overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Справа№2-48 2007р.
ЗАОЧНЕ  РІШЕННЯ ІМ'ЯМ
26 січня 2007р.                                                                                                                 м.
Приморський районний суд Запорізької області в
головуючого судді Полулях В.Г.,
при секретарі                                 Мамедової
представника позивача Желязкова В.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Приморську цивільну справу за позовом ВАТ «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення збитків на суму
«Запоріжжяобленерго» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1
збитків в розмірі  359грн 89 коп. за
безоблікове користування електричною енергією.
В суді
представник позивача Желязков В.В. на позовних вимогах наполягав, посилаючись
на те, що при перевірці абонента ОСОБА_1., яка мешкає АДРЕСА_1, контролерами
Приморського РЕМ 13.01.2006р.
було виявлено порушення Правил користування електроенергією для споживачів.
Порушення полягало у втручанні в работу
пристрою обліку електричної енергії шляхом підключення електророзетки до
прибору обдіку на ввідних проводах, електроенергія споживалась,
електролічильником не враховувалась. Було складено акт і зроблено перерахунок
на вказану суму. В добровільному порядку нараховану суму ОСОБА_1 не сплатила.
ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судове
засідання не з'явилась про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає її
неявку без поважної причини.
позивача не заперечував проти розгляду справи без участі відповідача і
винесення заочного рішення. Наслідки позивачу роз"яснені.
Суд, вивчивши
матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає позовні вимоги
обгрунтованими: копією акта про порушення Правил користування електричною
енергією (а.с.6), перерахунком по акту (а.с.7) і такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі.
задоволена основна вимога позивача, підлягає задоволенню і його вимога про
стягнення судових витрат.
Керуючись ст.ст. 1166 ЦК України, ст.5, 6,10,215 ЦПК України суд,
ОСОБА_1 на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» за безоблікове користування
управління ВАТ „Державний ощадний банк України", МФО 313957, код ОКПО
00130926), судові витрати по сплаті судового збору - 51 грн та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи-30грн (рр 260004192 ЗОД
АППБ «Аваль» МФО 313827, код 00130926), а всього 440(чотириста сорок) грн
може бути переглянуте    на підставі письмової заяви відповідача, поданої останньою до Приморського райсуду на протязі 10 діб з дня отримання копії рішення.
На рішення суду
може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та подано апеляційну скаргу протягом двадцяти діб після
подання заяви про апеляційне оскарження до Запорізького апеляційного суду через
суд.
Суддя                          В.Г. Полулях
Справа№2-17/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22 січня 2007р.                                                                                     м.Приморськ

Приморський районний суд
Запорізької області в складі: головуючого судді Булашева Р.Л. при
секретарі     Тафровой І.І., за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянув у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на дитину,

встановив: ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4
всіх видів заробітку на утримання дитини -
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття, а також судові витрати.

В суді ОСОБА_1
посилаючись на додані до позову матеріали та на викладенні у ньому обставини
просила позов задовольнити.

Відповідач до
суду не з'являвся, повідомлений про явку до суду через газету "Урядовий Курьер"НОМЕР_1, але від нього не надійшло ніяких повідомлень про
причини його відсутності, тому суд може розглянути справу в заочному провадженні.

Оцінюючи докази,
суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, ОСОБА_2  є батьком дитини - ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтв про народження яке видано Партизанською
сільською радою Приморського району Запорізької області (а.с.4). Дитина
проживають з ОСОБА_1, за довідкою про склад родини (а.с.5). Відповідач проживає
окремо.

Згідно ст. 180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Суд присуджує
утримання дитині з окремо проживаючого батька в долі від заробітку або твердій
грошовій сумі. При призначені аліментів суд враховує обставини перераховані в
ст. 182 СК
України. В ст. 191 СК
України визначен час присудження аліментів: з дня подачи позову до суду.

Суд вважає достатньою суму аліментів в 1/4 частини заробітку відповідача,
яку він спроможний сплачувати. Всі судові витрати:
судовий збір 51 грн., інформацйійно-технічне
забезпечення - ЗО грн. оплата на
повідомлення - 257 грн.
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.
, 180, 191 СК
України, ст.ст. 7, 8,
10, 174, 209, 214, 215, 224-233, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Винести
заочне рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не
менш ніж 30% від
прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісячно, на утримання
дитини - ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, та судових витрат в розмірі -
257 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2 судові витрати на користь держави: судового збору - 51 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30грн.

Допустити негайне виконання рішення
в частині стягнення аліментів.

Копію в 5 діб надіслати
відповідачу.

Заяву про апеляційне оскарження рішення можна подати позивачу до
Приморського районного суду протягом 10
діб, після цього можна оскаржити рішення до Запорізького апеляційного суду,
через Приморський районний суд на протязі 20
діб.

Заяву про
перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 10 днів з дня отримання й ого копії до
Приморського районного суду. При поважності пропуску цього строку -вказати клопотання про його поновлення з наданням доказів
поважності його пропуску.

