Справа №22-2604
Головуючий у 1-ій інст. - Борейко
інстанції-- Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

Головуючого -
Петрички П.Ф.

Суддів -
Штефаніци Ю.Г., Цяцяка Р.П.

При секретарі -
Жаровській І.К. за участі позивачки ОСОБА_1, її представника-адвоката ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 та "їх представника ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 до якої приєдналась ОСОБА_4, на рішення Сихівського районного
суду м.Львова від 03 серпня 2007 року, -

встановила:

Оскаржуваним
рішенням повністю задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб -
приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, обласного
комунального підприємства Львівської обласної ради „Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки", ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та постановлено:
визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого 20
березня 2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 в частині зазначення покупцем
ОСОБА_3; скасувати реєстрацію за ним права власності на вказане житло; визнати
ОСОБА_1 одноосібним покупцем вказаної квартири, з визнанням за нею права
власності на це помешкання, та зобов'язано ОКП ЛОБТІ зареєструвати право
власності. Цим же рішенням ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати в розмірі 197 грн. та в дохід держави - 1732 грн.
судового збору.

Дане рішення
оскаржив відповідач ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі зазначає, що таке є
незаконним та необгрунтованим, оскільки суд вирішив питання про права і
обов'язки осіб, які не брали участі у справі, судом неповно та однобічно
встановлені обставини справи, що мають значення для справи, не доведено
обставин, які суд вважав встановленими, а тому просить апеляційний суд дане
рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Зокрема апелянт
вважає, що суду слід було залучити до участі у справі його дружину, ОСОБА_4,
оскільки придбана квартира є їх спільною власністю, як майно, що набуте
подружжями під час шлюбу, а рішенням суду порушуються права та законні інтереси
останньої. Вважає також, що судом вирішено питання про права і обов'язки інших
осіб, чоловіка позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_9, в супереч інтересам якого було
учинено договір купівлі -продажу спірної квартири, а також ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, за домовленістю з якими позивачка повинна була придбати за свій кошт
спірну квартиру в обмін на її реєстрацію в
квартирі АДРЕСА_2

2

, що належала ОСОБА_10, однак вказані особи до участі у
справі не залучалися.

В апеляційні
скарзі також вказується на те, що позивачкою не надано суду переконливих
доказів фактичного здійснення нею оплати спірного житла в сумі 38200 доларів США, як і не доведено
фактичної наявності у неї такої суми грошей на час купівлі даної квартири.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить достатніх підстав для її задоволення.

Сукупністю
досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позивачка ОСОБА_1,
громадянка Росії, бажаючи переїхати на постійне проживання в Україну ближче до
родичів, вирішила придбати для себе та матері власне житло у м.Львіові. При
обговоренні даного питання з родичами у Львові ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_3,
попередньо домовилась з останнім що той підшукає їй для купівлі квартиру з
можливим подальшим її обміном на його частку житла в квартирі ОСОБА_10 по
АДРЕСА_2.

Разом з тим,
ОСОБА_3 бажаючи придбати окрему квартиру для себе, в день прибуття ОСОБА_1 у
Львів переконав її у неможливості оформлення на неї договору купівлі-продажу
квартири з посиланням на те, що ОСОБА_1, як громадянка Росії, не має документів
щодо легалізації її прав перебування в Україні та можливості бути учасником
договірних правовідносин на придбання житла, та схилив її до оформлення даної
угоди на нього. Дані обставини підтверджуються як поясненнями самої ОСОБА_1 гак
і свідченнями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в апеляційному суді.

З матеріалів
справи вбачається, що 20 березня 2006 року був укладений договір
купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6. По даному договору продавцями квартири
значаться ОСОБА_7. та ОСОБА_8, а покупцем відповідач ОСОБА_3.

В той же час, в
супереч доводам апеляційної скарги, як судом першої інстанції так і при
апеляційному розгляді справи беззаперечно встановлено, що фактично гроші за
дану квартиру продавцям сплатила особисто ОСОБА_1 в сумі 38200 доларів США, що підтвердили в
суді продавці ОСОБА_7., ОСОБА_8, як треті особи у справі, (а.с.36), а також
свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та не заперечується і самим ОСОБА_3.

У відповідності
до положень ст.655 ЦК України,
за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти
майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином,
ОСОБА_3 виконав лише частину вимог ст.655 ЦК
України щодо прийняття купленого майна. Основна ж вимога до покупця щодо
передачі коштів була фактично виконана ОСОБА_1.

Беручи до уваги
наведені вище обставини та положення ст.ст.217,235 ЦК України, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо недійсності
оспорюваного договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, як такого що
є удаваним в частині особи набувача.

Що стосується
покликань апелянта на необхідність скасування рішення суду з огляду на
незалучення до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_1. (дружину
відповідача). ОСОБА_9. (чоловіка ОСОБА_1) та ОСОБА_10. і

3

ОСОБА_11.,
то вони є безпідставними, скільки не грунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Зокрема,
враховуючи, що спірна квартира була куплена за кошти позивачки ОСОБА_1, а отже
не набула статусу спільної сумісної власності подружжя, в розумінні ст.60 СК
України, а також те, що ОСОБА_4 не є
стороною в договорі, і рішенням суду жодним чином не вирішується її прав та
обов'язків, підстави для залучення її до участі у справі відсутні.

Не вирішувалось
судом питання про права і обов'язки інших осіб, на яких посилається апелянт, як
на безпідставно не залучених до справи, а тому думка апелянта на необхідність
скасування рішення суду з цих підстав суперечить вимогам ст.311 ЦПК України.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовує
правильності висновків суду першої інстанції, та не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повно і всебічно
з'ясованих обставинах справи про дійсні права і обов'язки сторін та ухвалене на
основі правильно застосованих норм матеріального і процесуального закону.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3, до якої приєдналась ОСОБА_4, - відхилити, а рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 03 серпня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.