Справа № 22A-3768 2007p.                     Головуючий
в суді 1 інстанції  Оладько С.І.
12                                               Доповідач
у суді 2 інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15 січня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого
судді   Лащенка В.Д. суддів:   Червінко К.С, Корзаченко І.Ф. при
секретарі   Зозулі Н.С

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 3
листопада 2006 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Ірпінського
міського нотаріального округу - ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу - ОСОБА_6, Ірпінська міська державна нотаріальна контора
про визнання недійсними: договору купівлі-продажу квартири, договору дарування
будинку, частково недійсним договору обміну та визнання   права власності на жилий будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006 року ОСОБА_1 пред'явила в суд позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Ірпінського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним нотаріально посвідченого 29
березня 2003 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3, який
діяв по довіреності від її імені та ОСОБА_2, частково недійсним нотаріально
посвідченого 13 червня 2003 року договору обміну спірної квартири на жилий
будинок в частині належності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та визнання за нею права
приватної власності на жилий будинок АДРЕСА_2.

Позивачка зазначала, що з 1994
року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала з
ним шлюб.

Проживаючи з ОСОБА_3 в незареєстрованому шлюбі, вони за
спільні кошти, 25 грудня 2001 року на її ім'я
придбали вищезазначену квартиру.

6 вересня 2002 року вони видала
ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважила його продати за ціну і на умовах за його
розсудом, зареєстровану на її ім'я квартиру АДРЕСА_1.

Продажа квартири
викликана тим, що вони вирішили купити будинок в місті Ірпіні Київської
області.

Скориставшись її дорученням, ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу квартири
з дочкою від першого шлюбу ОСОБА_2.

Про наявність даного договору купівлі-продажу квартири
вона дізналась при обміні спірної квартири на будинок АДРЕСА_2.

Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу
квартири, оскільки укладений він лише про людське око, без наміру створити
юридичні наслідки, тобто є мнимою угодою.

Зазначала, що про мнимість угоди свідчить та обставина,
що ОСОБА_2 квартирою ніколи не розпоряджалась, гроші їй не передавала, бо не
мала їх.

13 червня 2003 року вона (ОСОБА_1) з ОСОБА_3
обміняли квартиру АДРЕСА_1 на
незакінчений будівництвом будинок АДРЕСА_2.

Даний варіант обміну підшукала вона (ОСОБА_1), оформляла його,
а після проведення обміну займалась закінченням будівництва будинку.

Посилаючись на недійсність договору купівлі-продажу квартири з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 58 ЦК України 1963 року, та
часткову недійсність договору обміну укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в
частині того, хто є власником будинку АДРЕСА_2,
просила визнати за нею право власності на даний будинок, оскільки спірна
квартира, яку обміняли на будинок була її власністю.

5 жовтня 2006 року ОСОБА_1 в порядку ст. 31 ЦПК України
пред'явила позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області про
визнання недійсним нотаріально посвідченого 15 травня 2006
року договору дарування будинку АДРЕСА_2,
укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, посилаючись на те, що з березня 2006 року в
провадженні суду мався спір щодо даного будинку і ухвалою суду від 26 квітня 2006 року, в порядку
забезпечення позову, на будинок було накладено арешт.

Про наявність даної ухвали ОСОБА_2 утаїла від нотаріуса. Вважає, що договір
порушує її права, оскільки вона має право на частину спірного будинку.

В судовому засіданні позивачка та її представник - ОСОБА_8
підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити.

Рішенням Ірпінського міського суду від 3 листопада 2006
року ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
без самостійних вимог: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального
округу - ОСОБА_5,
приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_6,
Ірпінська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсними: договору
купівлі-продажу квартири, договору дарування будинку, частково недійсним
договору обміну та визнання права власності на жилий будинок.

Позивачка ОСОБА_1 та її
представник в апеляційній скарзі просять скасувати рішення суду першої
інстанції і постановити нове рішення про задоволення   вимог
ОСОБА_1,   посилаючись на неповне
з'ясування судом   обставин, що мають
значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть
участь у справі, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення міського суду в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1
ст. 58 ЦК України 1963 року недійсною є
угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки
(мнима угода).

По справі встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 1994-1995
р. перебували у фактичних шлюбних відносинах., а ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрували
шлюб.

Рішенням
Ірпінського міського суду від ІНФОРМАЦІЯ_2 шлюб
сторін розірвано.

Відповідно до нотаріально посвідченого 25 грудня 2001 року договору
купівлі-продажу ОСОБА_1 стала
власником квартири АДРЕСА_1.

Нотаріально посвідченою 6 вересня 2002
року довіреністю ОСОБА_1
уповноважила ОСОБА_3 продати належну їй вищезазначену квартиру за ціну і на
умовах за його розсудом.

Діючи в межах повноважень, наданих йому ОСОБА_1 згідно довіреності, ОСОБА_3
продав, відповідно до нотаріально посвідченого 29 березня 2003 року договору
купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9.

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу квартири
Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна 13 травня 2003 року зареєструвало спірну квартиру на
ім'я ОСОБА_2.

13 червня 2003 року було укладено нотаріально посвідчений договір обміну
спірної квартири на будинок АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 і ОСОБА_7.

15 травня 2006 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної
нотаріальної контори було посвідчено договір дарування будинку АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4.

Відомостей в нотаріальній конторі, що будинок на час укладення договору
дарування знаходився під забороною не малося.

Вирішуючи спір, суд прийшов до правильного і
обґрунтованого висновку, що оскаржувані ОСОБА_1 договори відповідають вимогам
закону і мають юридичну силу.

Висновок суду про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири, з підстав передбачених ч. 1 ст. 58 ЦК України 1963 року, як мнимої
угоди, ґрунтується на матеріалах справи і законі, оскільки позивачкою не надано
належних доказів щодо мнимості даного договору.

ОСОБА_2, ставши на підставі договору купівлі-продажу власником квартири, в
установленому порядку зареєструвала право власності на нерухомість на своє ім'я,
в червні 2003 року
обміняла квартиру на жилий будинок, який у жовтні 2006 року подарувала
ОСОБА_4.

Відмовивши у визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири, суд
підставно відмовив і у визнанні частково недійсним договору обміну спірної
квартири на житловий будинок, в частині належності квартири ОСОБА_2 та
недійсним договору дарування будинку ОСОБА_4 і у визнанні права власності на
житловий будинок позивачки.

Колегія суддів вважає, що міський суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив природу
спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Позивачка не довела свого позову, що є її обов'язком відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на незалучення до справи ОСОБА_7 не можуть
бути підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки ним рішення
не оскаржується, його права не порушені.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,
304, п.1 ст. 307, 308,
313, п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 3 листопада 2006 року залишити
без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.