Справа № 22Ц -1968/2007                   Головуючий у І інстанції
05                                                       Доповідач
у II інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11
червня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області у складі:

головуючого :
Приходька К.П.,

суддів :
Олійника В.І.,  Даценко Л.М. ,

при секретарі
303улі Н.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді
Бориспільського міськрайонного суду Київської облас гі від 12 квітня 2007 року
про забезпечення позову за заявою ОСОБА_2в справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3
ОСОБА_1 та. Садівницького товариства „Острів",  треті особи по справі - Бориспільський
районний відділ земельних ресурсів,
Бориспільська районна державна адміністрація,  про визнання недійсними державних актів на
право приватної власності на земельні ділянки,
-

встановила:

*

Позивач
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсними державних
актів на право приватної власності на земельні ділянки.

У
порядку забезпечення позовних вимог ОСОБА_2
просі в накласти арешт на земельні ділянки по вулиці №5 в Садівницькому
товаристві „Острів" Вишеньської. сільської Ради Бориспільського району
Київської області,  які на підставі
Державних актів належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою
судді від 12 квітня 2007 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено
і накладено арешт на зазначені земельні ділянки.

В
апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального
права ставиться питання про скасування ухвали і відмову у задоволенні заяви.

Колегія
суддів вважає,  що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи
заяву про забезпечення позову,  суд
виходив з того,  oо
невжиття заходів забезпечення позовних вимог може суттєво утруднити,  або зробити неможливим виконання рішення
суду.

Колегія
суддів з такими висновками не погоджується і не вбачає підстав для забезпечення
позову.

Постановляючи
хвалу,  суд не з'ясував,  що заявлений позивачем позов не носить
матеріального характеру,  так як
позовними вимогами є визнання недійсними державних актів на право власності на
землю.

Відповідачами у
справі є фізичні особи та юридична особа.

Одному
із відповідачів належить одна із земельних ділянок,  право власності на яку підтверджується
.Державним актом серії Р3№332619 і між ним та позивачем не існує спору
матеріального характеру і будь-якого спору взагалі.

Право
власності на іншу земельні ділянку,
державний акт серії Р3№332617 на яку оспорюється,  належить ОСОБА_4,  яка померла біля п'яти років тому,  не є відповідачем у справі і не може
відчужити земельну ділянку.

В ухвалі
суд не обґрунтував,  в силу яких обставин
рішення суду буде неможливо виконати,
або його виконання буде утруднене. Також суд не вказав підстави обрання
такого виду забезпечення позову,  як
арешт земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 та земельної ділянки непричетної до
справи,  яка розглядається,  померлої ОСОБА_4

Відповідно
до ч.2  ст. 151 ЦПК України забезпечення
позову допускається,  якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно
до п.1 ч.1  ст. 152 ЦПК України
накладенням арешту на майно або грошові кошти,
що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб,  забезпечується позов лише майнового
характеру.

Частиною
3  ст. 1, 52 ЦПК України
передбачено,  що види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з
ч.5  ст. 152 ЦПК України суд,  постановляючи ухвалу про забезпечення
позову,  зобов'язаний зазначити підстави
обрання певного виду забезпечення.

Пленум
Верховного Суду у постанові №9 від 22 грудня 2006 року „Про практику
застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв
про забезпечення позову" роз'яснив,
що забезпечення позову --це сукупність процесуальних дій,  які гарантують виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог. •

Пунктом
4 цієї постанови передбачено,  що
розглядаючи заяву про забезпечення позову,
суд має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,  пересвідчитися,  зокрема,
в тому,  що між сторонами' дійсно
виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання
-можливого рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача,  а
також відповідність виду забезпечення позову,
який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.  Вирішуючи питання
про забезпечення позову,  суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача,

а і
інших осіб,  права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З огляду
на вищенаведене,  колегія суддів
вважає,  що ухвала суду про забезпечення
позову,  як така,  що постановлена з порушенням вимог
закону,  підлягає скасуванню,  а у задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову слід відмовити.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст. 3ОЗ,  307,
312-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу
судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2007
року скасувати і відмовити ОСОБА_2у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до верховного Суду України протягом двох місяців.