Справа №
Головуючий у І інстанції Логвинюк І.М.
Доповідач Стрільчука В.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 року. Колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Волинської області в   складі:

головуючого  -  судді Стрільчука В.А.,

суддів  -  Здрилюк О.І., Данилюк В.А.,

при секретарі
-  Савчук О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Ярмолюка Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
(далі - ВАТ) «Ковельсільмаш» про стягнення різниці в оплаті праці, боргу по
оплаті праці, зобов'язання проводити оплату праці відповідно до кваліфікації та
відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача ВАТ
«Ковельсільмаш» на рішення Ковельського міськрайонного суду від 16 вересня 2005
року,

в с т а н о в и л а:

11 березня 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1 травня 1999 року він працював на
підприємстві вогнетривником 4-го розряду. 26 вересня 2000 року йому присвоєно
5-го розряд вогнетривника. Однак 1 лютого 2003 року відповідачем безпідставно
знижено розряд до 4-го, хоча характер виконуваної роботи не змінився. У зв'язку
з його скаргою відповідачем відновлено розряд, але міжрозрядна різниця в оплаті
праці виплачена не була. Крім того, відповідач проводив нарахування заробітної
плати без врахування 40-годинного робочого тижня, безпідставно зменшуючи
показники обліку фактично відпрацьованого позивачем робочого часу. Тому просив
стягнути з відповідача міжрозрядну різницю за період з 26 вересня 2000 року по
дату виплати і зобов'язати його надалі оплачувати працю у відповідності до
встановленої кваліфікації, стягнути недоплачену заробітну плату за період з 26
вересня 2000 року по дату виплати з розрахунку 40-годинного робочого тижня.
Також вважав, що відповідач повинен відшкодувати йому заподіяну моральну шкоду
в розмірі 1500 гривень.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 16 вересня
2005 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з філії ВАТ
«Ковельсільмаш» Ковельського ковальсько-пресового підприємства на користь
ОСОБА_1 суму різниці в оплаті праці за встановленою йому кваліфікацією за
період з 26 вересня 2000 року по 1 травня 2005 року в розмірі 985 грн. 63 коп.;
суму різниці в оплаті праці з розрахунку 40-годинного робочого тижня позивача
за період з 26 вересня 2000 року по 1 травня 2005 року в розмірі 1297 грн. 27
коп.; 1000 грн. моральної шкоди та в дохід держави 119 грн. державного мита.
При стягненні сум оплати праці враховано необхідні відрахування податків та
зборів. Зобов'язати вказану філію надалі проводити оплату праці позивача
відповідно до встановленої йому кваліфікації. В решті позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «Ковельсільмаш» просить скасувати це
рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в його безпідставних
вимогах, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права, та невідповідність його висновків обставинам справи.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її відхилити і залишити
рішення без змін, зазначаючи про безпідставність доводів відповідача.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач
працював у відповідача з 1 травня 1999 року вогнетривником 4-го розряду, а з 26
вересня 2000 року - вогнетривником 5-го розряду. З 1 лютого 2003 року
адміністрація підприємства знизила кваліфікацію позивача на один розряд. Оплата
його праці з 26 вересня 2000 року
проводилась по 4-му розряду. Зазначені обставини стверджуються
поясненнями позивача, копією трудової книжки ОСОБА_1 (а. с. 9-10), протоколом
засідання комісії з питань приведення у відповідність кваліфікаційних розрядів
робітників та посад ІТР № 1 від 15 листопада 2002 року (а. с. 96-98), листом
директора Ковельського ковальсько-пресового підприємства (а. с. 8), довідками
про оплату праці позивача (а. с. 7, 99), штатними розкладами (а. с. 36-95).

