Справа  № 2-2739 за
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 грудня 2007
року. Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської
області   в складі головуючого   судді:          САВЧЕНКА
В.О.

при    секретарі: ГОРБ С.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про
визначення   часток   в спільній сумісній власності   і
визнання   права   власності
на спадщину

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007
року ОСОБА_1 звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення часток в спільній сумісній власності
і визнання права власності на спадщину. В цій позовній заяві він просив суд на
підставі статей 355, 368, 370, 392, 1236, ч. 1 ст. 1222, 1223, ч. 1 ст. 1226 ЦК
України 2003 року визначити, що в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, частка кожного складає 1/2
частину квартири. Також позивач просив суд визнати право власності за кожним на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Крім того, ОСОБА_1 просив
суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка
належала його дідові ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування
позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3,
актовий запис про смерть № 581. Після його смерті залишилось спадкове майно,
яке складається з невизначеної частки квартири АДРЕСА_1. Спадкова квартира
належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_2
на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 лютого 1994 року,
виданого на підставі розпорядження органу приватизації - Центральної комісії по
приватизації житлового фонду Дніпродзержинського ВО «Азот», № 29. За життя, а
точніше 16 лютого 2001 року, його дід ОСОБА_3 склав заповіт на належне йому
майно на його, тобто позивача ОСОБА_1, користь і тому спадкування спадкового
майна повинно відбуватися за заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України 2003
року спадкоємцем першої черги є дружина ОСОБА_3, яка в силу свого віку має
також право на обов'язкову частку в спадщині. Саме тому він, тобто позивач,
вказав ОСОБА_2 відповідачкою по справі, хоч вона практично з самого початку
відмовлялася від прийняття спадщини на його, тобто позивача ОСОБА_1, користь.

В листопаді 2007
року він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на
спадщину після смерті його діда. Але листом державного нотаріуса від 10
листопада 2007 року йому відмовлено в видачі свідоцтва про право власності на
спадщину на тій підставі, що частка квартири, яка належала його дідові, не була
визначена у спільному майні. Нотаріус рекомендувала звернутися до суду для
визначення частки діда в спадковій квартирі. Він вважає, що відмова нотаріуса
не може бути перешкодою в успадкуванні ним спадщини. Між дідом та бабою не було
домовленості про те, що комусь із них повинна належати більша частина в
спадковій квартирі. Тому відповідно до ч. 1 статті 368 і ч. 2 статті 370 ЦК України 2003
року слід вважати, що в квартирі, яка належить їм на праві спільної сумісної
власності, частка кожного з них складає 1/2 частину квартири. Отже, 1/2 частина
квартири, належна його померлому дідові ОСОБА_3, може бути ним успадкована. Але в їхньому конкретному
випадку це питання може бути вирішене тільки судом. Тому він змушений був
звернутися до суду з позовом до своєї бабусі ОСОБА_2 про визначення часток в
спільній сумісній власності і визнання права власності на спадщину на підставі
статей 355, 368, 370, 392, 1236, ч. 1 ст. 1222, 1223, ч. 1 ст. 1226 ЦК України 2003
року. В судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на задоволенні своїх позовних
вимог у повному обсязі на тих же правових підставах.

Відповідачка
ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала і фактично просила суд задовольнити ці
вимоги повністю. Представник Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної
контори до суду не з'явився, про день, місце та час розгляду справи по суті
повідомлений у встановленому порядку своєчасно. Але в листі №5105 від 25 грудня
2007 року за підписом ІСАКОВОЇ Л.В. є клопотання розглядати цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 без участі представника нотаріальної контори. Тому суд вважає
за можливе розглядати справу за відсутності представника нотаріальної контори,
оскільки в матеріалах справи досить доказів для розгляду цієї справи з
винесенням законного та обґрунтованого рішення.

Суд, вислухавши
позивача ОСОБА_1, відповідачку ОСОБА_2, за відсутності представника
нотаріальної контори, дослідивши докази, які наявні по справі, вважає, що
позовні вимоги законні та обгрунтовані, тому підлягають задоволенню у
повному   обсязі   з
наступних   підстав.

Згідно статті
328 ЦК України
2003 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 статті 368 ЦК України 2003
року, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з
них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.
2 статті 370 ЦК України
2003 року, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної
власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом
або рішенням суду.

Згідно ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом та за законом внаслідок смерті особи або
оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України). Спадкоємцями як за законом, так і
за заповітом згідно до ст. 1222 ЦК України можуть бути фізичні особи, які є
живими на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, які
одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). У відповідності
до ст. 1261 ЦК України
спадкоємцем першої черги є, зокрема, той з подружжя, хто його пережив. Для
прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу
відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК
України).

Зі свідоцтва про
смерть НОМЕР_1, яке було оглянуте в ході судового розгляду справи та копія
якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 7), виходить, що ОСОБА_3 у віці 82
роки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в м. Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, про
що в Книзі реєстрації смертей 15 травня 2006 року зроблений відповідний актовий
запис за №581.

Зі свідоцтва про
право власності на житло від 17 лютого 1994 року (а.с. 5) та з технічного
паспорту АДРЕСА_1 (а.с. 13-14), які були оглянуті в ході судового розгляду та
копії яких знаходяться в матеріалах справи, виходить, що власниками даної
квартири є  ОСОБА_3   та
ОСОБА_2.

Зі свідоцтва про
одруження НОМЕР_2, яке було оглянуте в ході судового розгляду справи та копія
якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 15), виходить, що 30 січня 1949
року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одружилися, про що в книзі записів актів громадянського
стану про шлюб зроблений запис за № 2. Прізвище після одруження, зокрема, дружини,
- ОСОБА_2.

З заповіту АВР №
146226 видно (а.с. 6), що ОСОБА_3 належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповідав
ОСОБА_1. Цей заповіт посвідчено 16.02.2001 р. державним нотаріусом 2-ої
Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ІСАКОВОЮ Л.В.

З листа про відмову
у вчиненні нотаріальної дії від 10 листопада 2007 року (а.с. 8) видно, що
ОСОБА_1. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3. В листі, зокрема, вказано, що відповідно до ч.1
п. 224 Розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України "Видача свідоцтва про право на спадщину" нотаріус може видати
свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного
з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення)
частки померлого у спільному майні. В зв'язку з тим, що закон не передбачає
визначення часток нотаріусом, свідоцтво про право на спадщину частки квартири,
яка належить померлому ОСОБА_3 не може бути видано. Крім того, в цьому листі
нотаріус ІСАКОВА Л.В. відповідно до статті З ЦПК України рекомендувала позивачу
ОСОБА_1. звернутися до суду для визначення частки померлого і його дружини у
спільній сумісній власності.

Оцінивши у
сукупності всі докази, які наявні по справі, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1
необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись
статтями 355, 368, 370, 392, 1217, 1220 ч. 2, 1222 ч. 1, 1223, 1226 ч. 1, 1236 ЦК України 2003
року,    статтями   10,
60 ЦПК України,   суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток в спільній сумісній власності і
визнання права власності на спадщину,  -
задовольнити повністю.

Визначити, що
частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, яка належала їм на праві
спільної сумісної   власності, є   рівними
та  складають
1/2 частину   вказаної   квартири
кожному.

Визнати за
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3,
в порядку спадкування за заповітом після його смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1,   актовий запис №581.

Протягом десяти
днів з дня проголошення цього рішення може бути подана заява про апеляційне
оскарження рішення суду сторонами або їх представниками і протягом двадцяти
днів після подачі заяви про апеляційне оскарження тими ж особами може бути
подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.