УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

06 серпня 2007
року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Курської А.Г.

суддів Летягіної О.В., Горбань В.В. при секретарі Іванові O.K. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи -ОСОБА_3,ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу
домоволодіння недійсним, покладення обов'язку на відповідача не чинити
перешкоди в користуванні домоволодінням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 09.10.2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

04.04.2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3,ОСОБА_4, про визнання
договору купівлі-продажу домоволодіння, розташованого АДРЕСА_1, недійсним,
покладення обов'язку на відповідача не чинити перешкоди в користуванні цим
домоволодінням. Позов мотивований наступним. Позивач у 1991 році продав
незакінчену побудову, розташовану АДРЕСА_1, ОСОБА_4. Нотаріального оформлення
цього правочину не було, оскільки побудова не була готова до здачі в
експлуатацію. Позивач взяв на себе зобов'язання оформити правочин після того,
як ОСОБА_4 добудує цей будинок. У 1995 році будівництво ОСОБА_4 було закінчено
і вона почала готувати його для здачі в експлуатацію, в зв'язку з чим позивачем
15.04.1994 року видано генеральну довіреність знайомому ОСОБА_4- ОСОБА_3. У
1998 році позивачу стало відомо, що спірний будинок став предметом вимагання у ОСОБА_4
і від імені позивача був переоформлений на ОСОБА_2. Позивач стверджує, що
ніяких доручень про оформлення будинку на ОСОБА_2. він не давав, а крім того,
свідоцтва про право на спадщину за своїм батьком від 30.10.1995 року не
отримував і заяви такої до нотаріальної контори не подавав. Договір
купівлі-продажу спірного будинку між ОСОБА_3, діючим від імені позивача, та
ОСОБА_2 був укладений 03.11.1995 року. Позивач просить визнати цей договір
недійсним, мотивуючи тим, що він був укладений шляхом обману та використанням
підроблених документів. Зазначає, що раніше до суду з таким позовом не
звертався, оскільки чекав вирішення кримінальної справи за обвинуваченням
ОСОБА_2, ОСОБА_5,
оскільки спірний будинок був предметом злочину по цих справах.

27.04.2006 року позов був доповнений, ОСОБА_1, не змінюючи
позовних вимог, зазначив додатково, що ніяких грошей за зазначеним вище
договором купівлі-продажу ОСОБА_2 ні ОСОБА_3., ні позивачу передано не було.

12.07.2006 року позов ОСОБА_1 був уточнений, він просив на підставі ст.ст.
11, 13, 15, 16 ЦК України
2003 р, ст. 57 ЦК України
1963 р, з урахуванням вимог ст.ст. 386, 391 ЦК України 2003 р визнати недійсним договір купівлі-продажу
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений від імені позивача третьою особою по справі

Справа №22ц-3853/2007

ОСОБА_3 і ОСОБА_2, як такий, що
укладений у наслідок обману, без передачі грошей позивачу та особі, яка від
імені позивача укладала правочин; зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у
праві користування будинком АДРЕСА_1 як власнику домоволодіння.

Рішенням
Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від 09.10.2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі. Апеляційні доводи зводяться до того, що рішення
суду необгрунтоване, ухвалено без урахування деяких доказів та норм
матеріального і процесуального права.

В запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в її задоволенні відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю, рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалено з
дотриманням норм діючого законодавства.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає їх
безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої
інстанції в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини справи,
дав належну оцінку доказам, які надали сторони на засадах змагальності, і
дійшов вірного висновку про те, що права позивача у правовідносинах, пов'язаних
з володінням, користуванням та розпорядженням майном, не порушені і в зв'язку з
цим судовому захисту не підлягають.

Так, відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того, що питання про недійсність
оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу будинку, було предметом
дослідження по іншій справі між тими ж сторонами і цей договір був визнаний
таким, що укладений у відповідності з вимогами закону, що згідно ст. 61 ЦПК
України є преюдицією для суду.

Такі висновки
суду є правильними, підтверджуються матеріалами справи і відповідають вимогам
ст.ст. 10,11, 60, 61,212,213 ЦПК України.

Судом
встановлено, що рішенням Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від
10.02.2004 року, яке ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду АР Крим від 25.05.2004 року залишено без змін (а.с. 73-74),
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4.
до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2. про визнання дійсними договорів
купівлі-продажу домоволодіння, про визнання недійсним договору купівлі-продажу
домоволодіння. Рішенням встановлено, що договір купівлі-продажу домоволодіння
АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом 1-ої Сімферопольської державної
нотаріальної контори 03.11.1995 року, укладений від імені ОСОБА_1 ОСОБА_3,
діючим за довіреністю, і ОСОБА_2, відповідає вимогам закону.

Відповідно ст.
61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням, що набрало законної сили, по
цивільній, господарчій або адміністративній справі, не доводяться при розгляді
інших справ, в яких приймають участь ті ж особи або особи, відносно яких
встановлені ці обставини.

Доводи апелянта
про те, що оскаржуваний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки був
укладений у наслідок обману, що також було підставою позову, не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі і нічим не
підтверджені.

Відповідно ст.
57 ЦК України
угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника
однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин змушений був
укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин,
може бути визнана недійсною за позовом потерпілого. Виходячи зі змісту цієї
норми права, зазначені в ній обставини можуть бути підставою для визнання угоди
недійсною, якщо вони мали місце до укладення угоди або в процесі її укладення.

По суті справи встановлено, що оспорюваний договір
купівлі-продажу домоволодіння укладений з дотриманням всіх умов дійсності
правочину, передбачених ЦК
України 1963 року.

Під обманом, унаслідок якого був укладений оспорюваний договір
купівлі-продажу будинку, апелянт зазначає несплату ОСОБА_2 грошей за договором
за придбане ним домоволодіння. Але несплата покупцем грошей за придбане майно
не може бути підставою для визнання угоди недійсною. Наявність такої обставини
дає продавцеві право вимагати примусового виконання покупцем цього
зобов'язання, а у випадках, передбачених законодавством, вимагати розірвання
договору. Але таких вимог позивачем заявлено не було у продовж більш ніж 10
років.

Таким чином відсутні підстави, передбачені ст. 57 ЦК, для визнання угоди
недійсною і апеляційні доводи в цій частині судова колегія вважає
необгрунтованими.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, відповідно до ст.62 ЦК України 1963
року угода купівлі-продажу була укладена ОСОБА_3, який ніколи не звертався до
суду в інтересах ОСОБА_1
про те, що в будь-якій частині ця угода була незаконною. Сам ОСОБА_1 ніколи
не оскаржував дій ОСОБА_3 і не скасовував видану ним довіреність, не просив
визнати її незаконною і недійсною з мотивів того, що угода укладена від його
імені ОСОБА_3 була з перевищенням його повноважень.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що волевиявлення власника
ОСОБА_1, який не
визнав довіреність на ім'я ОСОБА_3 недійсною з моменту її складання і до
моменту закінчення дії, було вільним, оскільки ОСОБА_3 був наділений
повноваженнями на продаж спірного будинку особі на свій розсуд, а не
конкретному покупцеві.

Судова колегія погоджується також і з висновками суду першої інстанції про
відсутність поважних причин, з яких позивач пропустив строк позовної давності,
що також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову у
відповідності до ст.ст.71, 75, 76 ЦК
України 1963 року.

Судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не містять
правових підстав для скасування рішення суду.

Оскільки постановлене судом рішення відповідає матеріалам справи і вимогам
матеріального закону, який діяв під час виникнення правовідносин сторін, судова
колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити і залишити рішення без
змін.

Згідно зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АР
Крим від 09.10.2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.