У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Григор'євої Л.І.,

суддів:
Гуменюка В.І.,      Барсукової
В.М.,

Данчука В.Г.,         Косенка
В.Й., -

розглянувши в судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства (далі - ВАТ) “Райффайзен Банк Аваль”, ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним, за касаційною скаргою ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” на рішення
Суворовського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 квітня 2007 року,

встановила:

У листопаді 2006 року позивачка звернулася в суд із
зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 27 лютого 2006 року її чоловік ОСОБА_2, уклав із ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” договір поруки, відповідно
якого він несе солідарну відповідальність перед ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” за
кредитними договорами ОСОБА_3, та додаткову угоду від 26 червня 2006 року до
вказаного договору поруки.

Посилаючись на те, що спірні договір і угода були укладені без її згоди,
просила визнати їх недійсними.

Рішенням Суворовського районного суду Херсонської області
від                  26 грудня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 квітня
2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними договір поруки від
27 лютого 2006 року № 03-051/377-5 та додаткову угоду до нього від 26 червня
2006 року № 1.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі                             ВАТ “Райффайзен
Банк Аваль” просить скасувати рішення Суворовського районного суду Херсонської
області від 26 грудня 2006 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області
від 17 квітня 2007 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
права.

Касаційна скарга ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” підлягає
частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав.

Судами встановлено, що 27 лютого 2006 року ОСОБА_2 уклав із             ВАТ
“Райффайзен Банк Аваль” договір поруки № 03-051/377-5, за яким він виступив
поручителем ОСОБА_3 і несе солідарну відповідальність перед ВАТ “Райффайзен
Банк Аваль” за кредитними договорами ОСОБА_3, та додаткову угоду від 26 червня
2006 року № 1 до вказаного договору поруки.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання недійсними договору поруки від 27
лютого 2006 року № 03-051/377-5 і додаткової угоди до нього від 26 червня 2006
року № 1, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_1 і  ОСОБА_2 перебувають у
шлюбі з 19 вересня 1989 року, і, посилаючись на ч. 2 ст. 60, ч. 2 ст. 61, ч. 2
ст. 65 СК України, дійшов висновку про недійсність спірного договору поруки та
додаткової угоди до нього як таких, що суперечать нормам СК України у зв'язку з
відсутністю згоди одного з подружжя на їх укладення.

Однак з висновком судів не можна погодитися з таких підстав.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається
перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель
відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед
третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання
боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування в грошовій
формі того, що не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як
правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним
поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім
сторін за договором, а відтак суди, не з'ясувавши характер правовідносин,
неправильно застосували ст. 65 СК України до даних правовідносин, згідно з якою
згода подружжя вимагається у разі розпорядження майном, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, судом першої інстанції не з'ясовано
характер спірних правовідносин, та неправильно застосовано норми матеріального
права, що призвело до неправильного вирішення справи, і ці порушення не були
усунені апеляційним судом, а тому судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль”
задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду Херсонської області від                      26 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області від                 17 квітня 2007 року скасувати,
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    Л.І. Григор'єва

Судді:
В.М. Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г.
Данчук

В.Й.
Косенко