Справа № 2- 960
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2007
року.

Орджонікідзевський
районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Клименка A.M.,
при секретарі - Трофімової
О.О., з участю:

позивача - ОСОБА_1.,
відповідача - ОСОБА_2.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовами
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна, стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до свого
колишнього чоловіка -
ОСОБА_2. про стягнення на її користь боргу в сумі 2000 грн. посилаючись
на те, що 4 червня 2006 року відповідач
позичив в неї 2500 грн. і
зобов'язався щомісяця повертати по 200
- 250 грн. до повного погашення боргу, але повернув лише 500 грн. і з серпня 2006 року ніяких
грошей взагалі не повертає. Також позивачка просила відшкодувати заподіяну їй
неповерненням боргу моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000 грн. посилаючись на
те, що для надання відповідачу грошей в борг вона уклала договір позики з ГРУ
«Приват - Банку» на суму 2500 грн. і сплачує щомісяця в погашення
заборгованості 200 - 250 грн. та 40 - 50 грн. відсотків, а також потребувала
протягом 2006 року коштів на лікування в зв'язку з чим відчувала душевні
страждання.

Також позивачка звернулася до суду з позовом до свого колишнього чоловіка -ОСОБА_2. про розподіл
спільного майна подружжя і просила виділити їй зі спільного майна телевізор
«Сони» вартістю 1200 грн., а ДВД програвач вартістю 400 грн. залишити
відповідачу зі стягненням з неї на його користь різниці вартості майна в сумі
400 грн. посилаючись на те, що вона була з відповідачем у фактичних шлюбних
стосунках з квітня 2005 року. 25
березня 2006 року
вони зареєстрували, а 20
липня 2006 року вже
розірвали шлюб, але спільне майно не поділили.

Ухвалою суду на попередньому розгляді справи позови об'єднані в одне
провадження.

В судовому
засіданні позивачка свої позови підтримала.

Відповідач позови визнав частково, в частині договору
позики пояснив, що в дійсності грошей від позивачки в борг не брав і не пригадує,
коли міг написати цю розписку, але не заперечував проти того, що повернув
позивачці за цим договором 500
грн. і був згоден повернути і залишок боргу. В частині розподілу спільного
майна пояснив, що дійсно, на час придбання вказаних позивачкою речей, вони хоча
і не знаходилися в шлюбі, але жили разом і вели спільне господарство. В цей час
позивачка практично знаходилася на його утриманні, бо вкладала в спільний
бюджет лише не більше 100
грн. на міеяць. На придбання цих речей вона дійсно дала йому невелику суму
грошей.

Вислухавши
сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінив надані
сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З квітня 2005 року
позивачка та відповідач знаходилися у фактичному шлюбі, бо жили разом і вели
спільне господарство. 25 березня 2006 року вони офіційно зареєстрували шлюб,
але вже 20 липня 2006 року рішенням суду цей шлюб було розірвано (а.с. 5). За
час фактичного шлюбу сторони придбали за спільні кошти телевізор «Сони»
вартістю 1200 грн., а
ДВД програвач вартістю 400
грн., які є їх спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК

2

України
«частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю співвласників або законом».

Виходячи з цільового призначення спірного майна, тієї обставини, що
відповідач має лише один телевізор, а за його відсутності використання ДВД
програвача не має сенсу, а також ту обставину, що позивачка знаходиться в
скрутному матеріальному стані і потребує грошових коштів на сплату боргу
банківській установі, суд вважає доцільним розподілити спірне майно залишивши
відповідачу телевізор „Соні", а позивачці ДВД програвач, та стягнути з
відповідача на користь позивачки грошову компенсацію різниці вартості
розподіленого майна в сумі 400
грн.

Під час зареєстрованого шлюбу 4
червня 2006 року
позивачка з своїх особистих коштів зайняла відповідачу 2500 грн., які він
зобов'язався повернути їй частками по 250
грн. на місяць, але повернув лише 500
грн. В підтвердження отримання грошей відповідач власноручно написав та
передав позивачці розписку (а.с.).
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивачки залишок не сплаченої суми боргу 2000 грн.

В частині відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним позивачці у
задоволенні позову відмовити, бо та обставина, що вона має кредит в банку і
сплачує за ним відсотки не свідчить про те, що вона брала цей кредит на вимогу
відповідача, а крім того, розшифровка розрахункових операцій по банку свідчить
про те, що позивачка оформила договір позики в банку значно раніше, ніж зайняла
гроші відповідачу, і витрачала цей кредит більшою часткою виключно на свої
потреби. Надані позивачкою докази про її лікування також не свідчать про
заподіяння їй моральної шкоди, бо як вбачається з медичної документації її захворювання
мають хронічний, а також післяопераційний характер, і вона періодично проходить
курси лікування цих захворювань, що спростовує її ствердження про те, що ці
захворювання були наслідком не повернення відповідачем своєчасно суми боргу.

Також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрачених
позивачкою на отримання довідки банку 15 грн. 15 коп. та довідки БТІ 45 грн. 48
коп., бо з наданих позивачкою квитанцій не вбачається призначення цих платежів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь
позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачкою
судового збору в сумі 102 грн., витрат на правову допомогу в сумі 150 грн. і на
інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60 грн.

Відповідно до ст. ст. 10,
15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст.
ст.. 357, 1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна, стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити
частково.

Розділити спільно нажите майно ОСОБА_1. та ОСОБА_2. та виділити у власність: ОСОБА_1. - ДВД програвач
вартістю 400 грн., у власність ОСОБА_2. -телевізор „Соні".

Стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. грошову компенсацію частки
спільного майна в сумі 400 грн., суму боргу в розмірі 2000 грн., 150 грн.
витрат на правову допомогу, 102 грн. сплаченого судового збору та 60 грн.
витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи, а всього 2712
грн.

В частині відшкодування моральної шкоди в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду

Харківської області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня

проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом

20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4

ст. 295 ЦПК
України.