У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                           Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя та визнання права власності на ½ частину квартири
та права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання за ним права власності на ½ частину квартири АДРЕСА_1 та права власності на земельну ділянку розміром 0,0750
га кадастровий номер 8 00000080.90.021: 0078 АДРЕСА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1998 року сторони
знаходяться в зареєстрованому шлюбі, однак з 2006 року проживають окремо та не
ведуть спільне господарство і справа
про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді.

Позивач посилався на те, що за період спільного проживання сторонами
було набуто спільне майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1, на яку було отримано свідоцтво про право власності,
видане 13 червня 2000 року. Крім того       ОСОБА_1 зазначив, що за своєю особистою заявою в вересні 2003
року він отримав безоплатно у приватну власність  земельну ділянку розміром 0,0750 га, кадастровий номер 8 00000080.90.021: 0078, АДРЕСА_2.

Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 19 грудня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2007 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 власником земельної ділянки розміром 0,0750 га, яка
розташована АДРЕСА_2. Визнано також ОСОБА_1 власником 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення,
а справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судом
норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд з дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом з тим пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4
жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює
право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що судам слід
враховувати, що відповідно до правил кредитування приватного житлового
будівництва позичальник до закінчення виплати одержаної позички не має права
відчужувати збудований або капітально відремонтований за рахунок позички
будинок без дозволу банку або підприємства (організації), що видали позичку.
При вирішенні спору про право власності на будинок обов'язок виплатити
заборгованість по позичці за згодою позикодавця може бути покладено на інших
співвласників - учасників будівництва. При відсутності такої згоди
обов'язок  виплати позички лежить на
особі, яка її одержала. Ця обставина має прийматись судом до уваги при
визначенні частки кожного учасника спільної власності і при вирішенні питання
про грошові розрахунки між сторонами.

Судами встановлено, що сторони з 14 жовтня 1998 року перебували у шлюбі.

В період шлюбу сторонами було придбано квартируАДРЕСА_1, про що на
ім'я        ОСОБА_2 13 червня 2000 року
на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської
міськдержадміністрації №679-С/КІ від
1 червня 2000 року було видано свідоцтво про право власності.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 і взнаючи за ним право власності на 1/2
частини квартири, суд прийшов до висновку, що з урахуванням вимог     ст.ст. 60, 70 СК України спірна квартира є
сумісною власністю подружжя і частки сторін є рівними.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

В ході розгляду справи суд не з'ясував на яких умовах і за чиї кошти
була придбана спірна квартира.

Так, наполягаючи на скасуванні рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2
надала апеляційному суду інвестиційну угоду №41-У від 4 квітня 1999 року,
укладену між нею та Головним управлінням житлового забезпечення Київської
міськдержадміністрації, та кредитну угоду №41-У від 20 квітня 1999 року про
інвестування в житлове будівництво, за якою Банк «Аркада» надав ОСОБА_2 кредит
на строк до 1 січня 2030 року на придбання
спірної квартири АДРЕСА_1. В забезпечення оплати кредиту на придбану
квартиру був оформлений договір застави від 20 квітня 1999 року до повного
виконання зобов'язань по кредитній угоді (а.с. 88-97).

Проте суд не перевірив чи виконані в повному обсязі зобов'язання по
кредитній угоді, яка частина квартири сплачена за спільні кошти, та перевівши право
власності на ½ частину спірної квартири на позивача, суд не вирішив питання про обов'язок  сплати позивачем кредиту
за ½ частину квартири.

Апеляційний суд також
на зазначене уваги не звернув, в порушення вимог ст.ст.303, 304 ЦПК України
належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, і залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких порушень норм
матеріального і процесуального права судові рішення в частині визнання права
власності на квартиру підлягають скасуванню з направленням справи на новий
судовий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові
рішення ухвалені у відповідності з законом і скасуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 336,
338, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 19 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від
19 квітня 2007 року суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                            Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук
Л.І.

Сенін Ю.Л.