районний суд Запорізької області
Справа №2-110/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2007 року                                                                                смт.
Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ
РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі:
головуючого судді    - Шиш А.Б.

при секретарі                           - Чередніченко
Т.В.

з участю
позивача                  - ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новомиколаївка справу цивільну
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування, посилене
харчування та втраченого заробітку,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
стверджуючи, що 02.04.2002
року останній на території садиби АДРЕСА_1
нецензурно оскорбив його, в
результаті чого ОСОБА_1 переніс нервовий стрес, в результаті чого в період з 05.04.2002 року по 23.10.2002 року знаходився
на амбулаторному лікуванні. Під час лікування ним були придбані ліки на
загальну суму 82 грн. 50 коп.

В позові ОСОБА_1
просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 82 грн. 50
коп. в рахунок відшкодування витрат пов'язаних з придбанням ліків.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги. В них ОСОБА_1 просить суд
стягнути з ОСОБА_2 на його користь 82 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування
витрат пов'язаних з придбанням ліків, 699 грн. 27 коп. в рахунок відшкодування
витрат пов'язаних з посиленим харчуванням та 1018 грн. втраченого заробітку.

Відповідач
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та
місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому порядку, про що
свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки, а також
уточнених позовних вимог, до суду надав заяву, в якій позов не визнав та
просить суд застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності, у
зв'язку з чим суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в матеріалах
справи доказах.

Вислухавши
пояснення позивача, допитавши свідка, а також вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

02.04.2002 року ОСОБА_2 на території садиби АДРЕСА_1 нецензурно
оскорбив ОСОБА_1, в результаті чого ОСОБА_1 переніс психоемоційний стрес, що
підтверджується рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області
від 08.04.2002 року, справа № 2-54.

ОСОБА_1 на час
заподіяння йому шкоди був зареєстрований приватним підприємцем.

2

Як було
встановлено з пояснень позивача, а також підтверджено довідкою Оріхівської
міжрайонної   виконавчої   дирекції
Запорізького   обласного   відділення
Фонду   соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від
11.04.2007 року, ОСОБА_1  як
приватний підприємець у вказаному Фонді зареєстрований не був.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем в
підтвердження своїх позовних вимог було надано довідку Новомиколаївської ЦРЛ
від 22.02.2007 року за
підписом дільничного лікаря ОСОБА_3, згідно якої ОСОБА_1 знаходився на
амбулаторному лікуванні у лікаря терапевта з приводу НЦЦ по змішаному типу, що
виникла на фоні стресу в період з 05.04.2002
року по 23.10.2002 року.

Суд не приймає
вказану довідку як доказ, оскільки вона суперечить виписці із медичної карти
хворого від 23.10.2002 року № 1906, згідно якої
ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 05.04.2002 року по 19.04.2002
року та з 21.10.2002
року по 23.10.2002 року.

Крім того,
допитаний в судовому засіданні свідок -
лікар Новомиколаївської ЦРЛ ОСОБА_3 пояснив суду, що 05.04.2002 року до нього
звернувся ОСОБА_1 із скаргами на головний біль, біль в області серця, порушений
сон. ОСОБА_1 було призначено лікування строком на 2 тижні - з 05.04.2002 року по 19.04.2002 року. 21.10.2002 року ОСОБА_1
знову звернувся із скаргами на безсонницю, дратівливість. Останньому було
призначено лікування - до 23.10.2002 року. Довідку від 22.02.2007 року він
підписував, але період лікування він не вказував, і хто його дописав у довідці
період з 05.04.2002 року по 23.10.2002 року йому не відомо. Вважає, що
погіршення здоров'я, яке виникло у ОСОБА_1 21.10.2002 року не могло бути наслідком подій від 02.04.2002 року, оскільки між
ними пройшов дуже великий проміжок часу -
пів року.

Відповідно до
ст. 455 ЦК УРСР (1963 року) в разі
заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин,
відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений
ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати
витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування,
сторонній догляд тощо).

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" (п.12) розмір відшкодування шкоди,
пов'язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної
працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до
ушкодження здоров'я.

Як було
встановлено з пояснень позивача, а також підтверджено відомостями з
інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми
виплачених доходів та утриманих податків, виданих Новомиколаївським відділенням
Вільнянської МДПІ від 12.03.2007
року № 724,
02.04.2007 року №
1040 та 02.04.2007 року № 1041 ОСОБА_1 в період
з січня 2001 року по
час заподіяння шкоди -
02.04.2002 року був зареєстрований приватним підприємцем, але
доходів від підприємницької діяльності за вказаний час не отримував.

Крім того,
позивач, в підтвердження розміру відшкодування втраченого заробітку, виходить
із розміру мінімальної заробітної плати, що не відповідає вимогам діючого на
час заподіяння шкоди ЦК УРСР, оскільки позивач у вказаний період працював, і ЦК
УРСР (1963 року) не
передбачає визначення розміру відшкодування виходячи з мінімальної заробітної
плати.

У зв'язку з цим
суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача в
частині відшкодування йому втраченого заробітку.

Як вказано в п. 19 вищевказаної
постанови Пленуму ВС України,
потреба потерпілого у додаткових витратах на медичну допомогу має
підтверджуватися висновком МСЕК, або висновком судово-медичної експертизи.
Компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо
забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі,
визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та
затвердженим МСЕК (у відповідних випадках - судово-медичною експертизою).

ОСОБА_1 не було
надано суду затвердженого у вищевказаному порядку раціону з посиленого
харчування, яке підтверджувало б необхідність придбання ним в період з 05.04.2002 року по 23.10.2002 року фруктів на
суму 699 грн. 27 коп., та не було
заявлено відповідного

3

клопотання про
призначення судово-медичної експертизи, для встановлення відповідності такого
харчування стану його здоров'я.

Що стосується
вимоги про відшкодування витрат пов'язаних з придбанням ліків, суд доходить
висновку про неможливість її задоволення, оскільки згідно довідки Центральної
районної аптеки № 55, без дати
видачі, ОСОБА_1 були продані медикаменти на загальну суму 82 грн. 50 коп. в період з 05.04.2002 року по 23.10.2002 року, і суд не
має можливості встановити які з цих ліків, в якій кількості, і на яку суму
придбавалися ОСОБА_1 при лікуванні в період з 05.04.2002 року по 19.04.2002
року, а які в період з 21
по 23.10.2002 року.

Крім того,
ОСОБА_1 не надав доказів, які б підтверджували, що причиною погіршення його
стану здоров'я, в період з 21
по 23.10.2002 року, є
протиправні дії ОСОБА_2 04.04.2002
року.

Відповідно до п.
6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України (2003
року) правила Цивільного кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що
трирічний строк позовної давності, встановлений ЦК УРСР (1963 року) для даного
виду правовідносин не сплив до набрання чинності ЦК України (2003 року), і згідно
вказаного Кодексу на вказані правовідносини строк позовної давності не
поширюється, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення
заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

У зв'язку з
вищевказаним суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 10,60,213,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування, посилене харчування та втраченого
заробітку відмовити.

Заява про
перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Новомиколаївського
районного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання його
копії.

Заява про
апеляційне оскарження рішення до апеляційного суду Запорізької області може
бути подана до Новомиколаївського районного суду Запорізької області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду в
повному обсязі буде складено 19
квітня 2007 року