Справа №2-74/07
№2-894/06
РІШЕННЯ

Іменем   України

04 липня
2007 року                                                                                          м.
Арциз

Арцизький районний суд Одеської області

у
складі: судді                                                     Крикуна
М.П.,

при
секретарі                                      Богдан
А.І.,

за
участю представника позивача                  Пеліван
Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1до
ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та мораль­ної шкоди, за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо пред­мету спору - Селянське (фермерське)
господарство «Галина»,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стяг­нути на її користь з
відповідача завдану їй майнову шкоду в сумі 5040 грн., моральну шкоду в роз­мірі
5000 грн., посилаючись на те, що 19.11.2003 р. відповідач допустив потраву
посівів озимої пшениці та ячменю крупним рогатим скотом, який йому належить, на
землях СФГ «Галина», яко­го позивачка є головою, чим завдав їй матеріальну
шкоду на зазначену суму, крім того відповідач завдав їй також моральну шкоду,
яка полягає у фактичній його відмові від відшкодування шкоди, незважаючи на
неодноразові завірення, в тому числі і письмові, в тому, що він розрахується з
нею, почутті приниження та образи у зв'язку з цим, погіршенні стану здоров'я,
примушеному зверненні в державні органи з цього приводу, моральних стражданнях,
пов'язаних з завданими збитками та створенням того, що знищені результати
тяжкого труду по посіву та догляду за озимими на по­шкоджених площах, порушенні
звичайного устрою життя.

В судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, - СФГ «Галина» - заявила позов, в якому просить стягнути з відповідача -
ОСОБА_2на користь СФГ «Галина» 5040 грн. матеріальної шкоди, а в задоволенні
аналогічних позовних вимог ОСОБА_1
відмовити, посилаючись на те, що позов про стягнення матеріальної шкоди, за­вданого
СФГ «Галина», був заявлений головою СФГ «Гални» ОСОБА_1 як фізичною особою,
тоді як пошкоджені посіви були власністю СФГ «Галина», що підтверджується також
документа­ми на придбання посівного матеріалу, тому позов ОСОБА_1 в частині
стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, а задоволенню підлягають
тільки вимоги про стягнення на її ко­ристь моральної шкоди.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивачка
ОСОБА_1, будучи також представ­ником третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору - СФГ «Галина», та її представник Пеліван Є.К.
позови підтримали. Просили матеріальну шкоду стягнути на користь СФГ «Галина»,
а моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в судовому засіданні пояс­нила, що після
потрави пшениці, ОСОБА_2. приїздив до неї та сказав, що в потраві її пшениці
винен його пастух, який зловживає спиртними напоями, в той день він також випив
та заснув, за­лишивши худобу без догляду, яка і витоптала пшеницю. На другий
день вони з ОСОБА_2. по­їхали на поле та все оглянули, ОСОБА_2. погодився з
тим, що пшениця була погублена його худобою, та сказав, що не треба звертатися
до міліції. Вони під диктовку ОСОБА_2. написали

розписку про те, що протягом десяти днів він відшкодує шкоду, але цього не
сталося. Він тільки обіцяв розрахуватися, але обманював їх, та до наявного часу
не розрахувався.

Відповідач ОСОБА_2. позов не визнав, пояснивши, що в листопаді 2003 року у
нього була худоба: 12-15 голів корів та 450 голів овець. В 2003 році він не був
підприємцем, він наймав ОСОБА_3. пастухом неофіційно, він з ним усно уклав
договір про випас корів, щомісячно сплачував йому 350 грн. ОСОБА_3. сказав
йому, що коли він пас корів, то заснув, а корови зайшли на поле позивачки.
Розписку він не писав, а тільки підписав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -
ОСОБА_3., пояснив, що в 2003 р. він випасав корів, які належали ОСОБА_2., який
платив йому за випас корів заробітну платню за усною домовленістю. В той день
він заснув, та корови зайшли в поле позивачки.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, третіх осіб, свідків, перевіривши матеріали справи, вва­жає,
що позови ОСОБА_1 та
СФГ «Галина» підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі
факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що згідно акту від 19.11.2003 р. (а.с. 3), який був
складений комісією у складі Павлівського сільського голови Леонтьев О.Є.,
депутата Павлівської сільської ради Черни-шова І.В., ч.1ена
сільськогосподарської комісії агронома ОСОБА_5. та фермера ОСОБА_1, 19.11.2003 p. була
проведена потрава озимих посівів пшениці та ячменю великою рогатою худо­бою, що
належить мешканцю с Новоселівка Саратського району ОСОБА_2., на землях фер­мера
ОСОБА_1 на площі 4 га зі шкодою 20 % та на площі 2 га зі шкодою ЗО %. Середня
врожай­ність за три роки (2001, 2002, 2003) складає 30 ц/га. Нанесена шкода,
згідно розрахунку, складає 4200 кг пшениці, або 5040 грн. в грошовому
еквіваленті.