Суддя      Р.Л. Булашев
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

5 березня 2007
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф., Сеніна Ю.Л., Шабуніна В.М..

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом комерційного банку (далі - КБ) “Експобанк” до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року КБ “Експобанк” звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 22 лютого 2005 року ОСОБА_2 подарувала квартиру своєму синові  ОСОБА_3, проте цей договір є фіктивним,
оскільки його укладено з метою уникнення відповідальності по відшкодуванню
шкоди засудженого вироком суду ОСОБА_1, з яким відповідачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі, в період шлюбу ними була придбана ця квартира.

Рішенням Солом”янського районного
суду м. Києва від 22 серпня     2006 року
у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду  м. Києва
від  21 листопада 2006 року
рішення районного суду скасовано і постановлено нове рішення про задоволення
позову КБ “Експобанк”.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який
діє за довіреностями ОСОБА_2 та ОСОБА_1, просить скасувати ухвалене апеляційним
судом рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
те, що воно було помилково скасовано судом апеляційної інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав для
висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи  до судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відхилити, рішення Апеляційного суду  м. Києва
від  21 листопада 2006  року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України
:
Є.Ф.Левченко

Ю.Л.Сенін

В.М.Шабунін
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,    Григор'євої Л.І.,  -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Великолучківського споживчого товариства про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У червні 2004 року позивачі, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначали, що 24 грудня 2003 року з вини водія ОСОБА_3 сталася
дорожньо-транспортна пригода, в результаті належний ОСОБА_2 автомобіль одержав
технічні пошкодження, а пасажиру - ОСОБА_1 завдано тілесних ушкоджень

Указували, що ОСОБА_3 керував автомобілем, належним Великолучківському
споживчому товариству.

Посилаючись на викладене, просили стягнути з відповідачів 35000 грн.
вартості відновлювального ремонту автомобіля, відшкодувати 20000 грн. моральної
шкоди на користь ОСОБА_2 та 10000 грн. на користь ОСОБА_1

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4
липня 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто з Великолучківського
споживчого товариства на користь ОСОБА_2 15225 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди та 4500 грн. - моральної. Стягнуто з Великолучківського
споживчого товариства на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування моральної
шкоди. В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 грудня 2006 року
зазначене судове рішення змінено. Стягнуто з Великолучківського споживчого
товариства на користь ОСОБА_2 15225 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та
4500 грн. - моральної, 650 грн. витрат за проведення авто технічних експертиз. Стягнуто
з Великолучківського споживчого товариства на користь ОСОБА_1 7500 грн. на
відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Великолучківське споживче товариство просить
рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення може бути лише неправильне застосування судом норм матеріального права
чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається
порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Великолучківського споживчого товариства відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М.Барсукова

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва
РІШЕННЯ                              Справа: № 2-746 / 07

(заочне)

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

16 січня 2006 року                                                                               м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі: Головуючого-судді Колупаєва В.В. При
секретарі Прилуцькій В.І.

Розглянув у відкритому
судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за

позовом   ОСОБА_1,
ОСОБА_2                                                                                  до

Житомирської міської Ради про визнання права власності на
квартиру ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. , ОСОБА_2. звернулись в суд
з позовом до Житомирської міської Ради про визнання права власності на АДРЕСА_1
м.Житомира, з тих підстав , що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був
чоловіком та батьком і являвся членом ЖБК-1 м.Житомира . В 1990 році ОСОБА_3.
повністю вніс пай за вказану квартиру, однак свідоцтво на право власності не
отримав.

В судовому
засіданні позивачі підтримали свій позов з викладених у ньому підстав.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився , про час і місце слухання справи
повідомлявся належним чином. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України приймає
заочне рішення у відсутності відповідача.

Суд, заслухавши
пояснення позивачів , дослідивши матеріали справи вважає позов таким , що
підлягає до задоволення виходячи із наступного .

Судом
встановлено, що ОСОБА_3. чоловік позивача ОСОБА_1. та батько позивача ОСОБА_2. отримав в 1977
році , як член ЖБК -1 м.Житомира на свою сім'ю , включаючи і позивачів ,
двохкімнатну квартиру № АДРЕСА_1 м.Житомира . В цій квартирі позивачі
проживають з дня її отримання і по даний час .

В 1990 році
ОСОБА_3. повністю вніс пай за вищевказану квартиру, що стверджується довідкою
ЖБК-1 м.Житомира за № НОМЕР_1.

Згідно ст.15
Закону України "Про власність" , член житлово - будівельного
кооперативу , який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру набуває право
власності на квартиру.

Враховуючи
викладене ОСОБА_3. як член ЖБК-1 м.Житомира набув право власності на вказану квартиру з моменту повного внесення паю , то б то
з 1990 року.

ОСОБА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер не отримавши свідоцтва на право власності на АДРЕСА_1  м.Житомира.