ОСОБА_1 не був попереджений роботодавцем про зміну умов
оплати праці і така зміна не була узгоджена адміністрацією підприємства з
виборним органом профспілкової організації.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про порушення відповідачем ч. ч. 4, 5 ст. 96 КЗпП України, якою
врегульовано порядок підвищення та зниження кваліфікаційних розрядів
працівникам, ст. 97 КЗпП України щодо форм і систем оплати праці, ч. 3 ст. 32,
ст. 103 цього Кодексу щодо порядку зміни умов оплати праці в бік погіршення.

Отже висновок суду про задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці в оплаті праці за
встановленою йому кваліфікацією відповідає обставинам справи та вимогам
зазначених норм права.

Разом з тим, стягуючи недоплачену заробітну плату за
період з 26 вересня 2000 року по 1 травня 2005 року, суд не врахував, що
положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України щодо відсутності обмежень в строках
звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати введені в дію з 1
серпня 2001 року. Тому до стягнення підлягає різниця в заробітній платі
позивача за період з 1 травня 2001 року (три місяці до набрання чинності
вказаною правовою нормою) по 1 травня 2005 року в сумі 922 грн. 38 коп., розмір
якої підтверджується висновком бухгалтерської експертизи від 25 липня 2005 року
(а. с. 107-108).

Враховуючи вищенаведені обставини, суд обгрунтовано
зобов'язав відповідача надалі проводити оплату праці ОСОБА_1 відповідно до
встановленої йому кваліфікації.

Не можна погодитись з висновком суду про задоволення
позовних вимог в частині стягнення різниці в оплаті праці з розрахунку
40-годинного робочого тижня за період з 26 вересня 2000 року по 1 травня 2005
року в розмірі 1297 грн. 27 коп., оскільки, як вбачається з матеріалів справи,
заробітна плата позивачу нараховувалась за фактично відпрацьований час, що в
повній мірі відповідає вимогам ст. 94 КЗпП України, а доводи ОСОБА_1 про
неналежний облік робочого часу беззаперечними доказами не стверджено. Тому
вимоги в означеній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

Судом встановлено порушення трудових прав ОСОБА_1, яке
виразилося в безпідставному зменшенні його заробітної плати, і призвело до
пов'язаних з цим моральних страждань Однак, визначаючи розмір моральної шкоди,
суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи, зокрема, відсутності
значних негативних наслідків, які настали в результаті неправомірних дій
відповідача, характеру та обсягу моральних страждань позивача, а тому, виходячи
із засад розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, який підлягає
відшкодуванню, слід зменшити, визначивши його в сумі 100 грн.

Крім того, стягнувши кошти на
користь ОСОБА_1 з філії ВАТ «Ковельсільмаш», суд порушив вимоги ч. 2 ст. 30 ЦПК
України, відповідно до якої стороною в цивільній справі може бути юридична
особа, а не її підрозділ, який не наділений правами такої особи. Враховуючи, що
юридична особа ВАТ «Ковельсільмаш» брала участь у справі як відповідач, саме
вона повинна нести відповідальність перед позивачем.

В зв'язку з наведеними
порушеннями судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права,
допущеними ним при вирішенні справи, оскаржуване рішення слід скасувати і
ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст.
303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ВАТ «Ковельсільмаш»
задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 16 вересня
2005 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково

Стягнути з відкритого акціонерного товариства
«Ковельсільмаш» на користь ОСОБА_1 922 (дев'ятсот двадцять дві) грн. 38 коп.
різниці в оплаті праці за встановленою йому кваліфікацією за період з 1 травня
2001 року по 1 травня 2005 року, 100 (сто) грн. на відшкодування моральної
шкоди та в доход держави 59 (п'ятдесят дев'ять) грн. 50 коп. судового збору.

Зобов'язати відкрите акціонерне товариство
«Ковельсільмаш» надалі проводити оплату праці ОСОБА_1 відповідно до
встановленої йому кваліфікації.

В позові ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
«Ковельсільмаш» про стягнення недоплаченої частини заробітної плати з
розрахунку 40-годинного робочого тижня відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Судді