У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25 квітня 2007 року                                                                                м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Данчука В.Г.,

Григор'євої Л.І.,

Косенка В.Й.-

розглянувши  в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ сумісно нажитого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 19 квітня 2005 року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2003 року
ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває
в шлюбі з відповідачем з 1967 року і в період шлюбу придбали за спільні кошти
1/2 частину жилого будинку по АДРЕСА_1. Просила провести поділ спільного майна
подружжя і виділити їй 1/4  частину
будинку в натурі та 1/2 частину земельної ділянки.

ОСОБА_2 звернувся в суд
із зустрічним позовом вказуючи, що з ОСОБА_1 припинив сімейні відносини з 1993
року, вона переїхала і проживає із дочкою в м. Бєлгород (Росія), куди перевезла
спільно нажите ними рухоме майно, а він проживає в спірній частині будинку.
Просив визнати за ним право власності на всю 1/2 частину будинку, що є їх
спільною сумісною власністю, з виплатою дружині компенсації вартості належної
їй частки в будинку.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 січня 2005 року первісний позов
задоволено частково, зустрічний позов задоволено повністю. Розділено між
сторонами ½ частину жилого будинку АДРЕСА_1,
визнано за ОСОБА_1 право на ¼ частину
вказаного будинку, залишено за ОСОБА_2 право власності на ½ частину
спірного будинку і стягнуто з нього на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію за ¼ частину
будинку в сумі 16 451 грн. 50 коп. та витрати по оплаті експертизи в сумі 700
грн.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2005 року
рішення суду першої інстанції скасовано. Задоволено первісний  позов ОСОБА_1, визнано за нею право власності
на частину будинку  по АДРЕСА_1, виділено
приміщення 1-4, 1-5 загальною площею 29,4 кв.м., літню кухню “Ж”, сарай “К”,
гараж “З”, погріб, ¼ частину
туалету “Е”, ¼ частину воріт, всього майна на
загальну суму 15 158 грн. У власності  за ОСОБА_2 залишено
частку спірного будинку, приміщення 1-2, 1-3 загальною  площею 21,52 кв.м., сіни “а” з погрібом,
літню кухню “Б”, крильцо, ¼ частину
туалету “Е”, ¼ частину воріт, всього майна на
загальну суму 17 745 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між ідеальною і
виділеною в натурі часткою в сумі 1293,5 грн.  Зобов`язано сторони провести необхідні
переобладнання в будинку для відокремлення
виділених їм частин будинку. В частині відмови у задоволенні вимог
ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки рішення скасовано, справу в цій частині
направлено на новий судовий розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування
ухвали апеляційного суду і залишення без зміни рішення суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи,  неправильне
застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального
права.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та задовольняючи первісний позов апеляційний суд
виходив з того, що є технічна можливість виділу сторонам часток  будинку в натурі.

З
такими висновками суду не можна погодитися, оскільки суд дійшов їх без повного
і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, правовідносин сторін,
зумовлених встановленими фактами.

Відповідно
до ч.5 ст. 60 ЦПК України (1963 року, який діяв на час вирішення спору)
висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами,
встановленими ст. 62 цього Кодексу.

Провівши
поділ частини будинку в натурі між сторонами, суд апеляційної інстанції в
рішенні не зазначив, яку частку в будинку виділяє кожній стороні.

В
матеріалах справи відсутні висновки газового господарства, органів державного
архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про
допустимість проведення переобладнань для відокремлення чистин будинку в
ізольовані приміщення.

За
таких обставин висновки суду апеляційної інстанції про поділ ½ частини
будинку в натурі є необґрунтованими.

Судом
першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в
спірній частині будинку не проживає, є громадянкою іншої держави, проживає в
Росії. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку
про визнання за відповідачем права власності на ½ спірну частину будинку
з виплатою позивачці грошової компенсації вартості належної їй  ¼
частини цього будинку.

Скасувавши
законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд порушив
норми процесуального і матеріального права ст. ст. 60,  213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 364, 365
ЦК України, у зв'язку з чим рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області
від 19 квітня 2005 року скасувати, залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 20 січня 2005 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко