Справа № 2-199507
Р І Ш Е Н Н Я

І
М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

24 грудня 2007 року  Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої
судді       Виниченко Л.М.

при
секретарях          Артеменко В.М., Ткач
І.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач
звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача борг у сумі
792000 гривень та судові витрати

Вимоги
мотивує тим, що 25 лютого 2005 року з відповідачем уклав договір позики, згідно
якого на безпроцентній основі передав ОСОБА_2 у власність, а останній у нього
прийняв 500000 грн. Строк повернення грошей визначався в семиденний термін з
дня одержання позичальником від позикодавця письмової вимоги про повернення
боргу. Така вимога ним була надіслана 01.08.07 р., яку відповідач отримав,
проте гроші повернуті не були. Також з ОСОБА_2 23 вересня 2005 року був
укладений ще один договір позики, згідно якого передав відповідачу суму 292000
грн. на таких же умовах повернення коштів.

Письмова вимога про повернення
цього боргу також надсилалась відповідачу 01.08.2006 року. До моменту подачі
позовної заяви загальна сума позики 792000 грн. останнім йому не повернута.

В
судовому засіданні позивач позов та обставини, викладені в ньому, підтримав,
доповнив, що відповідач є його батько; коли позичав гроші, то відповідач
обіцяв, що поверне, та пояснював, що хоче купити собі квартиру, проте йому
(позивачу) в подальшому стало відомо, що відповідач допоміг купити квартиру
своїй доньці від першого шлюбу, а решту грошей вклав у банки, які
збанкрутували. На прохання відповідача позичив особисті гроші, які мав від
продажу двох квартир, повернутого боргу,
а також мав на рахунках в банках.

Відповідач
в судове засідання не з”явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу
у його відсутність, в заяві вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Свідок
ОСОБА_3 в судовому засіданні засвідчила, що на прохання ОСОБА_2 25.02.2005 року
та 23.09.2005 року була присутня при передачі позивачем відповідачу в квартирі
АДРЕСА_1 коштів в сумах відповідно 500000 грн. та 292000 грн. Гроші були в
наявності, їх відповідач перераховував, після отримання підписав розписки.

Свідок
ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що сторони по справі раніше були його
сусіди, на прохання позивача в лютому 2005 року та у вересні 2005 року з
паспортом приїзджав на квартиру АДРЕСА_1, тоді ж був присутнім при передачі
ОСОБА_1 відповідачу грошей в сумі 500000 грн. та 292000 грн. Кошти передавались
та отримувались сторонами без примусу, вказані суми відповідач отримав;
розписки підписували ОСОБА_1, ОСОБА_2, він, як свідок, та ОСОБА_3

Вислухавши
пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що 25 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
безпроцентний договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача кошти
в сумі 500000 грн. (а.с. 5).

Між сторонами
також був укладений договір позики від 23.09.2005 року за яким відповідач
отримав від позивача кошти в сумі 292000 грн. (а.с. 6).

Факт
укладення між сторонами вищевказаних договорів позики та отримання відповідачем
всіх сум коштів за ними в судовому засіданні підтверджено поясненнями свідків
та поданою заявою відповідача про визнання позову.

За
умовами обох зазначених договорів позики відповідач зобов”язувався повернути
кошти в повному обсязі в семиденний строк з дня одержання від позивача  письмової вимоги (п. 1 договорів).

Вимоги
позивача про повернення коштів за обома договорами позики відповідачем були
отримані 01.08.2007 року, про що свідчать підписи останнього, проте по даний
час умови договорів не виконані, кошти позивачу ОСОБА_1 не повернуті (а.с. 7, 8
).

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов”язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,
який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно
ст. 1049 ЦК України позичальник зобов”язаний повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно
до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового зобов”язання.

За вищевикладених обставин позов знайшов своє підтвердження в судовому
засіданні, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В
зв»язку з чим з відповідача підлягає стягненню не користь позивача сплачені
останнім судовий збір в сумі 1700 грн. та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу
України,  ст. ст. 10, 58, 60, 88, 208,
209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики у сумі 792000 гривень,
судовий збір у сумі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, а всього суму 793730 (сімсот дев»яносто три
тисячі сімсот тридцять) грн.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний
суд м. Києва протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне
оскарження, яку може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя