Справа № 2-212/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 вересня 2007 року В-Писарівський районний суд
Сумської області

в складі: головуючого- судді                                        Семенової О.С.,

при
секретарі                                                            Пасюга Н.М.,

адвоката                                                                   ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. В-Писарівка справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 квітня 2007 року до нього звернулася відповідачка з
проханням дати їй у борг 2 060 грн. на власні потреби, він погодився, дав їй зазначену суму, про
що вона власноручно написала розписку, вказавши строк повернення до 15 травня 2007 року. Але
після вказаної дати гроші не повернула, мотивуючи їх відсутністю, на даний час відмовилась взагалі їх
повертати.

В
судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги повністю і дав
аналогічні пояснення.

Відповідачка у судовому засіданні заявлений позов
не визнала повністю та пояснила, що грошей у позивача у борг не брала, розписка
була написана у зв'язку з виявленою у нею нестачею, так як вона працювала продавцем у дружини
позивача, ОСОБА_4 з якою укладала трудовий договір та договір про повну
матеріальну відповідальність, 27 квітня 2007 року була проведена інвентаризація та виявлена нестача
у розмірі 4 759 грн., її частка складала 2 060 грн. з відрахуванням її
особистого боргу та заробітної плати. 28 квітня 2007 року позивач приїхав до
неї на роботу та сказав написати розписку на зазначену суму, пояснивши тим, що у разі коли кошти
знайдуться, вона йому їх поверне, дав зразок розписки. Вона добровільно, власноручно написала розписку, що
отримала від нього у борг 2 060 грн. до 15
травня 2007 року, вважає, що нічого не винна позивачу.

Заслухавши
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає що
позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики згідно до ст.1047 ЦК України укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі
або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка надала розписку ОСОБА_2. 28 квітня 2007 року про отримання від нього 2 060 грн., які
зобов'язалась повернути до 15

2

травня 2007 року / а.с.7/, яка є підтвердженням
укладеного договору позики, як передбачено ч.2 ст. 1047 ЦК
України.

З пояснень свідка ОСОБА_4 допитаного
у судовому засіданні слідує, що їй відомого від свого чоловіка, позивача по
справі, що він дав у борг ОСОБА_3 2 060 грн., при передачі грошей вона присутньою не була,
відповідачка працювала у неї продавцем, при інвентаризації була встановлена нестача, її частка
склала 2 640 грн., до цього часу відповідачка своїх зобов'язань не виконала, нестачу теж не відшкодувала.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позивач довів свої вимоги у судовому засіданні, а заперечення
відповідачки не є обгрунтованими, оскільки вона не оспорює того факту, що власноручно у
добровільному порядку написала розписку, поставила свій особистий підпис, протягом усього часу не
оскаржувала дії ОСОБА_2. до міліції чи прокуратури
стосовно примушення написання розписки.

Посилання відповідачки на трудові
відносини між сторонами не знайшли свого підтвердження, при огляді матеріалу № 505 про відмову в
порушенні кримінальної справи за фактом розтрат коштів продавцем „Май" ОСОБА_3 вбачається, що з заявою
до райвідділу міліції зверталась
ОСОБА_4 з якою відповідачка по справі укладала трудовий договір та договір про повну матеріальну
відповідальність, жодний з опутуваних, крім,
позивачки, на розписку не посилався.

Відповідно до ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право
оспорити договір позики на тій підставі, що грошові
кошти насправді не були одержані ним від позикодавця.

Проте відповідачка не надала суду
доказів у підтвердження своїх заперечень проти позову.

Згідно ст. ст.81, 88 ЦПК України з
відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судові витрати - судовий збір у розмірі 51
грн. та витрати на інформативно-технічне
забезпечення у розмірі 30 грн.

Керуючись    ст.ст.
1046,    1047,    1049,
1051    ЦК    України, ст.ст.
10,60,81, 88,212,213,215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 2 060 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати - судовий збір у сумі 51 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення 30 грн., всього до стягнення підлягає 81
грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через В-Писарівський районний суд
шляхом подачі в 10-ний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або у порядку,
передбаченому ч.4 ст. 295 ЦПК України.