РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
листопада 2007 року                                                                                         м.  Одеса

Судова
колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого                                        Гайворонського
С. П.

суддів                                                    Виноградової
Л.Є., Сегеди С. М.

при секретарі                                Карпенко
С.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною
заявоюОСОБА_1до управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області про
порушення трудових прав та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою
начальника управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області на
заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від
29 червня 2006 року,

встановила:

позивачОСОБА_1звернувся
до суду з позовною (у подальшому уточненою) заявою у якій просила:

· визнати
наказ № 23-к від 13 червня 2005 року „Про скорочення чисельності"
прийнятий управлінням житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області -
незаконним;

· скасувати
наказ № 23-к від 13 червня 2005 року управління житлово-комунального
господарства м.  Білгород-Дністровський
Одеської області „Про скорочення чисельності";

· визнати
наказ управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області № 32
від 30 вересня 2005 року „Про звільненняОСОБА_1з 08 вересня 2005 року на
підставі  ст.  40 п. 4 КЗпП України" - незаконним;

· скасувати
наказ управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області № 32
від 30 вересня 2005 року „Про звільненняОСОБА_1з 08 вересня 2005 року на
підставі  ст.  40 п. 4 КЗпП України";

Справа № 22ц-4254/2007р.                                                        Категорія
ЦП: 40

Головуючий
у першій інстанції Лозун О.Ю.

Доповідач
Гайворонський С. П.

-     поновитиОСОБА_1на
посаді провідного спеціаліста-юриста управління

житлово-комунального господарства м.
Білгород-Дністрвський Одеської області з 13

серпня 2005 року;

· стягнути
з управління житлово-комунального господарства м.   Білгород-Дністровський Одеської області на
користьОСОБА_1заробітну плату за липень у сумі 253 грн.,   заробітну плату за час вимушеного прогулу у
розмірі 4854 грн.,   компенсацію за
невикористану відпустку за період з 18 квітня 2004 року по 17 квітня 2005 року
з нарахуванням виплат у сумі 1307 грн. 08 коп.3 здійсненням матеріальної
допомоги на оздоровлення у розмірі 1689 грн. 35 коп.,   компенсацію за невикористану відпустку за
період з 18 квітня 2005 року по 29 грудня 2005 року у сумі 305 грн. 22
коп.,  індексацію за несвоєчасно виплачену
заробітну плату за вересень 2004 року в сумі 400 грн.,  а всього 7201 грн. 57 коп.;

· стягнути
з управління житлово-комунального господарства м.   Білгород-Дністровський Одеської області на
користьОСОБА_1моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач послалась на те,   що відповідач порушив трудові права позивача
згідно   ст.    ст.
43,   55 Конституції України при
звільненні останньої з посади провідного спеціаліста-юриста управління
житлово-комунального господарства м.
Білгород-Дністровський Одеської області.

Заочним
рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29
червня 2006 року позовні вимогиОСОБА_1задоволені частково. Суд першої інстанції
:

· визнав
наказ № 23-к від 13 червня 2005 року „Про скорочення чисельності"
прийнятий управлінням житлово-комунального господарства м.   Білгород-Дністровський Одеської області -
незаконним;

· скасував
наказ № 23-к від 13 червня 2005 року управління житлово-комунального
господарства м.   Білгород-Дністровський
Одеської області „Про скорочення чисельності";

· визнав
наказ управління житлово-комунального господарства м.   Білгород-Дністровський Одеської області № 32
від 30 вересня 2005 року „Про звільненняОСОБА_1з 08 вересня 2005 року на підставі   ст.
40 п. 4 КЗпП України" - незаконним;

· скасував
наказ управління житлово-комунального господарства м.   Білгород-Дністровський Одеської області № 32
від 30 вересня 2005 року „Про звільненняОСОБА_1з 08 вересня 2005 року на
підставі   ст.   40 п. 4 КЗпП України";

· поновивОСОБА_1на
посаді провідного спеціаліста-юриста управління житлово-комунального
господарства м.   Білгород-Дністровський
Одеської області з 13 серпня 2005 року;

· стягнув
з управління житлово-комунального господарства м.   Білгород-Дністровський Одеської області на
користьОСОБА_1заробітну плату за липень у сумі 253 грн.,   заробітну плату за час вимушеного прогулу у
розмірі 4854 грн.,   компенсацію за невикористану
відпустку за період з 18 квітня 2004 року по 17 квітня 2005 року з нарахуванням
виплат у сумі 1307 грн. 08 коп.3 здійсненням матеріальної допомоги на
оздоровлення у розмірі 1689 грн. 35 коп.,
компенсацію за невикористану відпустку за період з 18 квітня 2005 року
по 29 грудня 2005 року у сумі 305 грн. 22 коп.,   індексацію за несвоєчасно виплачену
заробітну плату за вересень 2004 року в сумі 400 грн.,   а всього 7201 грн. 57 коп.;

· стягнув
з управління житлово-комунального господарства м.   Білгород-Дністровський Одеської області на
користьОСОБА_1моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Також,   міськрайонний суд вирішив допустити негайне
виконання рішення в частині поновленняОСОБА_1на посаду провідного
спеціаліста-юриста управління житлово-комунального господарства м.   Білгород-Дністровський Одеської області з 13
серпня 2005 року та стягнення середнього заробітку у розмірі 506 грн.

