УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
березня 2007 року                                                                          м.
Івано-Франківськ

Колегія
судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого-судді
Соколовського В.М.,

суддів:                                                  Фединяка
В.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря                                             Білик
Л.З.,

з
участю:                                              апелянта
ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_3.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2006 року, -

встановила:

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2006 року в задоволенні
позову ОСОБА_1до ОСОБА_3про визнання фактів, написаних відповідачем у листі до
редактора Івано-Франківського інституту менеджменту та економіки Савича В.І.
щодо акредитації інституту, автомобілі, отримання вкладу ОСОБА_2., як
недостовірних, відшкодування моральної шкоди в сумі 1500 грн. - відмовлено за
його безпідставністю.

Не
погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1. подав в суд апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що винесене судом рішення не відповідає чинному законодавству і
фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Він,
ОСОБА_1., працює в інституті менеджменту та економіки "Галицька
академія" в м. Івано-Франківську, а також на громадських засадах обраний
головою спостережної ради (до вересня 2004 року-головою правління) кредитної
спілки "Самопоміч". На посаді виконавчого директора (штатна посада) в
2001-2004 роках працював ОСОБА_3., який в серпні 2004 року був звільнений з
даної посади за рішенням правління спілки в зв'язку з втратою довір'я. Маючи за
це на апелянта зло, як на голову правління спілки із метою помсти, відповідач
направив лист ректору інституту "Галицька академія" Савичу В.І., в
якому навів факти, що не відповідають дійсності і як такі, що порочать його,
апелянта, честь, порядність і ділову репутацію. З відповідачем він ніколи не
вів розмови про справи в інституті, але вигадані факти, або отримані від когось
із працівників інституту, подав у листі як повідомлені йому апелянтом. Так, у
вислові "на протязі всього 2002 року... ніхто нічого не хоче робити по
акредитації, а він (апелянт) мотається в Київ без всякого толку", тобто це
треба розуміти так, що ніхто, окрім апелянта, не займається питаннями
акредитації інституту і керівництво стоїть осторонь цієї справи. Насправді він,
апелянт, виконував тільки частину роботи, а основну роботу виконували інші
працівники. В тексті листа ОСОБА_3. також
видумав про якусь

Справа №
22-ц-277/2007р.                                Головуючий
у 1 інстанції Перегінець Л.В.

Категорія
27                                                         Доповідач
Соколовський В.М.

2

пожежу влітку
2003 року, що сталася в кабінеті апелянта через несправну проводку і приписав
апелянту висловлювання на адресу керівництва інституту, що "верхи"
тільки викуповують автомобілі, а не дбають про ремонт приміщень". Таким
чином, цими надуманими фактами, які ніби мали місце в 2002-2003 роках,
відповідач по суті через рік після його звільнення з посади виконавчого
директора кредитної спілки, вирішив безпідставно помститися апелянту своїм
листом, викликати з боку керівництва інституту, в т.ч. ректора, зневагу до апелянта,
усомнитися в його діловій репутації, порядності та праві на повагу. Саме так
він, апелянт, оцінює дії ОСОБА_3., а не як критику, з чим (думкою відповідача)
погодився суд. Адже, наведені відповідачем в листі висловлювання не містять
критики його, апелянта, роботи в кредитній спілці "Самопоміч", а
направлені на підрив його авторитету і честі в інституті, де він працює на
штатній посаді, і не можуть вважатись оціночним судженням. З метою викликати
конфлікту ситуацію із завідувачем кафедри інституту ОСОБА_2., відповідач в
листі вигадав, ніби він, апелянт, заперечував видавати ОСОБА_2. вкладені ним у
спілку гроші, через що останній змушений був звернутися в суд. Фактично ОСОБА_2. по цьому питанню
звертався в суд ще у 2000 році, тобто за рік до обрання його, апелянта, головою
правління спілки. Наведені відповідачем недостовірні факти негативно
позначились на його, апелянта особистому життєвому робочому режимі,
самопочутті, привели до тривалих душевних переживань і дискомфорту у відносинах
в колективі інституту, спричинили моральну шкоду.

Зважаючи,
що суд першої інстанції неправильно підійшов до оцінки наведених відповідачем в
листі відомостей, як таких, що ніби не порочать честь і гідність апелянта,
своїм рішенням суд по суті став на захист відповідача, котрий не просто з
добрих спонукань направив лист керівнику навчального закладу, в якому висловив
свої оціночні судження про апелянта, як про працівника навчального закладу, а
саме з метою помсти за звільнення з керівної посади у кредитній спілці
"Самопоміч" та виявлені факти зловживання.

В
зв'язку з цим, апелянт просив скасувати рішення міського суду і постановити
нове рішення, яким задоволити в повному об'ємі його позовні вимоги.

В
судовому засіданні апелянт підтримав подану апеляційну скаргу із зазначених вище
мотивів та просив її задоволити повністю.

Відповідач
ОСОБА_3в
судовому засіданні вимоги апеляційної скарги не визнав, вважає рішення суду
першої інстанції законним і правильним, оскільки, факти, зазначені в листі на
ім'я ректора інституту Савича В.І., є достовірними і отримані від самого
ОСОБА_1., котрий неодноразово висловлювався про роботу в інституті саме йому,
ОСОБА_3. Лист був написаний ним, відповідачем, і надісланий ректору інституту з
ціллю інформувати його про ділові якості ОСОБА_1., характеризуючи його роботу в
кредитній спілці. Такі відомості рахує критикою і не мав наміру опорочити честь
і гідність апелянта. Просив в апеляційній скарзі відмовити, а рішення суду
залишити без змін.

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом
встановлено, що 24 травня 2005 року ОСОБА_3.
надіслав листа ректору Івано-Франківського інституту менеджменту і економіки
"Галицька академія" Савичу В.І. щодо діяльності ОСОБА_1. на посаді
голови правління кредитної спілки "Самопоміч", що не заперечив і сам
відповідач.

Зокрема,
в листі, як вважає ОСОБА_1., відповідач поширив про нього окремі недостовірні
факти, що стосуються акредитації інституту, про грошовий вклад ОСОБА_2в
кредитну спілку, про ремонт в інституті, пожежу та службові автомобілі, а також
про постійну роботу Плахетка в кредитній спілці на штатній посаді, якщо
інститут не буде мати акредитації.

Згідно
ст. 275 ЦК України,
фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.

3

Статтею
277 цього ж Кодексу визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Відповідно
до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. При цьому,
оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що
не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій,
сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При
таких даних, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного
висновку, що в зазначеному листі не має відомостей, які порочать ОСОБА_1., а
інформація подана відповідачем є оціночними судженнями і критикою діяльності
позивача на посаді голови правління кредитної спілки "Самопоміч", за
поширення якої ОСОБА_3. не може нести відповідальність. В зв'язку з цим, суд
правильно відмовив ОСОБА_1. в задоволенні позову, оскільки ним не наведено
доказів, які б підтверджували обставини поширенняОСОБА_3. недостовірної
інформації, яка б порочила його честь, гідність та ділову репутацію, а також
доказів, які б підтверджували спричинення внаслідок цього моральної шкоди.

Посилання
апелянта на незаконність рішення суду, яке не відповідає фактичним обставинам
справи, є голослівними і безпідставними, які колегія суддів не може взяти до
уваги.

Рішення
судом першої інстанції постановлено з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його
законності та обґрунтованості, тому підстав для його скасування колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.