Справа № 22-4977/07            Головуючий у 1-й інстанції - Поліщук II. В.
Доповідач - Олійник Л.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 листопада    2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Олійник А.С., суддів - Коротуна В.М.,
Побірченко Т.І. при секретарі -
Бугаєнко В.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 21 березня 2007 року в справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «Авіакомпанія
«АЕРОСВІТ» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановила:

Позивачі
звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи |свої позовні вимоги тим, що з метою перельоту до Родосу 14
липня 2006 року придбали авіаквитки і багажні квитанції на рейс
«Київ-Афіни-Родос» № та № 4400549І780, які було видано
Закритим акціонерним товариством «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ»!(далі - ЗАТ
«Авіакомпанія «АЕРОСВІТ»).

17 липня 2006 року позивачі здали багаж, що підтверджується відривним
талоном багажної ідентифікаційної бірки та сіли в літак. Того ж
дня позивачі прибули до Родосу, але свого
багажу не отримали. їм було повідомлено, що багаж загублено, вщ перебуває у розшуку.
Багаж позивачам було повернуто 20 липня 2006 року. У зв»язку з тим, що у
позивачів не було особистих речей та змінного одягу вони вимушені були придбати
їх, па що витратили суму еквівалентну 500 грн. Зазначені обставини призвели
позивачів до стану знервованості, постійної пригніченості і, як наслідок, до
морального і психологічного дискомфорту.
Позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь збитки у
розмірі 247 грн. 50 кой. та на відшкодування моральної шкоди 40000 грн. та
судові витрати.

Рішенням
Оболонського районного суду м.Києва від 21 березня 2007 року у задоволенні
позову було відмовлено.

2

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3,
просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про стягнення
із ЗАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної
шкоди 20000 грн. та судові витрати в розмірі 2000 грн., на користь ОСОБА_3 - на
відшкодування моральної шкоди 20000 грн. та судові витрати в'розмірі 2000 грн., посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів
заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах
апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено, що 14 липня 2006 року з метою перельоту до Родосу позивачі придбали у ЗАТ
«Авіакомпанія »АЕРОСВІТ» пасажирські авіаквитки і багажні квитанції
«Київ -Афіни-Родос»,тобто було укладено договір перевезення пасажирів та
багажу.

17 липня 2006 року позивачі прибули до Родосу, проте свій багаж не
отримали, останній їм було повернуто лише 20 липня 2006 року.

За несвоєчасну
доставку одного місця багажу позивачі отримали від відповідача компенсацію в
розмірі 252 грн. 50 коп., що підтверджується повідомленням про простий переказ
(а.с. 13).

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що
Конвенцією для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних
повітряних перевезень -Варшавська конвенція, яка прийнята 29 жовтня 1929 року,
ратифікована СРСР та є чинною в Україні на підставі Закону України «Про
правонаступництво» від 12 вересня 1991 року, передбачено відповідальність
перевізника за збитки внаслідок затримки багажу, при цьому не передбачено
можливості притягнення авіаційного перевізника до відповідальності за моральну
шкоду.

Проте з таким
висновком суду не можна погодитися з таких підстав.

Згідно із ч. 2
ст. 908 ЦК України
загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими
актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови
перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також
відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше
не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються
відповідно до них.

Відповідно до
ст. 920 ЦК України
у разі порушення зобов'язань, що випливають із
договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно із ст.94 Повітряного кодексу України перевізник несе
відповідальність за прострочення у доставці пасажира, багажу або вантажу,
якщо не доведе, що ним було вжито всіх
необхідних заходів для запобігання простроченню або що таких заходів

3

неможливо
було     вжити.      Перевізник     звільняється     від
відповідальності,   якщо
прострочення сталося   внаслідок
несприятливих метеорологічних умов.

Відповідно до п.22.3. Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу,
затверджено наказом Державіаслужби 14 березня 2006 року № 187 (далі -
Правила), перевізник несе відповідальність за шкоду, заподіяну в разі -затримки
у перевезенні пасажира і багажу. Однак перевізник не відповідає за шкоду, заподіяну
у результаті затримки, якщо доведе, що ним та його службовцями і його агентами
були вжиті усі необхідні заходи для того, щоб уникнути шкоди, або, що такі
заходи неможливо було вжити.

Згідно із
п.6.1.2. Правил умови договору перевезення, наведені у квитку, не повинні
суперечити Варшавській конвенції та цим Правилам.

Згідно із ст. 19
Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних
перевезень, підписаної у Варшаві 12 жовтня 1929 року (Варшавська конвенція із змінами, внесеними в Гаазі в 1955 р) (далі -
Варшавська конвенція) перевізник несе відповідальність за шкоду, що
сталася внаслідок запізнення при повітряному перевезенні пасажирів, багажу чи
товарів.

Із положень
Варшавської конвенції та Правил випливає, що пасажир має право на відшкодування
шкоди перевізником, що сталася внаслідок затримки пасажирів, багажу під час
повітряного перевезення. Проте, Варшавська конвенція та Правила не
конкретизують вид шкоди (майнова чи моральна), що підлягає відшкодуванню, а
тільки встановлюють обмеження розміру відшкодування шкоди (компенсації за
затримку багажу).

Відповідно до
п.22.8. 1. Правил компенсація за затримку в перевезенні багажу встановлюється
виходячи із необхідності забезпечити пасажира засобами першої потреби. У будь-якому разі така компенсація обмежується
сумою 50 дол. США (або еквівалентом в іншій
валюті).

Таким чином, із Правил випливає,
що  відповідальність перевізника
обмежується« щодо  розміру  компенсації
за  збитки   (майнової
шкоди),  які   настають
у  зв»язку  із затримкою багажу.

Відповідно до положень ч. З ст. 23 ЦК України колегія суддів дійшла
висновку про стягнення з відповідача на користь кожного позивача на
відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою багажу по 1000 грн.

Як'вбачається із
матеріалів справи позивачі, просили суд стягнути з відповідача на їх користь
витрати на правову допомогу (а.с. 80).

Доводи
апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь кожного позивача
судових витрат у розмірі по 2000 грн. не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України виграй, пов»язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.
1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у
галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

4

У матеріалах
справи відсутні документи, які свідчать про те, що фізична особа -підприємець
ОСОБА_1, якому позивачі відповідно до квитанцій (а.с. 84, 89) сплатили по 2000
грн. за надання послуг юридичного обслуговування згідно із договором, є
фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги.

Крім того,
відповідно до довіреностей від 4 жовтня 2006 року (а.с. 18, 19) ОСОБА_1 брав
участь у справі як представник, кошти за надану допомогу отримав як
представник, що підтверджується квитанціями про їх сплату.

З огляду на
викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про
відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового про
задоволення позову частково в цій частині.

Відповідно до ч.
5 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий
збір в розмірі 17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 15 грн., а всього: 32 грн.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Оболонського районного суду м.Києва від 21 березня 2007 року скасувати в
частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» в частині
відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з Закритого
акціонерного товариства «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» на користь ОСОБА_2
моральну  шкоду в розмірі 1000 (одна
тисяча) грн. та на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча)
грн.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Стягнути з
Закритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» в дохід держави
судовий збір в розмірі 17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 15 грн., а всього: 32 грн.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.