АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22 ц/1187                              Головуючий у суді 1-ої інстанції Сингаївський О.П.
Категорія   40                                                        Доповідач Зарицька Г.В.
РІШЕННЯ Іменем  України

6
червня 2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі: головуючого Зарицької Г.В., суддів: Рафальської
І.М. Балашкевича С.В. при секретарі
Сухоребрій Т.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Житомирський завод хімічного
волокна" про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_1  на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 23
квітня 2007 року

встановила:

Позивачка
звернулася з позовом до ВАТ „Житомирський завод хімічного волокна" та
просила визнати наказ №38-к від 10.07.2006
року незаконним та скасувати його, поновити її на раніше займаній посаді,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Зазначала, що з грудня 1998 року вона працювала на посаді старшого
майстра цеху з виробництва капронового кордного волокна ВАТ „Житомирський завод
хімічного волокна". Наказом №38-к від 10.07.2006 року була звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України.
Вважає, що звільнення проведено з порушенням вимог ст. 18 п.2 Закону
України „Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання або визнання його банкрутом". Незаконним
звільненням їй заподіяна моральна шкода в розмірі 5000 грн.

Рішенням
Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити
її позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт
посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального
права

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи
позивачці в задоволенні позову суд виходив з того, що право звільняти
працівників, які не можуть бути задіяні в процесі санації товариства під час
провадження у справі про банкрутство законодавством віднесено до виключної
компетенції керуючого санацією і суд не вправі входити в обговорення питання чи
цей план санації затверджений господарським судом

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна.

Законом України
„Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"
від 14 травня 1992 року №2343-Х11 з
відповідними змінами визначено, що санація - це система заходів, що здійснюються під час провадження у
справі про банкрутство з метою запобігання визнання боржника банкрутом та його
ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища
боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів
шляхом кредитування, реструктуризації
підприємства, боргів і капіталу та (або) зміну організаційно-правової та
виробничої структури боржника.

Відповідно до
ст.18 вказаного
Закону протягом трьох місяців з дня винесення ухвали про санацію боржника
керуючий санацією зобов'язаний подати комітету кредиторів для схвалення план
санації боржника, який затверджується господарським судом з винесенням ухвали,
яка може бути оскаржена у встановленому порядку. План санації повинен містити
заходи щодо відновлення платоспроможності боржника.

Законом
передбачено, що одним з таких заходів є звільнення працівників боржника, які не
можуть бути задіяні в процесі реалізації плану санації.

Судом
встановлено, що позивачка працювала на посаді старшого майстра з виробництва
капронового кордного волокна ВАТ „Житомирський завод хімічного волокна",
відносно якого ухвалою господарського суду Житомирської області від 19.03.2004 року введено
процедуру санації. Наказом №
38-к від 10.07.2006 року
була звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням
чисельності працівників.

Оскільки на
момент звільнення позивачки з роботи план санації не було затверджено, не було
затверджено зміни у виробничій структурі виробника, які б давали підстави для
скорочення чисельності працівників, то у відповідача не було підстав звільняти
ОСОБА_1 з роботи.

Враховуючи, що
звільнення проведено у період санації, то відповідач повинен був дотримуватися
не тільки вимоги трудового законодавства, а й вимоги вищенаведеного Закону.

Суд на це уваги
не звернув та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

З огляду на
вищенаведене, рішення суду відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення.

Суд задовольняє позовні вимоги про
визнання наказу недійсним, поновлення на роботі та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного прогулу у повному обсязі.

Стягненню
підлягає середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 13 липня 2006 року по день ухвалення рішення 6.06.2007 року, з розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 752 грн.70 коп., що становить 8136 грн.28 коп.

Позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд враховує характер та
обсяг моральних страждань позивачки, ступінь вини відповідача.

Керуючись ст.
ст. 209, 303, 304, 307,
309, 313, 314, 316 ЦПК України, ст. ст. 40 п.1, 237-1
КЗпП України, ст. 18
Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом" від 14
травня 1992 року №2343-Х11 з відповідними змінами, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2007
року скасувати, ухваливши нове рішення.

Визнати наказ
відкритого акціонерного товариства „Житомирський завод хімічного волокна"
№38-к від 10.07.2006 року
незаконним.

Поновити ОСОБА_1
на посаді старшого майстра цеху з виробництва капронового кордного волокна ВАТ
„Житомирський завод хімічного волокна" з 13 липня 2006
року.

Стягнути з ВАТ
„Житомирський завод хімічного волокна" на користь ОСОБА_1 середню
заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 8136 грн.28 коп.

Стягнути з ВАТ
„Житомирський завод хімічного волокна" на користь ОСОБА_1 500 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішення в
частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць
в розмірі 752 грн. 70 коп. підлягає
негайному виконанню.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу
може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.