У Х В А Л А

Іменем  України

11 квітня 2007 року                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,

Берднік І.С.,

Барсукової В.М.,

Косенка В.Й.,  -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю проектно-інвестиційна компанія “Стрийжитлобуд” про
стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, за  касаційною скаргою
товариства з обмеженою відповідальністю проектно-інвестиційної компанії
“Стрийжитлобуд” (далі - ТОВ “Стрийжитлобуд”) на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2006 року та  ухвалу
апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що до 10 травня 2004 року працював директором товариства.
Посилаючись на те, що при звільненні з роботи з ним не було своєчасно проведено
розрахунку, просив, уточнивши позовні вимоги, стягнути з відповідача 887 грн.
50 коп. заробітної плати та                         35 714 грн. 01 коп.
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 15 вересня 2006 року,       залишеним без зміни ухвалою апеляційного
суду Львівської області від
18 грудня 2006 року, позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ “Стрийжитлобуд” на користь ОСОБА_1             2 730 грн. 99 коп. заробітної
плати та 35 714 грн. 01 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, а також витрати у справі.
Рішення в частині стягнення середньої заробітної плати в розмірі 1 350
грн. 24 коп. допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі ТОВ “Стрийжитлобуд”
просить судові рішення скасувати, постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм ст. ст.
23, 41, 59, 62 Закону України “Про господарські товариства” щодо порядку
визначення розміру заробітної плати позивачеві як голові товариства та ст. ст.
2, 94, 116, 117 КЗпП України.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий
розгляд з таких підстав.

Встановлено, що позивач працював у
відповідача на посаді директора з 17 вересня 2003 року.

10 травня 2004 року його звільнено з
роботи.

Постановляючи рішення про стягнення з
відповідача за період з
1 квітня до 10 травня 2004 року заробітну плату в розмірі 2 730 грн. 99
коп. виходячи із середнього заробітку 1 350 грн. 24 коп., суд усупереч
вимогам  ст. 215 ЦПК України не навів
розрахунків, з яких виходив при визначенні зазначених сум; не встановив, з яких
саме виплат складається сума кінцевого розрахунку, хоча вказане має суттєве
значення для правильного вирішення спору з урахуванням положень ч. 3 ст. 117
КЗпП України та п. 32 постанови  Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 “Про практику розгляду судами
трудових спорів”.

Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у
строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при
наявності спору про розміри належних сум - спір вирішується судом, який
визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням розміру
спірної суми, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно з середнім заробітком та інших конкретних обставин (п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 “Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці” - далі Пленум).

При визначенні розміру відшкодування за
час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35 714 грн. 01 коп. суд
зазначених положень ст. 117 КЗпП України та п. 20 Пленуму щодо врахування
конкретних обставин справи, пропорційності розміру відшкодування розміру
заборгованої заробітної плати не врахував.

Крім того, усупереч вимогам ст. 215 ЦПК
України мотивувальна частина рішення не містить розрахунку, з якого виходив суд
при визначенні розміру відшкодування, та періоду, за який зроблено цей
розрахунок.

На порушення вимог ст. ст. 212, 215 ЦПК
України суд не навів мотивів, з яких не прийняв до уваги заперечення
відповідача і  надані ним докази щодо
необґрунтованості вимог позивача. Апеляційний суд допущені порушення закону не
усунув. Оскільки судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, вони
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю проектно-інвестиційної компанії “Стрийжитлобуд” задовольнити
частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від               15
вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від              15 грудня 2006 року скасувати,
справу направити на  новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                 М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

І.С. Берднік

В.Й.
Косенко