Справа № 22ц-4379/2007                                                       Головуючий
у 1 інстанції - Міщенко Г.А.
Категорія- 27                                                                                                      Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 травня 2007
року                                                                                                            м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючої-
ГуровоїО.М,

суддів -
Могутової НТ., Олєйникової Л.С.,

при секретарі -
Семенченко С.С.,

за участю -
сторін,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецького Національного
університету на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 16
березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького Національного
університету про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування
недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Донецький Національний університет звернувся до Апеляційного суду Донецької
області з апеляційною скаргою на рішення Ворошиловського райсуду м. Донецька від 16
березня 2007 року, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, стягнуто на
її користь з ДонНУ у відшкодування моральної шкоди 1200 грн., а також зобов"язано
ректорат Донецького Національного університету спростувати недостовірну
інформацію викладену відносно позивачки в листі № 105/01-25/6.7.0 від 11 квітня
2005 року на адресу Міністерства освіти і науки України шляхом відкликання
вказаного листа та відкликати наказ ректора № 58/07 від 26 березня 2001 року
відносно недостовірної інформації про ОСОБА_1 від осіб, яким був надісланий цей
наказ.

В апеляційній скарзі Донецький Національний університет просив скасувати
зазначене рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи. Так, суд зазначив, що викладена в листі інформація про переведення
ОСОБА_1 на 1,25 ставки викладача є необ"єктивною та такою, що не
відповідає дійсності, одночасно пославшись як на доказ, на рішення Ворошиловського
райсуду м. Донецька
від 29 січня 2002 року, в якому зазначено, що позивачка ОСОБА_1 була переведена
на посаду викладача англійської мови кафедри англійської філології на 0,25 та
повну ставку, тобто разом на 1,25 ставки, відповідно до виданих по університету
наказів. Питання виплати заробітної плати громадянки США ОСОБА_2, у контексті,
викладеному у листі, ніякою мірою не стосується позивачки. Так само, і наказ №
58/07 від 26.03.2001 р. є внутрішнім організаційно-розпорядчим документом
університету, що стосується притягнення до відповідальності працівників
університету та прийняття заходів для недопущення аналогічних ситуацій в
майбутньому. Цей наказ ніякою мірою не стосується позивачки. Викладене у листі
до Міністерства освіти і науки та наказі по університету містить інформацію,
яку відповідач мав на той час у розпорядженні; все інше € оцінка позивачки, як
особистості, думки, припущення, судження і не може розглядатись, як
недостовірні відомості або інформація.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги
частково, прийшов до висновку про те, що викладений у листі факт, що нібито за
домовленістю з ректоратом позивачка була переведена в 1996-1997 pp. на 1,25 ставки
викладача кафедри англійської філології з метою

виплата
заробітної плати громадянці СІЛА ОСОБА_2, не відповідає дійсності, що
підтверджується рішенням Ворошиловського райсуду
м. Донецька від 29 січня 2002 року, окремою ухвалою по справі, а також
постановою слідчих органів про визнання ОСОБА_1 потерпілою по справі про
шахрайство з боку посадових осіб кафедри. Враховуючи, що викладені в листі
факти принижують честь та гідність позивачки, суд визнав за можливе стягнути з
відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 1200 грн. та
спростувати викладену щодо ОСОБА_1 недостовірну інформацію.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної
справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЩІК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Суд 1-ї інстанції, частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1, вважав, що
викладені відповідачем в листі до Міністерства освіти і науки України факти не
відповідають дійсності і принижують честь і гідність позивачки.

Але, з таким
висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 1993 року до 2000 року
працювала викладачем кафедри англійської філології факультету
романо-германської філології Донецького Національного університету. В період
1996-1997 років на факультеті виникла конфліктна ситуація в зв"язку з
порушенням норм трудового законодавства. З цього приводу ОСОБА_1 з 2000 року
неодноразово зверталась зі скаргами, на підставі чого в лютому 2001 року була
проведена перевірка, за підсумками якої ректором ДонНУ виданий наказ № 58/07
від 26.03.2001 року з метою усунення припущених порушень. Відповідні посадови
особи були притягнуті до дисциплінарної відповідальності та їм наказано
прийняти заходи по урегулюванню ситуації в зв"язку з порушенням норм
трудового законодавства по оплаті праці. Безпосередньо ОСОБА_1 вказаний наказ
(а.с.13) не стосувався, тому відсутні підстави вважати, що цим наказом були порушені
честь, гідність та ділова репутація позивачки і, відповідно, в цій частині
заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не будучи згодною з наказом, в березні 2001 року ОСОБА_1
звернулась до Ворошиловського райсуду
м. Донецька з позовом до Донецького Національного університету про
стягнення сум при звільненні. Під час розгляду вказаного спору знайшов
підтвердження факт встановлення ОСОБА_1 оплати труда в розмірі 1,25 ставки та
невиплати позивачці частини заробітної плати в розмірі 1 ставки за період 1996-1997
року в сумі 2406,84 грн. Але, за рішенням Ворошиловського райсуду м. Донецька від 29
січня 2002 року вказана сума не була стягнута на користь позивачки в
зв"язку з пропуском нею строку для звернення до суду.