Розпискою від 28.11.2003 р. ОСОБА_2. зобов'язався до 08.12.2003 р.
заплатити гроші за чотири тонни пшениці за ціною 1,20 грн., так як стадо
великої рогатої худоби пошкодило посіви на площі шести гектарів (а.с. 5). Як пояснив
в судовому засіданні сам ОСОБА_2. підпис в роз­писці його, тому у суду немає
сумнівів щодо достовірності відомостей, викладених в ній.

Адміністративною комісією при Павлівській сільській раді Арцизького району
за потраву озимих посівів на площі 6 га
в СФГ «Галина» великою рогатою худобою, яка належить ОСОБА_2., 27.11.2003 р.
на нього було покладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмі­рі
85 грн. (а.с. 4).

Таким чином, в судовому засіданні знайшов свого підтвердження той факт, що
худоба, яка належить ОСОБА_2., потравила озимі посіви на площі 6 га, що не
заперечували сторони та доведено матеріалами справи.

Цей факт в
судовому засіданні підтвердили також свідки ОСОБА_4. та ОСОБА_5. Так, свідок ОСОБА_4. в судовому
засіданні пояснила, що вона була в той день поблизу по­ля, коли корови в
кількості 70 голів потоптали поле, та вона допомагала ОСОБА_6. виганяти їх з
поля. Потім вона пішла в село по повідомила про це ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5. пояснив, що на той час він був ч.1еном сільгоспкомісії та
вони поїхали на це поле. Він візуально бачив, що посіви були в хорошому стані,
але це було після дощу та пше­ниця була дуже сильно потоптана, перемішена із
землею. Було протравлено 4 га пшениці. Вони визначили, що на ЗО % було
протравлено посіву, та були визначені збитки.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що
згідно усної домо­вленості між ОСОБА_2. та пастухом ОСОБА_3. за платню останній
надавав послуги відповідачу у вигляді випасу замість нього корів. Ця обставина
підтверджується поясненнями сто­рін. Як вбачається з свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с. 80) ОСОБА_2. був зареєстрований як
фізична особа-підприємець лише 10.01.2006 р. Таким чином на час заподіяння
шкоди він був фізичною особою.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між, зокрема,
працівником і фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку,
а фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, пе­редбачені
законодавством про працю і угодою сторін.

Згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і
тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було
допущено до роботи.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_2. та ОСОБА_3. знаходились в трудових відносинах та між ними
був укладений трудовий договір, оскільки ОСОБА_2. фактично допустив ОСОБА_3. до
роботи, за що він йому сплачував заробітну плату, що також було доведено в
судовому засіданні.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що майнова шкода завдана
позивачці з вини пастуха ОСОБА_3. За домовленістю між відповідачем і пастухом і
по встановленому зви­чаю пастух несе відповідальність за збереження увіреної
йому худоби (майна) при наданні послуг з випасу худоби. Пастух неналежним чином
виконував свої обов'язки щодо увіреного майна, оскі­льки не забезпечив збереження
чужого майна, не наглядав за худобою, в результаті чого корови завдали шкоду
іншій особі. Таким чином, суд приходить о висновку, що матеріальна шкода, за­вдана
майну позивачки, була завдана з вини ОСОБА_3., який був на той час працівником
ОСОБА_2., тому зазначена шкода була завдана ОСОБА_3. під час виконання ним сво­їх
трудових обов'язків.

