Справа № 33-ц- 470/07                                            Головуючий
у першій інстанції - Лекан
Категорія-   32                                                          Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3
вересня 2007 року колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апеляційного суду Волинської області в складі:

Завидовської -
Марчук О.Г.,  Стрільчука В.А.,  Русинчука М. М. ,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ТзОВ « Тернопіль вечірній» про стягнення боргу за договором позики
за касаційною скаргою позивача ОСОБА_1
на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2005 року,

встановила:

В квітні
2005 року ОСОБА_1  звернулась в суд з
зазначеним позовом посилаючись на те,  що
за укладеним 1 січня 1999 року між нею і ТзОВ « Тернопіль вечірній» договором
позики вона передала останньому 65000 грн. під зобов'язання повернути вказану
суму до 2005року. Однак,  відповідач на
порушення взятих на себе зобов'язань відмовляється повернути борг.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2005 року залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2005 року,  в позові відмовлено.

У
касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані судові рішення з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи та порушення судами норм процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
скасування судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено,  що між
сторонами 1 січня 1999року оформлено договір позики за умовами якого позивачка
передає відповідачу 65000 грн.,  а останній
зобов'язується повернути кошти до 2005 року.

Відповідно
до ч.2  ст. 374 ЦК УРСР,  який діяв на час виникнення спірних відносин,  договір позики вважається укладеним у момент
передачі грошей. Оскільки позивачка відповідно до встановлених законодавством
правил ведення

касових операцій не надала суду відповідних платіжних документів (
платіжних доручень,  прихідних касових
ордерів тощо) на підтвердження факту передачі відповідачу вказаної суми грошей,  суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те,  що у другої сторони
договору,  не виникло зобов'язання по
поверненню цих коштів.

За таких
обставин суд першої інстанції підставно відмовив у позові,  а суд апеляційної інстанції обґрунтовано
залишив це оскаржуване рішення без змін.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно
зі  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального і процесуального права,  а також відсутні передбачені ч. 1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведенні в
касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2005 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.