АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-1313/2007 року                                                                 Головуючий по 1 -й інстанції:
Суддя-доповідач: Гасій Ю.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

2007 року
червня   місяця 25 дня м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

Головуючого:                          Гасія Ю.В.

Суддів:                                   Дорош А.І., Карнауха П.М.

при
секретарі :                        Бідній О.С.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Автозаводського районного суду М.Кременчука від 26
лютого 2007  року по справі за
позовом  ОСОБА_2до ОСОБА_3та ОСОБА_4про
визнання договору міни недійсним.

Колегія суддів,
заслухавши   доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому
2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3про визнання договору
міни недійсним.

Рішенням
Автозаводського районного суду М.Кременчука від 26 лютого 2007 року позов
ОСОБА_2задоволено частково.

Поновлено
ОСОБА_2процесуальний строк для звернення до суду.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2про визнання недійсним договору міни від 09
вересня 1994 року, укладеного між ОСОБА_4та ОСОБА_3, що посвідчений державним
нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В.
і зареєстрованому в реєстрі за № 2-2599 - відмовлено.

2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1прохає скасувати рішення суду, і ухвалити нове по
суті позовних вимог, визнавши недійсним правочин - договір міни від 18 вересня
1994 року між ним та відповідачем , посилаючись на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши  матеріали
справи,  доводи  апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами  для скасування рішення    суду
першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права.

Як
вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не заперечується
сторонами , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - батьки ОСОБА_1, 1981 року народження та
ОСОБА_6., 1985 року народження, на 09 вересня 1994 року проживали у АДРЕСА_1

ОСОБА_4
був власником зазначеної квартири. 9 вересня 1994 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
укладено договір міни, згідно якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 зазначену квартиру
, а ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 автомобіль М-2137, 1980 року випуску, держномер
НОМЕР_1 в порядку міни.

Даний
договір міни посвідчено нотаріально, ОСОБА_5 дала згоду на укладення договору .

Судом
також встановлено, що інтереси неповнолітніх дітей при укладенні договору не
обумовлювались.

Згідно
ч.1 ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх
дітей.

Відповідно
до ч.5 ст. 4 Закону України «Про власність» власник , здійснюючи свої права,
зобов'язаний не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян. При
здійсненні своїх прав і виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержувати
моральних засад суспільства.

На
підставі ч.2 ст. 61 КпШС України (в редакції 1969 року) батьківські права не
можуть здійснюватися в суперечності з інтересами дітей.

Як
вбачається із матеріалів справи, на день укладення договору міни від 09 вересня
1994 року неповнолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_6. були прописані в спірній квартирі,
зареєстровані вони в ній і на даний час .

Суд
першої інстанції повно встановив зазначені вище обставини, однак висновок суду
про відсутність підстав вважати укладену угоду недійсною, в зв'язку з тим, що
дії батьків не порушували чинні на той час закони і ці дії не ущемлювали
особистих та майнових прав неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає
неправильним.

3

Зокрема,
наведені вище норми законодавства про власність, про захист прав неповнолітніх
дітей батьками в сімейному законодавстві , які були чинними на момент укладення
договору міни , були порушені.

Відповідно
до норм ст.ст. 9,10.12 ЦК України 1963 року правоздатність громадянина виникає
в момент його народження і зміст правоздатності складає можливість мати права
користування житлом , успадкувати майно, отримати житлове приміщення за
договором дарування , а також мати інші майнові та особисті немайнові права.
Угоди, спрямовані на обмеження правоздатності, недійсні.

В
судовому засіданні достовірно встановлено і відповідачами не спростовані
обставини фактичного обмеження права позивача, його сестри на можливість мати
права на безстрокове користування житловим приміщенням на правах члена сім'ї
власника, права успадкування даної квартири та отримання її в дар від батька,
на інші майнові та особисті немайнові права.

Відповідачі
не надали докази, які б спростовували доводи позивача про те, що при укладенні
договору міни, були не враховані батьками, державним нотаріусом права
неповнолітніх дітей на момент укладання угоди і на майбутній час. Конфлікти між
позивачем та новим власником квартири підтверджують доводи ОСОБА_1

За таких
обставин , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зробив висновок
про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності, який дізнався
про порушене право в 2005 році, і поновив строк, однак неправильно застосував
норми матеріального права, в частині користування правом власності відповідачем
ОСОБА_4, недобросовісним користуванням ним батьківськими правами за сімейним
законодавством при укладенні угоди та порушення прав позивача за цивільним
законодавством на момент укладення договору міни.

Тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення
районного суду та постановити нове про визнання договору міни від 9
вересня 1994 року недійсним, з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48, ч.1 ст. 59
ЦК України 1963 року.

При
цьому, ОСОБА_3 зобов'язується повернути ОСОБА_4 АДРЕСА_1, яка в цілому складається з коридора, комірки, ванної, туалету, кухні,
трьох жилих кімнат, балкона.

ОСОБА_4
зобов'язується повернути ОСОБА_3 вартість автомобіля марки М-2137, випуску 1980
року в грошах, в сумі 3787 грн. 50 коп., яка еквівалентна сумі 750 доларів США
за курсом НБУ на день розгляду справи (1 долар США - 5 грн. 05 коп. України),
так як ОСОБА_3 не спростовувалися доводи ОСОБА_4про вартість автомобіля.

Необхідно
стягнути з ОСОБА_3та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати :
65 грн. 90 коп. - судового збору та 30грн. - витрат на інформаційне-технічне
забезпечення розгляду справи порівну.

4

Керуючись   ст.ст.
303, 307, 309 п.п.3 і 4 ч.1, 316ЦПК України, колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково.

Рішення Автозаводського районного суду М.Кременчука від 26 лютого 2007 року скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про визнання договору міни від 9
вересня 1994 року недійсним.

Визнати
недійсним договір міни від 9 вересня 1994 року , укладений між ОСОБА_4та ОСОБА_3,
який посвідчено державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В. 9
вересня 1994 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2-4599 з моменту укладення
договору.

Зобов'язати ОСОБА_3повернути ОСОБА_4АДРЕСА_1, яка складається в цілому з коридору площею 10,3 кв.м., комірки пл..2,7 кв.м., ванної
пл.. 2,6 кв.м., туалету пл.1,0 кв.м.,
кухні пл.. 7,0 кв.м., кімнати пл.. 9,4 кв.м., кімнати пл.. 16,8 кв.м., кімнати пл.. 13,7 кв.м., балкона пл.. 2,6 кв.м, загальною
житловою площею 39,9 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_4повернути ОСОБА_3вартість автомобіля марки М-2137, 1980 року випуску в грошах в сумі
3787 грн.50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4та ОСОБА_3на користь ОСОБА_2понесені
ним судові витрати по 47 грн. 95 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін. Рішення
апеляційного суду   набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути
оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.