Справа № 22 -591 2007 р.                                    Голов, в 1-й
інстан. Реутова B.I.
Категорія    21                                                      Доповідач Пономарьова О.М..
У   ХВАЛА ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 січня 2007 року                Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді        Пономарьової О.М.,

суддів                              Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.,

при секретарі                  Баранові В.В.,

за участю       позивача ОСОБА_1,
представника                 відповідача

Зіміна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку

цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області про відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально - Міському
районі м. Горлівки Донецької області на
рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області
від 13 листопада
2006 року, -

встановив:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області звернулось до
Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 13 листопада 2006 року , яким на користь ОСОБА_1 з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області стягнуто 17000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області просило скасувати рішення суду та відмовити в
задоволенні позову, оскільки судом не враховані всі обставини справи, позивач не довів втрати морального
характеру, рішення суду грунтується лише на поясненнях позивача,
висновок МСЕК про заподіяння позивачу моральної шкоди відсутній. Крім того, п. 27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2006 рік" зупинена норма Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні просив рішення суду залишити без зміни, а
апеляційну скаргу відхилити.

2

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1966
року по 1996 рік працював на шкідливих роботах на підприємствах
вугільної промисловості, отримав професійне захворювання - ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено актом розслідування
професійного захворювання. Висновком МСЕК від 7 червня 2006 року позивачеві вперше безстроково
встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% по цьому
захворюванню і він визнаний інвалідом 3
групи. До таких наслідків призвели шкідливі умови праці і позивачу цим
заподіяна моральна шкода, яку відповідач в
добровільному порядку не бажає відшкодовувати.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

За змістом
ст.ст. 1,21,28,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок
відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не
може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої
на день виплати.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права
вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, за нормами Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності."

При цьому не
можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", яким зупинена дія норм Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", які передбачають відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам чи членам їх сімей,
оскільки таке зупинення не позбавляє постраждалих права на відшкодування
моральної шкоди.

Крім того,
відповідних змін до вказаних норм Закону внесено не було, а фінансування Фонду згідно зі ст. 46 вищевказаного Закону здійснюється не за рахунок Державного
бюджету, кошти на страхування від нещасного випадку не включаються до складу
Державного бюджету України.

Суд також не може прийняти до уваги доводи апелянта відносно того, що
моральна шкода не повинна відшкодовуватися в зв'язку з тим, що
позивачу призначені інші виплати,
передбачені законом, а також , що висновком МСЕК не підтверджено
заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд
урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань
ОСОБА_1, перебування останнього на лікуванні у зв'язку з профзахворюванням,
наслідки професійного захворювання, стан здоров'я позивача, порушення нормального
укладу життя й з дотриманням вимог ч.3 ст.34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначив таке відшкодування в розмірі 17000 грн..

При встановленні зазначених фактів і ухваленні рішення судом не було
порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального
права.

Доводи апеляційної скарги не є
переконливими і не спростовують висновків суду.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду
першої інстанції і відмови в задоволенні вимог позивача апеляційний суд не
вбачає.

3

З урахуванням наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний     суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької
області відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 13
листопада 2006 року
залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили .

Головуючий:          (підпис)

Судді: (підписи)