане внаслідок укладення інших договорів,
не заборонених законом.

Враховуючи вищевикладене, а також, що сторонами були виконані усі істотні
умови угоди в добровільному порядку по справжній волі, що не заперечується
сторонами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, укладеного 21.08.2006
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визнавши за останньою право власності на земельну
ділянку НОМЕР_1розміром 0,0600 га цільового призначення - ведення садівництва,
що розташована АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право власності на
земельну ділянку серії НОМЕР_2. Виданого 18.08.2006 року Білгород-Дністровською
райдержадміністрацією та незакінчений будівництвом садовий будинок НОМЕР_1,
готовністю 53 %, розташований АДРЕСА_1 обгрунтованими і таким, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 220, 317, 318, 325, 334, 361, 362, 526, 530, 638,
655, 657 ЦК Україна,
ст. 12 п.2 Закону України «Про власність», ст. ст. 10, 11, 130, 174, 209, 213,
214- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу
дійсним і визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку,
укладеного 21.08.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно ОСОБА_2 продав, а
ОСОБА_1 купила земельну ділянку НОМЕР_1розміром 0,0600 га цільового призначення
- ведення садівництва, що розташована АДРЕСА_1 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. Виданого 18.08.2006 року
Білгород-Дністровською райдержадміністрацією та незакінчений будівництвом
садовий' будинок НОМЕР_1, готовністю 53 %, розташований АДРЕСА_1 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку
НОМЕР_1розміром 0,0600

га цільового призначення - ведення садівництва, що
розташована АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну
ділянку серії НОМЕР_2. Виданого 18.08.2006 року Білгород-Дністровською

райдержадміністрацією та не закінчений будівництвом
садовий будинок НОМЕР_1, готовністю 53 %,

розташований АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
поданням після цього протягом 20- днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.
295 ЩГК України.