Справа №2-214 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

05 квітня 2007 року                                                               Совєтський
районний суд

Автономної
Республіки Крим

у складі :          головуючого                                     - судді Кордика
С.В.

при секретарі                                    - Голова А.С.

за участю

представника позивача                   - Філоніча С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.
Совєтський цивільну справу за позовом Совєтської центральної районної лікарні
до ОСОБА_1про стягнення необгрунтовано виплачених грошових коштів у сумі 4877 грн. 43 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення необгрунтовано виплачених грошових коштів у сумі 4877 грн. 43 коп. Позовні
вимоги мотивовані тим, що робітниками Контрольно-ревізійного Управління
Автономної Республіки Крим була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності
позивача. За результатами перевірки був складений акт № 04-21/58 від 28 липня 2006 року, згідно
якого, в порушення п. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.1 розділу Б ( посади
робітників в установах), передбачених п.п.1-9 № 46 наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про штатні
нормативи та типові штати установ охорони здоров'я» № 33 від 23 лютого 2000 року, був
встановлений факт необгрунтованої виплати заробітної плати оператору котельної
Совєтської центральної районної лікарні -
ОСОБА_1. Так, в період з 01
травня по 31 жовтня 2004 року відповідачу
була виплачена заробітна плата у сумі 1324
грн. 59 коп.,
йому ж в період з 01 травня
по 31 жовтня 2005 року була
виплачена заробітна плата у сумі 2731
грн. 63 коп. та
в червні 2006 року у
сумі 821 грн. 21 коп. На думку
позивача, оскільки зазначені виплати здійснені не в опалювальний сезон, то вони
не є обґрунтованими і підлягають стягненню з відповідача.

У судовому
засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві. Крім того пояснив, що відповідач
працював оператором котельної у Совєтської ЦРЛ. При цьому за періоди часу з 01.05.2004 по 31.10.2004 p., з 01.05.2005 по 31.10.2005 р. та в червні 2006 року, тобто не в
опалювальний період, йому нараховувалася заробітна плата. Нарахування
заробітної плати за цей час відповідачу здійснювалася необгрунтовано і у
зв'язку з цим з нього необхідно стягнути зайво виплачену заробітну плату у сумі
4877 грн. 43 коп.

Відповідач у
судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що у періоди часу з 01.05.2004 по 31.10.2004 p., з 01.05.2005 по 31.10.2005 р. та в червні 2006 року він дійсно
за наказом керівництва працював оператором котельної Совєтської ЦРЛ і виконував
усю роботу, яка йому доручалася, а саме готував котельню до опалювального
сезону та здійснював опалювання з метою забезпечення прачечної гарячою водою,
виконував іншу роботу по указівці завідуючого господарством. Відповідач
зазначає, що роботу він виконував належним чином і у зв'язку з цим вважає, що
обґрунтовано отримав оплату за виконану роботу.

Суд, заслухавши
осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали
справи, встановив:

відповідач з 21 грудня 2000 року працює на
посаді оператора котельної Совєтської центральної районної лікарні, що
підтверджується витягом з наказу №1306
від 20 грудня 2000 року. Судом
встановлено, що відповідач працював оператором котельної у тому числі у періоди
часу з 01.05.2004 по 31.10.2004 p., з 01.05.2005 по 31.10.2005 р. та в червні 2006 року. За роботу
у зазначені періоди часу позивач нарахував відповідачу заробітну плату у
загальному розмірі 4877 грн. 43 коп., що
підтверджується наданою позивачем відомістю нарахування та виплати заробітної
плати. Факт роботи відповідача у зазначений період часу підтверджується
відповідними табелями обліку використання робочого часу,  які
надані позивачем,  витягами з  наказів, згідно яких

2

відповідачу за період роботи з 27.11.2003 р. по 27.11.2004 р. та з 27.11.2004 р. по 27.11.2005 р. надавалися
щорічні основні відпустки тривалістю 28
календарних днів відповідно з 16.07.2004
р. по 12.08.2004 р. і з 17.04.2005 р. по 17.05.2005 р. Також
допитані у судовому засіданні свідки -ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., які також працюють у Совєтської ЦРЛ, у судовому засіданні показали,
що бачили, як відповідач працював у період часу з травня по листопад 2004 року, у
аналогічний період у 2005
році, а також в червні 2006
року. При цьому, відповідач готував котли, чистив їх, здійснював з іншими
працівниками штукатурку, побілку котельної, а також топив котельню для того,
щоб була гаряча вода у прачечної. Свідок ОСОБА_4. показав, що працює завідуючим
господарством у Совєтської ЦРЛ і у спірний період часу відповідач разом з
іншими операторами котельної виконували покладені на них обов'язки, а саме
здійснювали ремонт котельної, готували її до опалювального сезону,
забезпечували прачечну гарячою водою.

