Справа № 22-3270 -2007 р.                         Головуючий
в 1 інстанції Дмитрієв О.Ф.
Категорія 33                                                        Доповідач
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2007
р.                                                          Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого
- судді Ювченко Л.П., суддів: Єлгазіної Л.П., Азевича В.Б. при секретарі Тума
О.В.,   Писаревій Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2, Відкритого
акціонерного товариства „Комсомольське рудоуправління"

на рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 22 січня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
„Комсомольське рудоуправління" про вилучення земельної ділянки, треті
особи: Старобешівська районна державна адміністрація, Старобешівський районний
відділ земельних ресурсів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006 року позивач звернувся з зазначеним позовом
до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договорів купівлі-продажу
від 17 березня 2003 року та від 5 грудня 2003 року він придбав у власність дві
нежилі споруди будівлі насосних станцій, які розташовані на території
Петровської та Роздольненської сільських рад Старобешевського району Донецької
області на березі Камишевахського водосховища. Зазначені будівлі розташовані на
земельній ділянці, яка надана в користування відповідачу - ВАТ „Комсомольське
рудоуправління". Він має наміри використовувати насосні станції за
призначенням та уклав відповідний протокол з ВАТ „Каракубське ХПП".
Оскільки відповідач заперечував проти вилучення йому земельної ділянки
необхідної для обслуговування будівель, просив суд вилучити земельні ділянки
площею 4500 кв. м. кожна для обслуговування зазначених споруд.

Відповідач заперечував проти позову і просив відмовити у його задоволенні з
тих підстав, що будівлі насосних станцій не можливо віднести к гідротехнічним
спорудам. оскільки вони у теперішній час не мають необхідного обладнання (
насосів, гідрантів, вони не підключені до електропостачання тощо). Тобто вони
не придатні до експлуатації і підлягають винесенню з прибережних захисних смуг
відповідно до норм ст. 61 Земельного кодексу ( надалі ЗК) України та ст. 89
Водного кодексу ( надалі ВК ) України.

Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 22 січня
2007 року позов задоволений частково - позивачу вилучені земельні ділянки, на
яких розташовані споруди, розміром 57 та 76.3 кв. м. відповідно.

Представник позивача в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду,
оскільки воно не відповідає нормам матеріального права. На думку позивача,
відповідно

до ст. ст. 124, 118 ЗК України
громадяни, який зацікавлений у отриманні у власність або користування земельної
ділянки, самостійно визначає розмір такої земельної ділянки.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення
суду, у зв'язку з тим, що воно не відповідає нормам процесуального права. Суд
прийняв рішення про вилучення земельних ділянок у розмірах, які не просив
вилучити позивач. Таким чином, на думку відповідача, суд вийшов за межі
позовних вимог.

Представники позивача та відповідача підтримали доводи своїх апеляційних
скарг та просили відхилити апеляційну скаргу іншої сторони.

Треті особи,
просили розглянути справу на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційних скарг, апеляційний суд вважає за необхідне
апеляційну скаргу представника позивача відхилити, а апеляційну скаргу
відповідача задовольнити.

Згідно з п. п. З, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою
для скасування рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи,
та неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивач є власником
споруд і відповідно до ст. 377 ЦК
України, у зв'язку з переходом права власності на споруди до нього перейшло
право власності на земельні ділянки, на якій вони розташовані. Вилучити
земельні ділянки у більшому розмірі, ніж ділянки на яких будівлі розташовані,
можливо шляхом укладання договору, або встановленням земельного сервітуту.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір не
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на підставі договорів
купівлі-продажу від 15.12.2003 року та 17.03.2003 року є власником двох споруд
насосних станцій, що розташовані на землях, які знаходяться у користуванні ВАТ
„Комсомольське рудоуправління". У грудні 2005 року позивач уклав договір
про наміри з ВАТ „Каракубське ХПП", згідно з яким позивач, після введення
в експлуатацію зазначених насосних станцій, буде постачати другій стороні воду
для меліорації земель сільськогосподарського призначення. Він звернувся до
відповідача з проханням про вилучення землі для обслуговування насосних
станцій. Йому було відмовлено у задоволені даного прохання з тих підстав, що
будівлі не придатні для використання за цільовим призначенням. Зазначений факт
не оспорюється сторонами. Земельні ділянки, на яких розташовані насосні
станції, перебувають у постійному користуванні ВАТ „Комсомольське
рудоуправління". Камишевахське водосховище, згідно договору від 21.04.2005
року перебуває в оренді у відповідача та використовуються орендарем для
розведення риби.