Суд першої
інстанції стягнув з управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області у
доход держави державне мито (судовий збір) у розмірі 1772 грн. 01 коп.

В апеляційній
скарзі начальник управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області
просить вищевказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким повністю відмовити
позивачу в задоволенні її позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального
права.

При
цьому вказується,  що відповідач не був
належним чином повідомлений про день слухання даної справи.

Судова
колегія заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної
скарги,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково,  а рішення суду першої
інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Розглядаючи
спір,  судова колегія вважає,  що міськрайонний суд повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини звільненняОСОБА_1з посади провідного
спеціаліста-юриста управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області,  заподіяння позивачу матеріальної шкоди з боку
відповідача по даній справі,  надані
докази з цього приводу,  правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон,  який регулює зазначені правовідносини.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1,
пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 10000 грн.,  міськрайонний суд виходив з того,  що саме на зазначену суму позивач постраждала
морально,  в силу спричинення їй
моральних страждань.

Проте
повністю з такими висновками погодитись не можна,  так як суд першої інстанції в порушення п.п.
1,  3 ч. 1  ст.
309 ЦПК України при застосуванні норм матеріального права в
частині,  які регулюють відшкодування
моральної шкоди,  неповно з'ясував
обставини,  що мають значення для
справи,  висновки суду в частині
стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача у розмірі 10000
грн. не відповідають обставинам справи.

У
зв'язку з цим заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 29 червня 2006 року підлягає зміні.

Судом
встановлено,  підтверджується наявними у
справі доказами,  що відповідачем по
даній цивільній справі були допущені грубі порушення трудового законодавства
України при звільненніОСОБА_1з посади провідного спеціаліста-юриста управління
житлово-комунального господарства м.
Білгород-Дністровський Одеської області.

При
таких обставинах,  міськрайонний суд у
відповідності зі  ст.  ст.
40,  232-235 КЗпП України
правомірно дійшов вищевказаних висновків про необхідність задоволення позовних
вимогОСОБА_1стосовно скасування незаконних наказів,  поновлення останньої на посаді провідного
спеціаліста-юриста управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області,  виплаті позивачу грошових коштів у зв'язку з
незаконним звільненням.

Разом з
тим,  суд першої інстанції,  правильно встановивши згідно  ст.
237- КЗпП України спричинення позивачу з боку відповідача моральної
шкоди,  безпідставно стягнув її з
відповідача у розмірі 10000 грн.,
оскільки на думку судової колегії,
вказана сума стягнення моральної шкоди на користьОСОБА_1з відповідача,  міськрайонним судом значно завищена.

Так,  як вбачається із роз'яснень даних в п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з
наступними змінами) „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди",  розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних,
душевних,  психічних тощо),  яких зазнав позивач,  характеру немайнових втрат (їх
тривалості,  можливості відновлення тощо)
та з урахуванням інших обставин.

Зокрема,  враховуються стан здоров'я потерпілого,  тяжкість вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності,  виваженості та справедливості.

Визнаючи
розмір відшкодування моральної шкоди,
суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

На
підставі викладеного,  а також з
урахуванням обставин спричинення моральної шкодиОСОБА_1з боку відповідача,  її наслідків,
стану здоров'я позивача,  тяжкості
вимушених змін у житті ОСОБА_1,  судова
колегія вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції та зменшити
розмір грошової суми в частині стягнення з відповідача на користь позивача
моральної шкоди з 10000 грн. до 1000 грн.

Посилання
апеляційної скарги на те,  що 29 червня
2006 року дана справа була розглянута за відсутності відповідача не може бути
підставою для скасування вищевказаного рішення,
оскільки з матеріалів справи вбачається,
що представник відповідача належним чином був сповіщений про час та
місце судового засідання по даній справі (ах. 174).

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
305,  п.3 ч. 1  ст.
307,  п. п. 1,  3
ст.  309,   ст.
313,  ч. 2  ст.
314,   ст.   ст.
316,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Одеської області,

вирішила :

Апеляційну
скаргу начальника управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області -
задовольнити частково.

Заочне
рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29
червня 2006 року по цивільній справі за позовомОСОБА_1до управління
житлово-комунального господарства м.
Білгород-Дністровський Одеської області про порушення трудових прав та
стягнення моральної шкоди - змінити.

Стягнути
з управління житлово-комунального господарства м.  Білгород-Дністровський Одеської області на
користьОСОБА_1у відшкодування суми заподіяної моральної (немайнової) шкоди -
1.000 (одну тисячу) гривень.

В іншій
частині заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області
від 29 червня 2006 року по цивільній справі за позовомОСОБА_1до управління
житлово-комунального господарства м.
Білгород-Дністровський Одеської області про порушення трудових прав та
стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги у Верховний Суд України протягом двох місяців з дня набрання
рішенням законної сили.