Як вбачається з
штатного розпису Совєтської ЦРЛ за 2004
та 2005 роки, у
штаті було передбачено шість посадових одиниці оператора котельної, одну з яких
займав відповідач.

Позивач
зазначає, що виплата заробітної плати відповідачу за спірний період була
здійснена незаконно, що було встановлено у ході проведення ревізії
Контрольно-ревізійним управлінням в АР Крим 28 липня 2006
року. При цьому з наданого представником позивача листа
Контрольно-ревізійного управління в АР Крим вбачається, що виплати оператору
котельної були здійснені на порушення п.1.1 розділу "Б" наказу
Міністерства охорони здоров'я України "Про штатні нормативи та типові
штати установ охорони здоров'я" №33
від 23.02.2000 р. та
п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні". В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що внаслідок
здійснення відповідачу виплат за період часу, якій не є опалювальним сезоном,
Совєтської ЦРЛ була спричинена майнова шкода, при цьому у якості правової
підстави своїх вимог посилається на ст.ст.130, 134, 136 КЗпП України. Судом уважно вивчені зазначені доводи
позивача, при цьому суд вважає їх безпідставними, оскільки норми КЗпП України,
зокрема ст.ст. 127, 130,
134, 136, 138 зазначеного кодексу, передбачають можливість стягнення
матеріальної шкоди з працівника лише у випадках, коли така шкода заподіяна
винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Вина ж відповідача у
спричинені позивачу матеріальної шкоди, про стягнення якої він заявляє вимоги,
не знаходить свого підтвердження, оскільки судом встановлено, що посада, яку
займав ОСОБА_1. у спірний період, передбачена штатним розписом Совєтської
ЦРЛ, відповідач займав цю посаду на підставі відповідного наказу, виданого
керівником Совєтської ЦРЛ і фактично виконував покладені на нього трудові
обов'язки. При цьому оплата йому здійснювалася за фактично виконану роботу і не
була наслідком лічильних помилок, що не заперечується представником позивача.

Доводи
представника позивача про те, що зайняття відповідачем у спірний період посади
оператора котельної суперечить вимогам п.1.1 розділу "Б" наказу
Міністерства охорони здоров'я України "Про штатні нормативи та типові
штати установ охорони здоров'я" №33
від 23.02.2000 р. не
можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що
посада, яку займав відповідач, була передбачена у штатному розкладі Совєтської
ЦРЛ, узгодженим фінансовим управленням Совєтської райдержадміністрації і
затвердженим головою Совєтської райдержадміністрації АР Крим, тобто органами,
які є розпорядниками коштів районного бюджету, за рахунок якого здійснюється
фінансування Совєтської ЦРЛ.

При таких
обставинах суд доходе висновку, що вимоги позивача не засновані на законі, у
зв'язку з чим у позові необхідно відмовити.

Крім того, суд
також враховує, що позивачем заявлені вимоги про стягнення грошових сум,
сплачених за 2004-2005 роки.
При цьому згідно зі ст. 233
ч.2 КЗпП України для звернення власника до суду в питаннях стягнення з
працівника матеріальної шкоди встановлюється строк в один рік, позивачем же
позов у частині стягнення матеріальної шкоди за 2004-2005 роки заявлений з пропуском зазначеного строку, без
зазначення причин його пропуску.

У відповідності
зі ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не
підлягають, оскільки рішення прийняте не на його користь.

На підставі
ст.ст. 127, 130, 134,
136, 138, 232 КЗпП України, керуючись ст.ст. 5, 10, 57, 88, 208, 209, 212-215,
218, 223 ЦПК України, суд

з

ВИРІШИВ :

У задоволенні
позову Совєтської центральної районного лікарні до ОСОБА_1про стягнення
необгрунтовано виплачених грошових коштів у сумі 4877 грн. 43
коп. - відмовити.

Рішення суду
може бути оскаржене до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим шляхом
подачі апеляційної скарги через Совєтський районний суд Автономної Республіки
Крим протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яка
може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. При
цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через
Совєтський районний суд АР Крим.

Рішення набуває чинності після закінчення десятиденного
строку, передбаченого для подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву
про апеляційне оскарження не було подано, та двадцятиденного строку для подання
апеляційної скарги, який вираховується з дня подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий:            підпис

З оригіналом
згідно: суддя Совєтського районного суду АР Крим  Кордик