Суд помилково виходив з того, що у зв'язку з придбанням споруд насосних
станцій, які розташовані на земельній ділянці, що надана відповідачу у
користування, до позивача переходить право власності на земельну ділянку на
якій вони розміщені, та частину ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При
цьому суд, без урахування всіх обставин справи, необгрунтовано посилався на
норми ст. 377 ЦК України
та ст. 128 ЗК України.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договорів купівлі-продажу
від 15.12.2003 року та 17.03.2003 року позивач придбав нежилі будівлі площею
69.0 кв. м. та 50.5 кв. м. У договорі від 17.03.2003 року зазначено, що насосна
станція №1 розташована на землі Петровської сільської ради, а в договорі від
15.12.2003 року належність земельної ділянки незазначена. ( а. с. 20-22) Згідно
з договором від 21.04.2005 року укладеному між Донецькою облдержадміністрацією
та ВАТ „Комсомольське рудоуправління", водосховище, на якому розташовані
споруди насосних станцій, передано в оренду відповідачу до 21.04.2015 року. ( а
.с. 32- 34 ) Відповідно до актів на право постійного користування землею від
01.11.1999 року та 30.07.2002 року землі

навколо
водосховища надані у постійне користування відповідачу, (а. с. 50-53, 82-83) 21
березня 2006 року позивач уклав договір про наміри постачати ВАТ „Каракубське
ХПП" воду для меліорації земель. (а. с. 24)

Насосні станції розташовані у прибережній смузі, яка у
даному випадку, відповідно до ч. 2 абзац 3, ч. З 88 ВК України та ч. 2 п.
„б", ч. З ст. 61 ЗК України, становить 100 м. (площа водосховища перевищує
3 га, крутизна схилів більше ніж 3 градуси.) Земельні ділянки прибережних
захисних смуг відносяться до земель водного фонду ( ст. 58 ЗК України) та мають
особливий природоохоронний режим та обмеження у використанні.

Відповідно до ст. 48 ВК України, забір води з водних об'єктів Із
застосуванням споруд або технічних пристроїв, відноситься до спеціального
водокористування, яке згідно зі ст. 49 ВК України здійснюється на підставі
дозволу, який видається у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Позивач такого дозволу не отримав, а відповідач користується водним об'єктом на
підставі договору оренди, укладеному 21.04.20005 року строком до 21.04.2015
року. Згідно зі ст. 51 ВК України водокористувачі, яким водний об'єкт ( його
частина) надано в оренду, можуть дозволити іншим водокористувачам здійснювати
спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України об'єкти, що
знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому
не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що
не відповідають режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних
захисних смуг.

Апеляційним судом встановлено, що споруди насосних станцій розташовані у
прибережній смузі, у теперішній момент вони не придатні для експлуатації за
цільовим призначенням, відповідач згоди на спеціальне водокористування позивачу
не надав, а останній у встановленому законодавством порядку не отримав дозволу
на спеціальне водокористування. З наведеного можливо зробити висновок, що
місцевий суд прийшов до помилкового висновку про вилучення у відповідача
земельних ділянок на яких розташовані споруди. Зазначені вище обставини є
підставою для відмови у задоволені позову.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального
права, зробив висновок, що не відповідає обставинам справи, апеляційний суд на
підставі ст. 309 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України вважає за необхідне скасувати
рішення, та постановити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача обґрунтована і підлягає
задоволенню, а апеляційну скаргу представника позивача слід відхилити, оскільки
його доводи не ґрунтуються на законі.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п. п. З, 4, 314 ч.
2, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Комсомольське
рудоуправління" задовольнити.

Рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 22 січня 2007
року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
„Комсомольське рудоуправління" про вилучення земельної ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
та може бути

оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня

набрання законної сили.