Вказані обставини свідчать про те, що наявний між позивачкою та ДонНУ
трудовий спір був предметом розгляду суду ще в 2002 році, він вирішений згідно
з законодавством, рішення набрало законної сили 1 березня 2002 року, позивачка
його не оскаржувала. При цьому Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1
не заявлялись позовні вимоги про заподіяння їй моральних страждань порушенням
трудових прав. Існуюча конфліктна ситуація знайшла своє вирішення постановлениям судового
рішення, яким захищено трудові права ОСОБА_1.

Таким чином, викладені в листі № 105/01-25/6.7.0 від 11
квітня 2005 року на адресу Міністерства освіти і науки України відомості про
переведення ОСОБА_1 в 1996 р. на 1,25 ставки викладача, про фактичну виплату їй
тільки 0,25 ставки та припущені при цьому порушення знайшли своє підтвердження
в згаданому рішенні суду і є такими, що відповідають дійсності.

Що стосується інформації в листі про те, що протягом
останніх п"яти років ОСОБА_1 постійно звертається в різноманітні
інстанції, правоохоронні органи та суд, то вона також відповідає дійсності. В
судовому засіданні сторони не заперечували вказаних обставин, вони підтверджені
і матеріалами справи: позовними заявами ОСОБА_1, її заявами про порушення
кримінальної справи про шахрайство, скаргами на постанови слідчого про закриття
кримінальної справи, зверненнями до засобів масовоїінформації (а.с.10-12, 52).

Посилання ОСОБА_1 на безпідставність зазначення в оспорюваному листі
відсутності фактів фінансових зловживань з боку ДонНУ не заслуговують на увагу,
оскільки спростовуються обставинами справи.

Як свідчать матеріали справи, органами дізнання в 2002 році порушено
кримінальну справу за фактом заволодіння невстановленими співробітниками
кафедри англійської філології грошовими коштами ОСОБА_1 в сумі 2406,84 грн., шо
належали до сплати їй в якості заробітної плати. По вказаній справі ОСОБА_1
визнана потерпілою та цивільним позивачем. Постановою слідчого від 27.06.2005
р. вказана кримінальна справа була закрита на підставі ст.6 п.2 КПК України.
Після скасування даної постанови Ворошиловським райсудом м. Донецька 18.10.2005 р. (а.с.52),
провадження по справі до теперішнього часу зупинено в зв"язку з не
встановленням осіб, що обвинувачуються у злочині. Викладене свідчить про
відсутність по справі вироку суду про скоєння шахрайських дій стосовно ОСОБА_1,
тому висновок суду про доказанність факту привласнення заробітної плати ОСОБА_1
посадовими особами ДонНУ в постанові від 18.10.2005 р. про скасування постанови
слідчого та направлення матеріалів для проведення додаткової перевірки, є
передчасним.

З окремої ухвали Ворошиловського райсуду
м. Донецька від 29.01.2002 р. вбачається, що посадовими особами Донецького
Національного університету були грубо порушені норми Кодексу законов про працю та
гарантовані Конституцією права позивачки. Будь-які висновки про виявлення
фактів фінансових зловживань з боку ДонНУ в ухвалі суду відсутні.

Наступне викладення в листі позиції ректорату щодо відсутності у позивачки
права коментувати методи і форми організації навчального процесу, про її
навмисне викривлення істинного стану справ в університеті тощо є судженнями,
думками та припущеннями відповідача, а також його оцінкою ОСОБА_1, як особи,
тому згідно з вимогами законодавства, не можуть розглядатись як недостовірні
відомості або інформація.

Згідно з вимогами ст. 277 ЦК України, фізична особа має право на спростування
недостовірної інформації у разі, якщо особисті немайнові права її порушено
внаслідок поширення про неї та ч.1енів її сім"ї цієї інформації.

На підставі викладеного та встановлених обставин по справі, Апеляційний суд
приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 і в частині спонукання відповідача до спростування недостовірної
інформації, викладеної в листі до Міністерства освіти і науки України.

Враховуючи, що при розгляді цивільної справи не встановлено фактів
порушення особистого немайнового права ОСОБА_1, не вбачається підстав,
передбачених ст. 280 ЦК України,
і для відшкодування моральної шкоди позивачці.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЩІК України, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на
користь Донецького Національного університету понесені витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. та судовий
збір в розмірі 25,50 грн.

Керуючись ст.ст.
309, 314, 316 ЦПК України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Донецького Національного університету
задовольнити.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 16 березня 2007 року
скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до
Донецького Національного університету про захист честі, гідності, ділової
репутації та спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецького Національного
університету (ідентифікаційний код 02070803) понесені витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. та судовий
збір в розмірі 25,50 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено

безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної

сили.