У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 грудня  2007
року

м. Київ

Колегія  суддів Судової палати у

цивільних  справах Верховного Суду
України в складі:

Головуючого

Григор'євої Л.І.,

Суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1
до  Служби автомобільних доріг у
Закарпатській області про  відшкодування  матеріальної
та   моральної  шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2005 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що внаслідок ДТП, яка мала місце о 10 год. 45 хв. 23  листопада
2004 року на автодорозі Долина-Хуст за с. В. Бистрий Міжгірського району
Закарпатської області причиною якого було незадовільне утримання дороги та в
результаті падіння керованого ним мікроавтобуса марки «Фольксваген каравела»
державний НОМЕР_1 з дороги в річку йому
завдано матеріальної та моральної шкоди. Причиною ДТП вважає
незадовільне експлуатаційне утримання автомобільної дороги Службою
автомобільних доріг у Закарпатській області та ДП «Закарпатської облавтодор»:
дорога на ділянці небезпечного
повороту  не  була
посипана  хімічними  сумішами та
були  відсутні  дорожні
знаки. Внаслідок ДТП  він зазнав
матеріальних збитків які пов'язані з ремонтом автомобіля на суму 32153 грн. 37
коп. та сплатив за евакуаційні послуги по доставці  мікроавтобуса
до м. Львова  775 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 жовтня                2006 року позов задоволено
частково, стягнуто на користь позивача в
рахунок  відшкодування  матеріальної
та  моральної  шкоди 37425 грн. 03  коп.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від  21 травня
2007 року  рішення
Залізничного  районного  суду
м. Львова від 24  жовтня  2006 року
залишено  без змін.

У касаційній скарзі Служби автомобільних доріг у  Закарпатській
області ставиться питання про скасування рішення суду першої та
апеляційної  інстанції та направлення  справи
на  новий  розгляд
до  суду  першої
інстанції за підсудністю, в зв'язку з порушенням норм матеріального  та
процесуального  права.

Касаційна  скарга  підлягає
задоволенню  за  таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
виходили із того, що  відповідач
не виконав покладений на нього Законом обов'язок по задовільному утриманню
дороги, внаслідок якого автомобіль позивача потрапив у ДТП та зазнав
пошкоджень  на зазначену суму, а  позивач
моральну шкоду.

Проте, таких висновків суди дійшли внаслідок порушень норм процесуального
права та неправильного застосування норм матеріального права.

Так, згідно ст.9 Закону України “Про дорожній рух”, абз.9 п. 11 “Єдиних
правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних  переїздів, правил користування ними та
охорони”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України  від 30 березня 1994 року 198, абз. ”в” п.
2.12 Правил  дорожнього руху,
затверджених постановою  Кабінету  Міністрів
України від 10 жовтня 2001 року №1306 компенсація витрат власникам
транспортних засобів можлива при умові, якщо ДТП сталося з причин
незадовільного експлуатаційного утримання доріг, вулиць та залізничних
переїздів.

Представник відповідача пояснював судам та надав відповідні докази, що
вздовж дороги у місці ДТП були встановлені металеві стовпи і дорожні знаки,
зокрема встановлено знак 1.13 Правил дорожнього руху “Слизька дорога”. Вимоги
цього закону позивач проігнорував. Дорога була відчищена від снігу та посипана
сумішшю від ожеледиці.

Позивач сам винен у скоєнні ДТП, оскільки в порушення вимог п. 12.1 Правил
дорожнього руху не вибрав безпечну швидкість, зокрема не врахував дорожню
обстановку, погодні умови, рельєф місцевості та поворот, на якому різко
загальмував, що і призвело до ДТП.

Покладаючи на відповідача відповідальність за шкоду, на підставі
зазначеного Закону,  суди виходили лише
із того, що в  місці ДТП на дорозі був
сніг та ожеледиця, що і призвело до ДТП.

Проте, судом не враховано, що не самі по собі сніг та ожеледиця, якщо б
вони і були на місці ДТП, стали причиною пошкодження автомобіля позивача , а
те, що позивач, як про це пояснював представник відповідача, не вибрав безпечну
швидкість руху та неправильно діяв у цих погодних умовах, зокрема різко
гальмував на повороті,  коли це було
небезпечно, що і призвело до ДТП.

Крім того, приймаючи до провадження суду справу за місцем проживання
позивача суддею районного суду не звернуто уваги, що за положеннями ст. 126 ЦПК
України, що діяла в період прийняття позовної заяви, справа мала розглядатися
за місцем знаходження відповідача (ст. 125 ЦПК України), або за місцем
заподіяння шкоди (ч.4 ст. 126 ЦПК України). Справа ж розглянута судом, якому
вона не підсудна.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у  Закарпатській
області задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 жовтня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2007 року скасувати а
справу направити на розгляд за підсудністю до Міжгірського районного суду
Закарпатської області.

Ухвала  оскарженню
не  підлягає.

Головуючий                                                                     Л. І. Григор'єва

Судді:                                                                                 М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко