справа № 2-264/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 січня
2007 року                                                                                        М.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запорожжя у складі:

головуючого судді       Забіяко Ю.Г.

при секретарі                           Вінник Л.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про
визнання права власності на частину квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні
2006 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності
на 33/100 частини квартири „АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалися на те, що між нею та відповідачкою
у 1998 році був укладений договір міни, який був зареєстрований товарною біржею
„Строй-інвест". За цим договором позивачка надала в обмін належні
їй 12/25 частин квартири АДРЕСА_2 та отримала 33/100 частини квартири АДРЕСА_1, а відповідач обміняла належні їй 33/100 частини
квартири АДРЕСА_1 та отримала 12/25 частин квартири АДРЕСА_2. У зв'язку
з тим, що вказаний договір міни був оформлений без дотримання вимог щодо
обов'язкової нотаріальної форми, а цей договір був визнаний дійсним Заводським
районним судом м. Запоріжжя тільки 15.11.2006р., просила визнати право
власності на частину квартиру, яка їй належить за договором міни.

Позивачка в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що договір міни був
укладений на біржі в 1998 році, відбулося повне виконання всіх його умов, але
не був посвідчений нотаріально, тому права власності в бюро технічної
інвентаризації визнавати не бажають.

Відповідачка в
судовому засіданні позов визнала, та суду пояснила, що в 1998 році був
заключний договір міни, сторони його підписали, виконали шляхом вселення в
квартири і по цей час там проживають.

Представник
третьої особи в судовому засіданні пояснив, що бюро технічної інвентаризації на
підставі діючого законодавства та існуючих інструкцій щодо реєстрації прав
власності не може зареєструвати за позивачкою право власності на частину
квартири, оскільки вона не надала оригіналу договору міни, а на підставі
дублікату немає правових підстав для реєстрації.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і
оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований, законний
та підлягає задоволенню.

Судом
встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між сторонами 11.04.1998 року було укладено договір міни НОМЕР_1, який був
зареєстрований в Запорізькій товарній біржі „Строй-інвест", що на
момент укладення договору відповідало положенням ст.15 Закону України „Про
товарні біржі" від 10.12.1991р.

Згідно договору
міни позивачка, як продавець, дала в обмін 12/25 частин квартири АДРЕСА_2 та
стала покупцем 33/100 квартири АДРЕСА_1. Відповідачка в свою чергу, як
продавець, дала в обмін 33/100 частин квартири АДРЕСА_1, та стала покупцем
12/25 частин квартири АДРЕСА_2.

Крім цього
рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя 15.11.2006р. договір міни
частинами квартир між сторонами був визнаний дійсним.

Судом
встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами та відбулося повне виконання договору, у
зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Так, відповідно до ст.ст.241, 242 ЦК (1963 р.), дійсного на момент укладення договору, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше та до
договору застосовуються відповідно правила про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст.49 Закону України „Про власність" володіння майном
вважається правомочним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до ст.47 цього кодексу, якщо одна з сторін повністю виконала
угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі
визнати угоду дійсною та в цьому разі наступне нотаріальне оформлення не вимагається.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно
до ст.16 ЦК України способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання права.

Таким чином, судом встановлено, що сторони домовилися щодо всіх істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами
та відбулося повне виконання договору, у зв'язку з чим суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.47, 49 Закону України „Про власність", ст.ст.241, 242
ЦК України (1963 р.), ст. ст.16, 392 ЦК України, ст.ст.212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 33/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Заводський
районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
заяву по апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційне скарга не була
подана у двадцятиденний строк після подання заяви, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку.