Справа № 22ц-4323/2007                              Головуючий по 1-й
суддя -
Категорія-30                                                    Доповідач
суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
травня 2007 року                                                       м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О. суддів: Стратіло
В.І.,  Резникової Л.В.,  при секретарі Кошмак Т.С. ,  з участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2. на рішення Ворошиловського
районного суду м.  Донецька від 13 грудня
2006 року у справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод у
користуванні приміщенням та виселення,
за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання права користування
жилим приміщенням,  -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006
року ОСОБА_1.  звернувся до суду з
позовом до відповідачкиОСОБА_2,
вказуючи,  що він є власником
гуртожитку,  розташованого за
адресоюАДРЕСА_1,  а відповідачка,  яка проживає у кімнаті НОМЕР_1без законних
підстав,  заважає йому користуватися та
розпоряджатися своєю власністю. Добровільно звільнити приміщення вона не
бажає,  тому просив ухвалити
рішення,  яким зобов'язати її усунути
порушені права власника та виселити з вказаного приміщення без надання іншого
жилого приміщення.

23.08.2006 року
ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1.  про визнання права користування жилим
приміщенням у вказаному гуртожитку,
посилаючись на те,  що вона у 2004
році на підставі ордеру була вселена до цього гуртожитку,  вважає,
що набула право користування спірним жилим приміщенням з моменту
вселення. Новий власник гуртожитку ОСОБА_1.
порушує її житлові права,  тому
просила визнати за нею право користування спірним жилим приміщенням.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 13 грудня 2006 року задоволено позов ОСОБА_1.  доОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку.

Відповідачка
за цим позовом ОСОБА_2.
зобов язана не чинити перешкод в користуванні приміщенням та виселена
з кімнати НОМЕР_1вказаного гуртожитку без надання іншої жилої площі.

У
задоволенні позовуОСОБА_2 до ОСОБА_1.
про визнання права користування жилим приміщеннями відмовлено.

На дане
рішення подана апеляційна скаргаОСОБА_2,
в якій вказується,  що рішення
суду першої інстанції ухвалене з порушенням положень Конституції України,  норм матеріального та процесуального права.

Апелянт
посилалась на те,  що підстави для
виселення з гуртожитку передбачені  СТ.
132 ЖК України. Однак ОСОБА_1. ,
ставлячи питання про її виселення з гуртожитку,  не посилався на жодну з підстав,  передбачених даною нормою закону.

Зміна
власника приміщення на думку апелянта не може тягнути за собою виселення
мешканців з гуртожитку. Вона вселилась до гуртожитку у 2004 році у
встановленому законом порядку,  була
прописана,  реєстрація була надана їй на
період з 2004 року по 07.02.2006 року

Також
вказувала,  що ОСОБА_1.  при укладанні договору купівлі -продажу
гуртожитку взяв на себе зобов'язання зберегти за мешканцями гуртожитку право
користування ним.

Посилалась
апелянт і на те,  що на порушення  ст.
ст. 27, 33 ЦПК України суд розглянув справу у її відсутності,  тоді як вона просила відкласти розгляд
справи,  оскільки перебувала у
відрядженні.

Просила
рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення,  яким у задоволенні позову ОСОБА_1.  відмовити та задовольнити її зустрічний позов
про визнання права користування спірним жилим приміщенням.

Від
ОСОБА_1.  письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надійшло.

У судове
засідання апеляційної інстанціїОСОБА_2 повторно не з'явилась,  про час та місце розгляду справи повідомлена
належним чином,  свідчень про причину
неявки від неї не надійшло.

Відповідно
до ч.2  ст. 305 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб,  які беруть участь у
справі,  належним чином повідомлених про
час і місце розгляду справи,  не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
представника ОСОБА_1.  ОСОБА_3.,  яка просила апеляційну скаргу відхилити і
залишити рішення суду першої інстанції без змін,  перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги в межах оскарження,
апеляційний суд вважає,  що скарга
підлягає відхиленню,  а рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно
до  СТ. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1.  та відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову,  суд
першої інстанції виходив з того,  що
гуртожиток за адресою ОСОБА_3належав Акціонерному товариству закритого типу
(далі АТЗТ) „Перший Донецький авторемонтний завод на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого управлінням комунального господарства Донецької міської ради
19.09.2005 р.

ОСОБА_2. не
перебувала у трудових відносинах з цим підприємством.

На підставі
письмового клопотання начальника Головного економічного управління Донецької
міської ради на ім'я генерального директора АТЗТ „Перший Донецький
авторемонтний завод"ОСОБА_2 виділено тимчасово два ліжко-місця у
гуртожитку за вказаною адресою терміном на один рік,  а 16.03.2005 року строк проживання у
гуртожитку продовжено до 16.03.2006 року.

МіжОСОБА_2
та АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" 27.07.2005 року був укладений
договір найму жилого приміщення з 01.08.2005 р. по 10.10.2005 р.

Рішення
адміністрації підприємства та профспілкового органу про надання їй жилої площі
у гуртожитку не існує,  ордер на
заселення кімнати НОМЕР_1,  де вона
проживає,  не видавався.

27 січня
2006 року АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" продало,  а ОСОБА_1.
придбав вказаний гуртожиток і не укладав угоду з відповідачами про їх
проживання. ОскількиОСОБА_2 не є працівником авторемзаводу і вселена до
гуртожитку тимчасово,  новий власник
ОСОБА_1.  не має наміру укладати з нею
договір найму жилого приміщення,  суд
зробив правовий висновок,  про те,  що вона підлягає виселенню в судовому порядку
без надання іншого жилого приміщення.

З
урахуванням наведено,  суд задовольнив
позов ОСОБА_1.  та відмовив у задоволенні
зустрічного позову.

Розглядаючи
спір,  апеляційний суд вважає,  що суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносини і закон,  який їх регулює.

Відповідно
до змісту  ст.  ст.
127-129 ЖК України,  пунктів 1, 2,
9, 10, 40, 41 Примірного положення про гуртожитки,  затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР
від 03.06.1986 р. №208,  яке є чинним і
на теперішній час,  право на вселення до
гуртожитків,  які належать
підприємству,  мають працівники даного
підприємства.

Приміщення
гуртожитків є тимчасовим житлом,
передбачене для забезпечення місцем проживання робітників,  які не мають жилої площі на період їх роботи
на підприємстві.

Надання
жилої площі в гуртожитку провадиться на підставі відповідного рішення
адміністрації підприємства та профспілкового органу. Для вселення до гуртожитку
видається ордер.

Судом
встановлено,  підтверджено матеріалами
справи і сторонами не заперечується,  що
гуртожиток,  розташований за
адресоюАДРЕСА_1,  належав на праві
власності АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого управлінням комунального господарства Донецької міської ради
від 19.09.2005 року.

ОСОБА_2.
на АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" не працювала і не працює,  у трудових відносинах з цим підприємством не
перебувала і не перебуває.

Вона
була тимчасово вселена до вказаного гуртожитку у 2004 році на підставі
письмового клопотання начальника Головного економічного управління Донецької
міської ради на ім'я генерального директора АТЗТ „Перший Донецький
авторемзавод" з 19.05.2004 року строком на один рік з виділенням двох
ліжко-місць (а.с. 52).

Цей
термін на підставі письмового клопотання начальника Головного економічного
правління Донецької міської ради було продовжено на один рік з 16.03.2005
року,  тобто до 16.03.2006 року ( а.с.
53).

27.07.2005
р. міжОСОБА_2 та АТЗТ „Перший Донецький авторемзавод" було укладено
договір найму жилого приміщення,  згідно
з яким наймодавець надав наймачу у користування два ліжко-місця у кімнаті
НОМЕР_1на строк з 01.08.2005 р. по 10.10.2005 р. (а.с.  16-17).

На
підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2006 року АТЗТ „Перший Донецький
авторемзавод" продав ОСОБА_1.
будівлю гуртожитку за вказаною адресою. Цей договір посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського нотаріального округу,  зареєстрований в бюро технічної
інвентаризації м.  Донецька 8 лютого 2006
року за №12097068 (а.с. 9-12).

З новим
власником гуртожитку ОСОБА_2. також не перебуває у трудових відносинах,  ОСОБА_1.
не бажає укладати з нею договір найму жилого приміщення,  а термін тимчасового проживання сплив
10.10.2005 року.

Матеріалами
справи встановлено,  що спільного рішення
підприємства та профспілкового органу про наданняОСОБА_2 жилої площі у
гуртожитку не існує,  ордер на вселення
до кімнати № НОМЕР_1вказаного гуртожитку,
або до будь-якої іншої кімнати їй не видавався .

Доводи
апеляційної скарги про те,  що підстави
для виселення з гуртожитку передбачені
ст. 132 ЖК України і жодна з них по цій справі відсутня,  не заслуговують на увагу,  оскільки вказана норма закону передбачає
можливість виселення з гуртожитку робітників підприємства,  які були вселені у встановленому законом
порядку (зокрема,  вселені в гуртожиток
робітники підприємства підлягають виселенню: у разі звільнення з підприємства
за власним бажанням,  закінченням строку
договору,  тощо).

Отже
вказана правова норма не може поширюватись на правовідносини,  які виникли між новим власником
гуртожиткуОСОБА_1  та ОСОБА_2.

З
урахуванням наведеного посилання апеляційної скарги на порушення судом першої
інстанції норм Конституції України та ЖК України не знайшли свого
підтвердження.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що відповідно
до п.8 умов договору купівлі-продажу від 27.01.2006 р. ОСОБА_1.  взяв на себе зобов'язання зберігати права
осіб,  що проживають у гуртожитку,  не заслуговують на увагу,  оскільки вони спростовуються рішенням
постійно діючого третейського суду Асоціація „Жінка та Бізнес",  відповідно до якого п.8 вказаного договору
визнаний недійсним (ас.  15).

Доводи
апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального законодавства,  а саме про те,  що суд розглянув справу у відсутності
апелянта,  не можуть бути підставою для
скасування рішення суду.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2. у судове засідання до суду першої
інстанції повторно не з'явилась,  про час
та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку,  що підтверджується розписками про одержання
судових повісток-повідомлень (а.с. 57; 60).

Крім
того,  в матеріалах справа є заявиОСОБА_2
про відкладення розгляду справи,  про
розгляд справи у колегіальному складі суду,
що також свідчить про її належне повідомлення про час та місце судового
засідання (а.с. 58; 61).

Таким
чином,  апеляційний суд вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись  ст.  ст.
304-305,  п.1  ст. 307,
308,  313,  п.1
ст. 314,  315,  317,
319 ЦПК

України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 13 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного
суду набирає чинності з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.