Справа № 22ц-4630/2007                                                   Головуючий
суддя -Петунін І.В.,
Категорія - 36  Доповідач: суддя -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
червня 2007 року                                                           м
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О., суддів:
Стратіло В.І. та Резникової Л.В., при секретарі Кошмак ТС, з участю позивачки
ОСОБА_2., відповідача ОСОБА_1.,
третьої особи ОСОБА_3.,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Димитровського міського суду Донецької області від 06 квітня 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка
продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ : У березні 2007 року позивачка ОСОБА_2. звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_1, вказуючи, що відповідач - це її рідний батько.
Між матір'ю ОСОБА_3. та відповідачем 10.10.1987 року було укладено шлюб, який
розірвано 20.10.1995 року. Після розірвання шлюбу вона залишилась проживати з
матір'ю, а відповідач, який жив окремо, сплачував аліменти на її утримання до
досягнення повноліття.

2 лютого 2007 року вона досягла повноліття, у зв'язку з чим з відповідача
було припинено стягнення аліментів на її утримання.

Однак з 1 вересня 2006 року вона навчається у Слов'янському державному
педагогічному університеті на денній формі навчання, у зв'язку з чим потребує
матеріальної допомоги. Відповідач працює на шахті „Новогродівська №3" на
посаді ГРОЗ, має можливість надавати таку допомогу. Просила постановити
рішення, яким стягнути аліменти з відповідача у розмірі ХА частини з усіх видів
його доходів до 30.06.2011 року, тобто до закінчення навчання.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області
від 06 квітня 2007 року позов задоволено. Суд стягнув з відповідача на користь
позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку ( доходу) ,
але не менш 30% прожиткового мінімуму щомісячно до 30.06.2011 року починаючи з
1.03.2007 року, а також стягнув судовий збір у розмірі 51 грн. на користь
держави та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у
розмірі 7 грн. 50 коп.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що відповідач перебував у шлюбі
з ОСОБА_3. Від сумісного життя вони мають дочку ОСОБА_2., у свідоцтві про
народження  якої  батьком
записаний  ОСОБА_1   Позивачка ОСОБА_2.

навчається
на денному факультеті Слов'янського державного педагогічного університету і
потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює, має постійний заробіток, у
зв'язку з чим має можливість надавати утримання у вказаному розмірі.

Від відповідача надійшла апеляційна скарга на це рішення,
в якій він ставить питання про його зміну та про зменшення розміру аліментів до
1/6 частини його заробітку. Апелянт посилався на те, що судом порушено норми
матеріального права, а саме СТ.182 СК України. Суд не врахував стан його й
здоров'я, а також те, що фактично на його утриманні перебуває рідна сестра, яка
має дитину-інваліда, через що не має змоги працювати. Також від не згодний з
датою, до якої суд встановив йому сплату аліментів, а саме до 30.06.2011 року,
тоді як у договорі про навчання позивачки визначено строк до 30.11.2010 року.

Від позивачки та третьої особи письмових заперечень на апеляційну скаргу не
надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає
зміні з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, підтверджено доказами і
не оспорюється сторонами, що відповідач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3. і
від сумісного життя вони мають дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком у
свідоцтві про її народження записаний ОСОБА_1 (а.с.40).

Позивчка ОСОБА_2 дійсно з 1 вересня 2006 року навчається на денному
відділенні Слов'янського державного педагогічного університету (а.с. 13-14).

Згідно зі ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони
можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно
до ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку
(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182
цього Кодексу.

Судом правильно зроблено висновок про те, шо позивачка навчається у
вказаному вищому учбовому закладі з платною формою навчання і потребує
матеріальної допомоги, а відповідач працює на підприємстві вугільної
промисловості на шахті „Новогродівська №3" на посаді ГРОЗ, отримує
заробіток, розмір якого у 2006 році становив 34111 грн. 54 коп. за рік., що
підтверджується довідкою вказаного підприємства ( а.с.4) і, таким чином, він
має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу.

При встановленні розміру аліментів суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка не працює, часто хворіє, доходів не має, продовжує навчання, а
відповідач разом з родиною не проживає, інших утриманців не має, добровільно не
надає матеріальної допомоги. Суд обгрунтовано відхилив докоди відповідача про
те, що позивачці достатньо буде сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі по
275 грн. на місяць, оскільки витрати на навчання складають 250 грн. на місяць.
Також суд правильно відхилив його доводи про те, що у нього на утримання
перебуває сестра, яка має дитину-інваліда, визнавши їх такими, що не
ґрунтуються на законі.

Разом з тим,
суд першої інстанції на порушення п.2 ч.1 ст.182 СК України, де вказано, що при
визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я платника аліментів, не
з'ясував стан здоров'я відповідача, тоді як з наданих суду апеляційної
інстанції копій медичних документів вбачається, що він страждає ішемічною
хворобою серця: атеросклеротичний кардіосклероз, а також іншими захворюваннями,
з приводу яких проходить лікування.

Також суд при визначенні розміру аліментів не взяв до
уваги можливість надання утримання другим з батьків, а саме матір'ю позивачки
ОСОБА_3., яка є працездатною, працює і отримує заробіток, тоді як врахування
цієї обставини передбачено ч.2 ст.200 СК України.

Крім того, стягуючи з відповідача аліменти, суд зазначив у резолютивній
частині, що їх розмір повинен бути не менш 30% прожиткового мінімуму щомісячно.

Між з тим у ст.200 СК України, якою врегульовано питання щодо розміру
аліментів на повнолітніх дочку, сина, не передбачено такої вимоги.

Також при визначенні терміну, до якого відповідач повинен
сплачувати аліменти, суд визначив його до 30.06.2011 p., тоді як повинен
був керуватися положеннями СТ.199 СК України, де вказано, що батьки повинні
утримувати повнолітніх дочку, сина до досягнення двадцяти трьох років і право
на їх утримання при припиняється у разі припинення навчання.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що
рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що
відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України є підставою для його зміни в частині
зменшення розміру аліментів та приведення резолютивної частині рішення у
відповідність з законом.

Керуючись ст.ст.303,304, п.3 ст. 307, п.4 ст. 309, 313, 314, 316, 317,319
ЦПК України, ст.182, 199-201 СК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 квітня 2007
року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Гродівка
Красноармійського району Донецької області, мешкає за адресою: Донецька область
м. Димитров мікрорайон
Молодіжний-19/50, працює на ВП „ Шахта „1/3 Новогродівська" ДП
„Селидіввугілля" ) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на її
утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з
1 березня 2007 року до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення нею
23-х років.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене
протягом двох місяців з моменту набрання ним законної сили безпосередньо до
суду касаційної інстанції.