Згідно п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003
року, його положення за­стосовуються до цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності, крім того, згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж ЦК України, акти
цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними
чинності. Таким чином, суд вважає за необхідне при ухваленні даного рішення
керуватися положеннями законодавства, яке діяло на час завдання шкоди, тобто ЦК України 1963
року, тому як правовідносини з приводу цього по відшкодуванню шкоди виникли до
набрання чинності ЦК України
2003 р.

Відповідно до ст. 441 ЦК
України 1963 року організація повинна відшкодувати шкоду, запо­діяну з вини
її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з а. 2 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України віл 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під
час виконання трудових обов'язків, відповідаль­ність несе організація з якою
цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Згідно ст. 440і ЦК України
1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації
діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою,
яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її
вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за
рішенням суду незалежно від від­шкодування майнової шкоди.

У судовому засіданні доведений факт, що з вини ОСОБА_3. не забезпечено
збере­ження посівів позивачки, оскільки він не наглядав за худобою належним
чином, в результаті чого була завдана шкода позивачці ОСОБА_1 Також в судовому
засіданні встановлено, що шкода по­зивачці ОСОБА_1 завдана працівником
відповідача - пастухом ОСОБА_3., який викону­вав за усною домовленістю послуги
по випасу корів, тобто що знаходився при виконанні трудових (службових) обов'язків.
У судовому засіданні не встановлено, що шкода причинна унаслідок непе­реборної
сили.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з
відповідача ОСОБА_2. на користь СФГ «Галина» заподіяну майнову шкоду, оскільки
посівний матеріал належав саме господарству, що підтверджується документами на
придбання посівного матеріалу (а.с. 36 -37). Крім того, як вбачається зі
статуту СФГ «Галина» саме господарство займається виробницт­вом товарної
сільськогосподарської продукції, тому і врожай з цієї діяльності належить
господар­ству.

Згідно розрахунку, наведеному в акті (а.с. 3) розмір завданої майнової
шкоди складає 5040 гривень.

Щодо моральної шкоди, то суд вважає, що вона має бути стягнута на користь
позивачки ОСОБА_1, оскільки
ця шкода була заподіяна відповідачем саме їй, тому як вона зазнала душевні
страждання у зв'язку із знищенням її майна, порушився нормальний устрій її
життя, позивачці до­велося нести додаткові витрати, звертаючись за захистом
своїх прав в правоохоронні органи.

Враховуючи факт заподіяння потерпілій моральної шкоди, протиправність дій
працівника, причинний зв'язок між такими діями та їх наслідками, а також вину
працівника в завданні мора­льної шкоди, суд вважає за необхідне в рахунок її
відшкодування стягнути з відповідача на ко­ристь позивачки грошову компенсацію.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної
шкоди суд враховує характер дій, глибину душевних страждань позивачки, ступінь
вини особи, яка завдала моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі
життя позивачки, час, що минув з моменту виникнення мора­льної шкоди, а також
керується принципами розумності і справедливості, і вважає, що з відповіда­ча
ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню 2000 гривень у рахунок відшкоду­вання моральної шкоди,
яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала у зв'язку із знищенням
її майна, порушився нормальний устрій її життя, позивачці довелося нести
додаткові витрати, звертаючись за захистом своїх прав в правоохоронні органи.

Таким чином, зібрані
у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для
часткового задоволення позову ОСОБА_1,
для задоволення позову СФГ «Галина», та з ОСОБА_2. підлягає стягненню на
користь СФГ «Галина» 5040 грн. у відшкодування майнової шкоди, та 2000 грн. на
користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору, а також на користь позивачки підлягають
стягненню судові витрати пропо­рційно до задоволених позовних вимог, оскільки
їх позови в цій частині задоволено та понесені витрати підтверджені
квитанціями.

Керуючись ст. 5,
п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК
України 2003 р., ст.
ст. 440, 440і, 441 ЦК України
1963 р., ст. 24 КЗпП України, ст. ст. 10,11,209,212,214
- 215 ЩІК

України,

вирішив:

Позов Селянського (фермерського) господарства «Галина» до
ОСОБА_2задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2
на користь Селянського (фермерського) госпо­дарства «Галина» 5040 грн.
матеріальної шкоди, 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інфо­рмаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, а всього 5121 грн.

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 2000
грн. моральної шкоди та 51 грн. судового збору, а всього 2051 грн., відмовивши
в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської обла­сті через Арцизький районний суд Одеської
області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.