Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року                                                                                                      м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Данчука В.Г.,

Берднік І.С.,

Косенка В.Й., -

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
Севастопольського судноремонтного заводу (далі - ТОВ ССЗ) “Лазарівське
Адміралтейство” про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2002 року позивачка, звернувшись до суду з
указаним позовом, просила стягнути з відповідача 18 грн. 94 коп. заборгованості
з виплати заробітної плати за серпень-вересень 2002 року, оскільки не була
урахована надбавка за вислугу років, 2627 грн. 41 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні та 30 грн. 02 коп. компенсації за
невиплачену заробітну плату з урахуванням інфляції, посилаючись на те, що 3
вересня 2002 року була звільнена з посади бухгалтера на підставі п. 1 ст. 38
КЗпП України, однак розрахунок з нею був проведений неправильно та з порушенням
строків.

Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 12 лютого 2003
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду  м. Севастополя від 22 липня 2003 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ ССЗ “Лазарівське Адміралтейство” на користь
ОСОБА_1 18 грн. 94 коп. заборгованості з виплати заробітної плати, 2516 грн. 25
коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 30 грн.
02 коп. компенсації за невиплачену заробітну плату з урахуванням інфляції. У
решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ТОВ ССЗ “Лазарівське
Адміралтейство” просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права, а справу направити
на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішить справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення 2516 грн. 25
коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, дійшов
висновку про те, що в порушення вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України розрахунок
був проведений із затримкою виплати розрахунку на 103 дні.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2002 року ОСОБА_1 звернулася
до адміністрації підприємства із заявою про надання частини відпустки з 19
серпня до 3 вересня 2002 року з подальшим звільненням.

Така відпустка позивачці була надана. 4 вересня вона звернулася до
відповідача з вимогою про видачу трудової книжки та розрахунку, а 19 вересня
2002 року - із заявою про виплату належних сум при звільненні за час затримки
такого розрахунку з підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України.

Цього ж дня - 19 вересня 2002 року - відповідачем був проведений остаточний
розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при
наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і
визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку.

При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної
суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та
інших обставин справи (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 “Про практику застосування судами законодавства про
оплату праці”).

Зазначені вимоги не були враховані судом при визначенні розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Так, при розмірі
невиплаченого заробітку - 18 грн. 94 коп. суд стягнув 2516 грн. 25 коп. за
затримку розрахунку, що більш ніж у 100 разів перевищує розмір невиплаченої
суми.

Апеляційний суд, залишаючи рішення районного суду без зміни, не звернув
увагу на допущені порушення в цій частині.

Оскільки судом повно з'ясовані обставини справи, але неправильно
витлумачені норми матеріального права, судові рішення підлягають зміні в
частині розміру стягнутої суми за час затримки розрахунку до 470 грн.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Севастопольського
судноремонтного заводу “Лазарівське Адміралтейство” задовольнити частково.

Рішення Нахімовського районного суду м. Севастополя від 12 лютого 2003 року
та ухвалу апеляційного суду  м.
Севастополя від 22 липня 2003 року в частині стягнення 2516 грн. 25 коп.
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити:
стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Севастопольського
судноремонтного заводу “Лазарівське Адміралтейство” на користь ОСОБА_1 за
затримку розрахунку 470 (чотириста сімдесят) грн. У решті - вказані рішення
залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                   В.М.
Барсукова

І.С. Берднік

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко