Справа №33ц-3041 кс 07
Головуючий у 1-й інстанції  Парамонов
Доповідач Олєйникова Л.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 грудня 2007
року колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Висоцької В.С.
,  Олєйникової Л.С. ,  Новодворської О.І.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ,  за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2005 року та рішення
Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2006 року,

встановила:

В липні 2004
року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Після
неодноразового уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 10000
грн.боргу за договором позики, 711 грн.66 коп.на відшкодування збитків від
інфляції,  410 грн.96 коп річних,  3900 грн.38 коп. витрат на правову
допомогу,  150 грн.23 коп. витрат на
сплату державного мита, 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зазначав,
що 25 березня 2003 року передав відповідачу у борг 10000 грн, які той
зобов'язався повернути протягом трьох місяців рівними частками, тобто по 3333
грн. в місяць, про що написав письмову розписку.

Посилаючись на
вказане, просив задовольнити позовні вимоги.

Моральну
шкоду та її розмір мотивує моральними стражданнями, викликаними скрутним
фінансовим становищем та необхідністю відмовитись від покупок і літнього
відпочинку, зверненням за грошовою допомогою до родичів, що принизило його
авторитет.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2005 року позов
задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  стягнуто 12272

грн.85 коп, в тому числі:
10000 грн.-сума боргу,
711 грн.66 коп-розмір суми з урахуванням індексу інфляції, 410
грн.96 коп-три відсотки річних,  1000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,  150
грн.23 коп. сплаченого державного мита.

Рішенням
Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2006 р. рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 жовтня 2005 року в частині задоволення вимог про
відшкодування моральної шкоди скасовано , в цій частині постановлено нове
рішення про відмову в задоволенні позову. В частині розміру відшкодування
витрат на сплату державного мита рішення змінено, зменшено сума до 111 грн.23
коп. В решті рішення залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення ,  посилаючись на невідповідність висновків
рішень фактичним обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішень судів відсутні,
виходячи з наступного.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення в частині задоволення вимог
про відшкодування моральної шкоди ,
апеляційний суд виходив з того,
що дія  ст. 440-1 ЦК України /в
редакції 1963 року/на правовідносини, які склалися між сторонами, не
розповсюджується.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновок суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13
жовтня 2005 року , частково скасованого рішенням Апеляційного суду м. Києва від
13 лютого 2006 року в частині відшкодування моральної шкоди та зміненого в
частині

розміру   відшкодування   витрат
на   сплату   державного
мита      та   рішення Апеляційного суду міста Києва від 13
лютого 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.