АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа № 22-ц-917-Ф/07
суду першої інстанції                        Короткова
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції                                                    Соболюк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
червня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду АР Крим у м.  Феодосії в складі:

головуючого
- судді                   Притулен ко О.В..

суддів                                           Соболюк М М. .

Полянської В. О.

при секретарі                              Брежнєвій O.K.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру,  за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Керченського міського суду АР Крим від 28 листопада 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про
визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру,  мотивуючи свої позовні вимоги тим.  що відповідачу згідно свідоцтва про право
власності на житло від 15 січня 1997 року та рішення суду від 19 травня 2006
року належить квартираАДРЕСА_1.  7 липня
2006 року позивачка досягла угоди з відповідачем про передачу їй вказаної
квартири у власність за грошову винагороду. Позивачка передала відповідачу
гроші у сумі 115 000 грн.. а він взяв з свого боку зобов'язання оформити на
позивачку право власності на зазначену квартиру. Вказує,  що фактично між сторонами був оформлений
договір купівлі-продажу ціп квартири,  що
підтверджується розпискою відповідача від 7 липня 2006 року. Позивач отримав
усю обумовлену за продаж квартири суму та передав позивачці документ на
квартиру. Проте до теперішнього часу в нотаріальній конторі угода не
оформлена,  оскільки відповідач не
з'являється для оформлення угоди,
посилаючись на різні причини,
тому вона звернулася до суду із зазначеним позовом за захистом своїх порушених
прав.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 28 листопада 2006 року позов ОСОБА_1 був
задоволений. Визнано угоду купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1,  укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  дійсною. Також визнано право власності на цю
квартиру за позивачкою.

На
вказане рішення суду ОСОБА_3 - особа,
яка не брала у час і і у справі,
подала апеляційну скаргу,  в якій
просить оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалиш нове,  посилаючись неповне з'ясування судом
обставин,  що мають значення для справи.

Вимоги
апеляційної скарги мотивовані тим.  що
суд не врахував ті обставини. що відповідно до статті 659 Цивільного кодексу
України відповідач повинен був повідомити позивачку про те. що у спірній
квартирі мешкають ще дві особи Вказує,
що суд першої інстанції не звернув уваги на вимоїн Закону України «Про
основи соціальною захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» згідно із
положеннями якою,  те укладення угоди
купівлі-продажу зазначеної квартири потрібна попередня  згода органа опіки  та

піклування,  оскільки у цій квартирі
мешкає неповнолітня дитина,  чим були
порушені норми матеріального права. Також зазначає,  що суд не звернув уваги і на те,  що у договорі не вказаний строк,  протягом якого продавець,  у тому числі і апелянт,  зобов'язаний звільнити продану квартиру,  що передбачено статтею 663 Цивільного кодексу
України.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  обговоривши
доводи апеляційної скарги,  заперечень на
неї,  дослідивши матеріали справи,  вислухавши пояснення сторін,  колегія судів дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно
вимог частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції виходив з
того,  що 7 липня 2006 року сторони
уклали між собою угоду,  відповідно до
якої відповідач продав належну йому квартиру позивачці,  а остання сплатила за нього обумовлену
суму,  що підтверджується розпискою.
Оскільки визнання відповідачем позову ОСОБА_1. не суперечить закону,  не порушує права,  свободи або інтереси інших осіб,  тому згідно з вимогами частини 2 статті 220
Цивільного кодексу України цю угоду купівлі-продажу можна визнати дійсною.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів,  оскільки вони ґрунтуються на законі та
відповідають дійсним обставинам справи.

З
матеріалів справи вбачається,  що згідно
з рішенням Керченського міського суду АР Крим від 19 травня 2006 року ОСОБА_2
належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 5).

7 липня
2006 року сторони уклали між собою угоду,
відповідно до якої відповідач продав вказану квартиру позивачці,  а остання сплатила за це обумовлену
суму,  що підтверджується розпискою. Але
надалі,  відповідач у нотаріальну контору
для оформлення угоди не став з'являтися. Вказані обставини не заперечувались
сторонами у судовому засіданні,  також
відповідачем був визнаний позов ОСОБА_1.

Відповідно
до вимога частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України,  якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору,  що підтверджується
письмовими доказами,  і відбулося повне
або часткове виконання договору,  але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,  суд може визнати такий договір дійсним.  У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

З таких
обставин висновок суду першої інстанції щодо визнання угоди купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 укладеним між сторонами є обгрунтованим та таким,  що відповідає дійсним обставинам справи.

Доводи
апеляційній скарги про те,  що у спірній
квартирі мешкають ще дві особи і це суперечить вимогам статті 659 Цивільного
кодексу України,  не можуть бути взяті до
уваги колегією суддів,  оскільки
апелянтом не надані докази прав на зазначену квартиру,  які б належали їй та її неповнолітній
дитини,  що мешкає у квартирі.

Також не
враховує колегія суддів доводи апелянта щодо обов'язкової згоди органу опіки та
піклування на вчинення угоди купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 згідно з
вимогами Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей»,  через проживання в
квартирі неповнолітньої дитини,  оскільки
цей Закон не передбачає таких заходів,  а
відповідно до норм статті 19 Сімейного кодексу України обов'язковою є участь
органу опіки та піклування та заслухання його думки з цього приводу у спорах
щодо майнових прав дитини,  однак таких
відносин у справі не встановлено.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів приходить до
висновку про відсутність у апеляційній скарзі та матеріалах справи підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду,
тому апеляційна скарга підлягає відхиленню,  а рішення Керченського міського суду АР Крим
від 28 листопада 2006 року - залишенню без змін.

Керуючись статтею 303. пунктом 1 частини 1 статті 307. частиною 1 статті
308,  пунктом 1 частини 1 статті 314 та
статтею 315 Цивільною процесуального кодексу України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 28 листопада 2006 року -залишити без
змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.