Справа №33-ц - 2602 кс/ 2007  р.
Головуючий у першій інстанції Дікусар Н.О.
Доповідач Краснощокова Н.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13   грудня 2007 року                                                                                      м.   Донецьк

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду

Донецької
області  в складі:

головуючого                                  Круглікової
К.С.  ,

суддів                                             Шевченко
В.Г.,

Червинської
М.  Є.,

Осипчук О.В.,

Краснощокової
Н.С.  ,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  третя особа - орган опіки та піклування
Дніпровської районної у м.   Києві
державної адміністрації про визнання такими,
що втратили право користування житловим приміщенням,  за зустрічним позовом ОСОБА_3,  яка діє від свого імені та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  третя особа: орган опіки
та піклування Дніпровської районної у м.
Києві державної адміністрації та Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Дніпровського району м.
Києва про вселення,  встановлення
порядку користування житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та укладення
окремого договору найму,  за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.   Києва від 4 серпня 2005р. та ухвалу
Апеляційного суду м.   Києва   від 9 листопада 2005р.,

встановила:

У грудні
2003р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про визнання такими,  що втратили право
користування житловим приміщенням.

Позивачі
зазначали,  що вони проживають у квартирі
АДРЕСА_1,  ця квартира була отримана їх
матір'ю ОСОБА_7  у 1987р. на склад сім'ї
із 7 осіб,  у тому числі на відповідачів.
ОСОБА_3 зареєстрована у спірній квартирі разом з двома неповнолітніми
дітьми,  але не проживає з 1991р.,  оскільки переїхала проживати до свого
чоловіка в квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_4 також в спірній квартирі не
проживає,  проживає за адресою: АДРЕСА_2
разом із своєю сім'єю. Ніякої участі в утриманні квартири,  оплаті комунальних послуг відповідачі не
несуть. їх речей в квартирі немає. На підставі  ст.   ст.  71,  72 ЖК України позивачі просили визнати
відповідачів такими,  що утратили право
користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

ОСОБА_3
звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про вселення,  встановлення порядку користування житловим
приміщенням,  усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та укладення окремого договору найму.
Зазначала,  що постійно проживала у спірній
трикімнатній квартирі разом із дітьми,  з
чоловіком розлучилась у 1991р. і тому не проживає з ним у його квартирі в
м.  Бровари,  старший син дійсно навчається у школі в
м.  Бровари,  але проживали вони у спірній квартирі. На
протязі останніх двох років вона доглядає важкохвору бабусю старшого сина,  буває у неї по декілька днів,  так,
15 грудня 2004р. вона в черговий раз поїхала у м.  Бровари,
а 20 грудня 2004р. повернулась у спірну квартиру,  але позивачі замінили вхідні двері,  через що вони не могли потрапити в квартиру.
Вона викликала працівників міліції та оперативно - рятувальної служби,  які відмовились зрізати двері та
рекомендували їй звернутись до суду. В квартирі вона з дітьми займала кімнату
розміром 19, 9 кв. м. ,  там залишились
її речі. Тому просила вселити її та її неповнолітніх дітей у спірну
квартиру,  виділити їм у користування
окрему кімнату площею 19, 9 кв. м.  та
зобов'язати Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м.  Києва укласти з
нею окремий договір найму,  зобов'язати
відповідачів не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою.

Рішенням
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 4 серпня 2005р. позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_3 У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 9
листопада 2005р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,  рішення Дніпровського районного суду м.  Києва
від 4 серпня 2005р. залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,  що діє
також від імені неповнолітніх

ОСОБА_5 ОСОБА_6,  просить скасувати
ухвалені у справі рішення та

направити  справу  на новий розгляд,   посилається
на порушення                          норм

матеріального
і   процесуального права.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи
відповідачів такими,  що втратили право
користування жилим приміщенням у спірній квартирі суди виходили із того,  що ОСОБА_3 разом з дітьми понад 6 місяців не
проживає у спірній квартирі без поважних причин,  оскільки
вони лише зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1,  а мешкають у АДРЕСА_3,  ОСОБА_4
в спірній квартирі не проживає більше 6 місяців.

Заперечуючи
проти позову ОСОБА_3 посилалась на те,
що вона проживала в спірній квартирі до грудня 2004р.,  тобто до заміни вхідних дверей
позивачами,  у 2003р. встановила в
квартирі газовий та водяний лічильники і нею укладено договори з
постачальниками - і послуг по га303абезпеченню та водозабезпеченню,  на адресу спірної квартири вона та син
отримували поштову кореспонденцію,  у
січні 2003р. працівниками соціальної служби Дніпровського району м.  Києва у спірній квартирі перевірялись її
побутові умови,  як матері -одиночки та
був складений акт,  у 2000р. та у 2003р.
розглядались житлові судові спори за позовом дружини позивача ОСОБА_1 про
визнання за нею права на житло у спірній квартирі,  де вона,
ОСОБА_3 була одним із відповідачів,
та про визнання їх двох братів такими,
що втратили право користування жилим приміщенням у спірній
квартирі,  де вона була одним із
позивачів.

Суд не
прийняв до уваги пояснення ОСОБА_3 та надані нею письмові докази,  зазначивши,
що епізодичні появи в квартирі суд розцінює як видимість проживання.

Між
тим,  висновки суду у даній справі
зроблені з порушенням вимог матеріального і процесуального права.

Статтею
71 ЖК України визначено,  що при
тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається
житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї
були відсутні з поважних причин понад шість місяців,  цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем,  а в разі спору -
судом.

Визнаючи
відповідачів такими,  що втратили право
користування жилим приміщенням у спірній квартирі суд першої інстанції прийшов
до висновку про те,  що вони не
проживають в квартирі більше 6 місяців. Однак,
суд не встановив і в рішенні не зазначив,  з якого часу відповідачі не проживають у
зазначеній квартирі. Апеляційний суд,
залишаючи рішення без зміни,
виходив із того,  що ОСОБА_3 з
дітьми не проживає з 1991р.

При
цьому суди не перевірили доводів ОСОБА_3 про її участь в судових справах у
2000р. та у 2003р. за житловими спорами щодо спірної квартири  та не витребували  відомостей про ухвалені за позовами рішення.

З
врахуванням вимог статті 32 ЦПК України 1963р. ( що діяв на час ухвалення
рішення судом першої інстанції) та
ст.  61 ЦПК України 2004р. про
те,  що обставини,  встановлені рішенням у цивільній справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлено ці
обставини,  встановлені рішеннями у
зазначених справах  факти   мають значення для розгляду справи.

Крім
того,  визнаючи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням ОСОБА_4 суд не зазначив,  з
якого часу вона не проживає в спірній квартирі в порушення вимог  ст.  71
ЖК України та в порушення вимог  ст.  169 ЦПК України розглянув справу у
відсутності ОСОБА_4 за відсутності даних про повідомлення її належним чином про
час та місце розгляду справи.

За таких
обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково,  а рішення суду першої інстанції та ухвала
апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до
місцевого суду.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія судців Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу  ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 4 серпня 2005р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 9 листопада 2005р. скасувати,  справу направити на новий розгляд.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.