УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 травня  2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2003 року ОСОБА_1. пред'явила в суді позов до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що рішенням
Євпаторійського міського суду від 5 червня 2000 року із ОСОБА_2 на її
користь було стягнуто 28 000 грн., проте з вини відповідачки рішення не
виконується.

Посилаючись на те, що діями ОСОБА_2 їй завдано моральну
шкоду, позивачка просила задовольнити позов.

Рішенням Євпаторійського міського суду від 21 листопада
2003 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 11 лютого 2004 року, позов ОСОБА_1задоволено частково: стягнуто із
ОСОБА_2 на її користь 2 000 грн. моральної шкоди та 8 грн. 50 коп. витрат на
оплату державного мита.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, і справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 202-1 ЦПК України (1963 року) при вирішенні справи суд
повинен: встановити наявність обставин (фактів), якими були обґрунтовані вимоги
і заперечення, та вивчити докази, котрими вони підтверджуються; визначитися
щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових
норм, якими врегульовано ці правовідносини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у зазначеному розмірі, суд керувався
ст. 4401 ЦК України (1963 року), яка регулює  зобов'язання, що відносяться до числа
позадоговірних (деліктних), оскільки їх суб'єкти не перебувають між собою в
будь-яких договірних відносинах.

Проте такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка наголошувала на тому, що
моральна шкода завдана їй невиконанням відповідачкою судового рішення.

Проте на порушення вимог ст.ст. 15, 30, 40, 62, 202-1 ЦПК України (1963
року) суд належним чином доводів сторін не перевірив, не встановив характер
правовідносин, що виникли між сторонами, норми права, якими вони регулюються,
не дав належної правової оцінки зібраним доказам.

Не врахував суд і роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, відповідно до яких
спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди
розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами
Конституції та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди, не перевірив, яка встановлена відповідальність за
невиконання судового рішення Законом України “Про виконавче провадження”.

Указані порушення закону залишились поза увагою й суду
апеляційної інстанції.

За таких обставин постановлені судові рішення не можуть
залишатися без зміни та підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Євпаторійського міського суду від 21 листопада 2003 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд  до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

А.В.Костенко

Н.П.Лященко

Ю.В.Прокопчук

М.П.Пшонка