У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

25 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання недійсним договору дарування та
визнання права власності на частину земельної ділянки, за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Дружківського міського
суду Донецької області від 18 листопада 2005 року та рішення Апеляційного
суду  Донецької області від 20 червня
2006 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2003 р. ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до           ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який в
подальшому доповнив вимогами до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору дарування та визнання права власності на частину земельної ділянки.

Зазначав, що з вересня 1998 р. по вересень 2003 р.
перебував з ОСОБА_2 у шлюбі. 18.09.2001 р. на ім'я відповідачки вони
придбали жилий будинок АДРЕСА_1, вартість якого складає 21577 грн. Під час
спільного проживання з метою благоустрою цього будинку ними було зроблено
ремонт в ньому. Крім жилого будинку вони придбали інше майно, а саме:
водонагрівач “Арістон” вартістю 1000 грн., кухонний гарнітур “Корона” - 1500
грн.,  спальний гарнітур - 3000
грн.,  м'який меблевий куток - 1500 грн.,
пральну машину “Індезіт” -  2000 грн.,
відеоплейєр “JVC”- 600 грн., музичний
центр “Панасонік” - 1000 грн., радіотелефон “Сенао” з зарядним пристроєм - 1500
грн., радіотелефон “Нокіа” - 500 грн., комплект для ванної кімнати - 400 грн.,
а всього на загальну суму 13000 грн.

Посилаючись на те, що спірне майно було нажито під час шлюбу,  ОСОБА_1. просив суд визнати за ним право
власності на ½ частину цього майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя та поділити його в натурі.

Під час розгляду справи ОСОБА_1. доповнив свої позовні вимоги, просив суд
визнати договір дарування предметів домашнього вжитку та будівельних
матеріалів, укладений 5.06.2002 р. між батьками відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
відповідачкою ОСОБА_2 недійсним з тих підстав, що майно, яке зазначено у
договорі дарування було придбано ним і дружиною в період шлюбу і її батькам не
належало, а договір було укладено з метою позбавлення його права на спірне
майно. Також просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,0429 га і вартістю 9934,79 грн., на якій розташований спірний
будинок і яка була придбана в один день разом з будинком.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Дружківського
міського суду Донецької області від 18.11.2005 р.  визнано недійсним договір дарування майна,
укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2; проведено поділ майна подружжя: за
позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та на
1/2 частину при будинкової земельної ділянки площею 0,0429 га, проведено поділ
будинку  в  натурі з виділенням позивачеві 57/100 часток
будинку, а відповідачці - 43/100 часток будинку, проведено поділ  предметів домашнього вжитку з виділенням
позивачеві музичного центру “Панасонік”, пральної машини “Маргарита” і
відеоплейєра “JVC”, а відповідачці -
решти предметів, а також стягнуто з відповідачки на користь позивача грошову
компенсацію за різницю у вартості спірного майна в сумі 405 грн.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку позивач відмовився від
позовних вимог в частині поділу будинку в натурі та зменшив перелік предметів
домашнього вжитку, що підлягали поділу.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20.06.2006 р. рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено
частково:  за  ОСОБА_1
та  ОСОБА_2  визнано
право  власності   на 1/2 частину жилого будинку  АДРЕСА_1 з
надвірними  будівлями  та на 1/2 частину прибудинкової земельної
ділянки площею 0,0429 га за кожним, залишено
будинок і земельну ділянку в їх загальному користуванні; проведено поділ
предметів домашнього вжитку; в решті позову відмовлено; вирішено питання щодо
розподілу судових витрат між сторонами, а також прийнято відмову ОСОБА_1 від
позову в частині поділу в натурі спірного будинку і частини предметів
домашнього вжитку та закрито провадження в цій частині справи.

В обґрунтування касаційної скарги відповідачка посилається на
невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та направлення
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині поділу предметів домашнього
вжитку  та  ухвалюючи
в  цій частині нове рішення,
апеляційний суд виходив з того, що правові підстави для визнання договору
дарування, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4 і відповідачкою ОСОБА_2, відсутні, а
поділ майна подружжя місцевим судом здійснено без урахування всіх фактичних
обставин справи.

Проте повністю погодитись з цим висновком апеляційного суду не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з них.

Апеляційний суд, дійшовши висновку про те, що правові підстави для визнання
договору дарування предметів домашнього вжитку, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_2 відсутні,  в  порушення вимог ч. 1 ст. 24 КпШС України,
вирішив питання про поділ між подружжям частини майна, переданого відповідачці
в дар за цим договором.

Рішення апеляційного суду в частині поділу спірного будинку, земельної
ділянки та відмови у визнанні недійсним договору дарування предметів домашнього
вжитку ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції в частині поділу
предметів домашнього вжитку подружжя ОСОБА_1 підлягає скасуванню з направленням
справи в цій частині на новий апеляційний розгляд з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись
ст.ст. 336, 338  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2006 року в частині поділу предметів домашнього вжитку скасувати, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до того ж апеляційного суду.

В решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін