Апеляційний суд
Справа № 22-219/2007 р.                               Головуючий у 1 інстанції:
Судця-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 року                                                                               м.
Запоріжжя

Колегія судців судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого             Бондара В.О.

суддів:                         Бабак A.M.

Прокопенка О.Л.

при секретарі:                                    БабенкоТ.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю „КласикБанк" на рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2006 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби у Запорізькому
районі Запорізької області, товариства з обмеженою відповідальністю
„КласикБанк", ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про виключення майна з опису,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної

виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької
області, товариства з обмеженою

відповідальністю „КласикБанк", ОСОБА_2, третьої
особи ОСОБА_3 про виключення майна з опису.

У позовній заяві зазначала, що 04.07.1998 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2
Під час перебування у шлюбі вона і ОСОБА_2 придбали Універсальний торговий
комплекс „Дока -хліб" вартістю 8500
грн, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської
України, б. 86-В. 22.10.2002 року шлюб між ними було розірвано. 27.02.2006 року
вона дізналася про те, що відповідач - ДВС у Запорізькому районі Запорізької
області на виконання наказу господарського суду Запорізької області від 11.10.2005
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ „КласикБанк" 204884,11 грн.,
описав та арештував майно - УТК „Дока - хліб" та інше майно, що
знаходиться по-місцю розташування комплексу, про що був складений акт від
23.02.2006 року.

Посилаючись на те, що вона має право на частку у сумісному майні, а саме
Універсальному торгівельному комплексі „Дока-хліб", яка судом не
визначена, просила суд виключити з акту опису та арешту майна УТК
„Дока-хліб" літ. А, розташований м. Запоріжжя , вул. 40 років Радянської
України буд. 86 в.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя
від 10 листопада
2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

2

Виключено з акту опису та арешту майна від 23.02.2006 року
Універсальний торгівельний комплекс „Дока- Хліб" (кіоск), літ. А,
розташований м. Запоріжжя, вул. 40
років Радянської України буд. 86
в.

Стягнуто у солідарному порядку із відповідачів: ДВС у Запорізькому району
Запорізької області, ТОВ „Класик Банк" і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 48,50 грн. у
відшкодування понесених судових витрат.

Апеляційне провадження порушено за скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю „КласикБанк".

У скарзі ТОВ „КласикБанк" просить скасувати рішення, посилаючись на
те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права,
та справу направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Згідно ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення першої інстанції
апеляційний суд має право постановити ухвалу про повне або часткове скасування
рішення суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду з позовом про виключення майна
із-під арешту звернулася ОСОБА_1, яка вважає, що має право на частку в
універсальному торгівельному комплексі „Дока- Хліб", розташованого в м.
Запоріжжі, вул. 40 років
Радянської України буд. 86-А, який описаний державним виконавцем ВДВС у
Запорізькому районі м. Запоріжжя Алєксєєнко О.І. та на нього накладено арешт в
рахунок стягнення з ПП „ОСОБА_2 "
на користь ТОВ „КласикБанк" 204884.11
гривень (а.с. 5-7).

Відповідно ст. 59
Закону України „Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що
майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права на майно і звільнення майна з-під арешту.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в повному обсязі заявлених вимог,
суд виходив з того, що вона з 04.07.1998
року знаходилася в шлюбі з ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу, 22.10.2002 року розподіл
майна не проводили, а домовилися про подальше ' добровільне використання Універсального торгівельного
комплексу „Дока- Хліб" (кіоску) ОСОБА_2, з наданням ним позивачці частки
від доходу, одержаного внаслідок експлуатації Універсального торгівельного
комплексу „Дока- Хліб". Судом встановлено, що Універсальний торгівельний
комплекс „Дока-Хліб" придбаний 21.05.2001
року за час спільного проживання подружжя та відповідно рішення суду від
20.12.2004 року
право власності визнано лише за ОСОБА_2 (а.с. 42). Оскільки, після розлучення, частина у спільному майні за
позивачкою не визначалася, суд дійшов висновку, що вона має право на описане
державним виконавцем майно.

Однак, суд не прийняв до уваги, що відповідно п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду України №"6
від 27.08.1976 року з
подальшими змінами від 25.05.1998
року „Про судову практику в справах про виключення майна з опису",
нажите подружжям за час шлюбу майно, є їх спільною сумісною власністю і у
випадку поділу його, їх частки визнаються рівними, відповідно до статей 22,28 КпШС.

Цим же пунктом Постанови передбачено, що розмір часток
подружжя у спільному

майні і яке конкретно майно має бути йому виділено, суд
повинен визначити з врахуванням

всього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом
не може бути звернено стягнення

за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації.
Разом з цим на частку кожного з

подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису,
так і майно, що не підлягало

опису.

3

Суд,
правильно встановивши, що перебіг трирічного строку позовної
давності для вимог про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю
розведеного подружжя, обчислюється з дня, коли один із подружжя дізнався або
повинен був дізнатися про порушення його права на це майно, що мало місце після
розірвання шлюбу, залишив без уваги, не надав належної оцінки доводам
відповідача ТОВ „Класик Банк", та не встановив, коли було порушено право
позивачки на майно.

Відповідно ст. 23
КпШС право спільної сумісної власності є безчастковим правом спільної
власності, тому усім спільним майном, нажитим за час шлюбу, подружжя володіє та
користується разом. Розпорядження майном, що знаходиться у спільній власності
здійснюється за взаємною угодою усіх співвласників, яке передбачається
незалежно від того, ким із учасників спільної власності здійснюється правочин
по розпорядженню спільним майном (чоловіком чи дружиною). Якщо правочин
потребує нотаріального посвідчення або державної реєстрації, згода іншого
подружжя повинна бути нотаріально посвідчена.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 11.12.2003 року між
товариством з обмеженою відповідальністю „КласикБанк" та приватним
підприємцем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 33008, відповідно якого
ОСОБА_2 отримав у кредит гроші у сумі 150000.00 гривень. В рамках кредитного
договору, 24.12.2003 року
було укладено договір застави №
33008/2-3, предметом якого стало майно - Універсальний
торгівельний комплекс „Дока- Хліб" (кіоск) з комплектом обладнання
мініпекарні „Дока-піца" та комплексом обладнання для виробництва соєвих
продуктів, що розташований по вул.. 40 років Радянської України 86 в у м.
Запоріжжі (а.с. 40-41).

Оскільки ОСОБА_2 не виконав зобов'язання перед ТОВ „КласикБанк", та
своєчасно не повернув надані у кредит кошти, рішенням Господарського суду
Запорізької області від 20.09.2005 року було стягнуто на користь товариства з
обмеженою відповідальністю „КласикБанк" заборгованість по кредиту та відсоткам
за користування кредитом.

Крім того, ст. 6 Закону
України „Про заставу" передбачено, що майно, яке перебуває у спільній
власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.

За таких обставин, рішення суду не може бути залишеним в силі, воно
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд на підставі п.5 ст.
311 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст.
307,311 п.5, 313,314,315,317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
„КлассикБанк"

задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2006 року скасувати.

Справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції іншим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.