Справа
№ 22ц-1300/2007p.
Головуючий у 1-й інстанції- ЧурупченкоM.I.
Доповідач - Заболотний В.М.
УХВАЛА

іменем  України

28 серпня 2007 року                                                                                       місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області у складі: головуючого - судді Заболотного В.М.

суддів - Бобрової І.О., Миронцова В.М.

при секретарі - Мехед Т.О.

з участю
- представників відповідача Демченко
О.В. та Колодія С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Корюківського
районного суду Чернігівської області від 15 травня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Корюківської міської ради, Чернігівської
регіональної філії Державного підприємства „Центр земельного кадастру при
Державному комітеті України по земельних ресурсах" про усунення перешкод у
користуванні домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Корюківського районного суду від 15.05.2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було відмовлено. Суд прийшов до
висновку, що земельна ділянка, яка належить відповідачці ОСОБА_3, була виділена
її покійному чоловіку рішенням виконкому Корюківської міської ради депутатів
трудящих №157 від 10.07.1959 року. Земельна ділянка, що знаходить в
користуванні позивачів, була виділена рішенням виконкому Корюківської міської
ради трудящих №97 від 11.07.1968 року покійному чоловіку ОСОБА_1 Земельна
ділянка покійному ОСОБА_4 відводилась пізніше і землекористувачі погодились з
існуючими межами. Сторони, які стали власниками будинків після смерті
землекористувачів, до 1997 року також не оспорювали меж земельних ділянок.
Позивачі та відповідачка більше 15 років добросовісно, відкрито і безперервно
користувалися своїми земельними ділянками, претензій один до одного не мали. А
тому ОСОБА_3 отримала
право власності на земельну ділянку по фактичному її використанню.

2

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять
зазначене рішення суду скасувати і винести нове, яким повністю задовольнити їх
позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права. Вказують, що в 1959 році покійному
чоловіку відповідачки було виділено земельну ділянку площею 0,6га. Але фактично
ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 1427кв.м. Ніяких рішень щодо виділення
відповідачці додатково 0,6га. земельної ділянки органом місцевого
самоврядування не приймалось. В матеріалах справи мається архівна довідка, де
вказано, що ОСОБА_3 у 1960-1963
роках земля під город не виділялась. Таким чином, відповідачка самовільно захопила
частину земельної ділянки позивачів і з власної ініціативи сплачувала земельний
податок на незаконних підставах. Крім того, покійному ОСОБА_4 в 1968 році було
виділено земельну ділянку з розмірами у плані забудови по червоній лінії 20м.,
а по довжині - 31,6м. При цьому, земельна ділянка виділялась з вільного фонду
міської ради, а не з городу відповідачки. Але, на даний час земельна ділянка
позивачів по ширині складає лише 15,3м., в той час як ширина земельної ділянки ОСОБА_3 становить 34м.
Тобто, міська рада фактично узаконила самовільне захопленню відповідачкою
частини земельної ділянки ОСОБА_1 і ОСОБА_2, прийнявши рішення про приватизацію
земельних ділянок ОСОБА_3 площею 0,12га. Крім того, суд першої інстанції
безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог до Чернігівської філії
Центру ДЗК, так як відповідачка фактично користується земельною ділянкою площею
0,1427га., а правовстановлюючі документи їй видані лише на земельні ділянки
загальною площею 0,12га.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши доводи скарги та матеріали справи, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що рішенням виконкому Корюківської міської ради
депутатів і трудящих №157 від 10.07.1959 року ОСОБА_5 - покійному чоловіку
відповідачки, було надано і відведено під індивідуальне будівництво земельну
ділянку розміром 0,06 га із вільного фонду міської ради (т.1 а.с.34). Рішенням
виконкому Корюківської міської ради депутатів і трудящих №97 від 11.07.1968
року ОСОБА_4 - покійному чоловіку позивачки ОСОБА_1, було виділено і відведено
для індивідуальної забудови земельну ділянку розміром 0,06 га із вільного фонду
міської ради (т.1 а.с.33).

Як вбачається з довідки виконкому Корюківської міської ради № 631 від
27.01.1998 року та витягу із земельно-шнурової книги, за ОСОБА_3 рахується
земельна ділянка площею 0,12 га, поАДРЕСА_1(т.1 а.с.16, т.2 а.с.20-21).
Починаючи з 1961 року, відповідачка та її покійний чоловік сплачували земельний
податок за користування земельною ділянкою площею саме 0,12 га, що
підтверджується копіями квитанцій про сплату земельного податку (т.2
а.с.30-48).

2

3

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі користуються
земельною ділянкою загальною площею 831кв.м., що більше на 231кв.м. ніж
значиться в правовстановлюючих документах, а ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 1427кв.м., що
227кв.м. більше, ніж значиться в державних актах на право приватної власності
на землю (т.1 а.с.131-134,153-154).

Рішенням Корюківської міської ради від 11 вересня 1997 року ОСОБА_1
передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 по фактичному обміру
для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства (т.1
а.с.8).

Відповідно до ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку,
можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування
з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування.

Оскільки порядок користування земельними ділянками між сторонами склався з
1968 року, коли землекористувачі погодилися з існуючими межами, і протягом
майже ЗО років ніхто з них не оспорював даного факту, то суд першої інстанції
вірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і
обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Крім того, відповідно до ст.308 ч.2 ЦПК України, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, ст.119 ЗК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - відхилити, а рішення Корюківського
районного суду Чернігівської області від 15 травня 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.