Відповідно до
ст.ст. 1261,1268 ЦК України
, позивачі як спадкоємці по закону першої черги , як член сім'ї члена ЖБК -1
м.Житомира , що постійно приживали разом із спадкодавцем
ОСОБА_3. на час відкриття спадщини, мають право власності в рівних частках
на вказану квартиру.

На підставі
викладеного та керуючись ст.15 Закону України "Про власність", ст.ст.
1261,1268 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 60 , 215, 224, 225 ЦПК України, суд ,-

2

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .Визнати в рівних частках за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на АДРЕСА_1  м.Житомира.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня
його проголошення подачею заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження .Також вказане рішення може бути переглянуто судом по
заяві відповідача на протязі 10 днів з дня отримання його копії.
Справа №2-23/2007
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

05 лютого 2007 року.   Бобринецький районний суд Кіровоградської
області у складі: головуючого судді -
Бевз О.Ю. при секретарі   - Момонт Г.М., з
участю:

позивача -ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бобринець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, укладеного 01 червня 1991 року міським
відділом ЗАГСу Бобринецького райвиконкому Кіровоградської області, актовий
запис НОМЕР_1, вказуючи,
що подружні відносини між ними не склалися через несумісність характерів,
відсутність взаєморозуміння, в сім'ї панує напружена атмосфера, втрачено
почуття поваги, що призводить до постійних конфліктів та сварок, які негативно
впливають на моральний розвиток дітей та призвело до розпаду сім'ї. Від
вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, після
розірвання шлюбу доньки будуть проживати з нею. Відповідач проти даного факту
не заперечує та в добровільному порядку буде надавати матеріальну допомогу на
їх утримання.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлену позовну вимогу в повному обсязі,
пояснивши, що з відповідачем разом не проживає, подружні відносини припинилися
на протязі останніх п'яти років, стосунки не бажає поновлювати.

В судове
засідання з'явився відповідач ОСОБА_2,
який позов визнав повністю та не заперечив проти його задоволення.

Суд, вислухавши
сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає
задоволенню, по-скільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт
розпаду сім'ї подружжя, які припинили подружні відносини і не бажають їх
поновлювати. В судовому засіданні позивач та відповідач в категоричній формі
заявили про небажання примирення.

Спору про поділ спільного майна не
має.

Відповідно
ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України суд, постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають
істотне значення про небажання примирення.

За даних обставин, збереження
даного шлюбу є неможливим.

Керуючись ст. ст. 209-213, 215, 218, 221, 223,
294 ЦПК України, ст. ст.104 п.2, 105,
110, 112 ч.2 Сімейного Кодексу України , суд,-

вирішив:

Шлюб, зареєстрований 01 червня 1991 року міським відділом ЗАГСу Бобринецького райвиконкому
Кіровоградської області, актовий запис НОМЕР_1, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 - розірвати.

Відділу Бобринецького РАЦС Кіровоградської області під час видачі свідоцтва
про розірвання шлюбу стягнути державне мито на користь
держави у сумі 17 грн. з ОСОБА_2, ОСОБА_1 від сплати державного мита - звільнити.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення та апеляційна скарга до судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області, через Бобринецький
районний суд, протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне
оскарження або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.
Справа: № 2-406/ 2007р.
07 лютого 2007 року Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської
в складі:       головуючого - судді - Зємцова В.В.
секретарі                                              -
у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Кременчуці справу за позовом КГЖЕП
„Центральне" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за житло,
Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно
заборгованість по оплаті за житло в сумі 199, 68 грн. Заборгованість виникла за період з 09.2005 року по 04.2006 рік. Вказували, що відповідачі не
проводить своєчасно оплату за житло.
У судовому засіданні представник позивача - Леонтьева СМ. позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись та обставини та підстави,
викладені в позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ОСОБА_3. в судове
засідання повторно не прибули, були належним
чином повідомлені про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомляли. Викликалися в судове засідання через
Суд, вислухавши пояснення представника позивача,
вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідачі проживають у неприватизованій АДРЕСА_1
у м. Кременчуці і своєчасно не сплачують за житло та
мають борг по оплаті за житло в сумі 199, 68 грн. за період з 09.2005 року по 04.2006 рік, який на день розгляду справи не погашено.
Відповідно до ст. ст. 64, 65, 66-68 ЖК України, наймач та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно проводити оплату за житло та
Відповідачі не виконують
зобов'язання по оплаті за житло, чим порушують права позивача на одержання
платежів за надані послуги. Крім того, відповідачі відмовилися від укладення договору про реструктуризацію боргу відповідно до
вимог Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати,
плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" та
Порядку погашення реструктуризовано!' заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги, затвердженого Постановою KM України від 27 червня 2003р. №976.
Враховуючи наведені обставини позов підлягає
задоволенню. З відповідачів на користь позивача необхідно стягнути
солідарно борг по оплаті за житло у розмірі 199, 68 грн., який виник за період з 09.2005 року по 04.2006 рік та на користь держави мито у розмірі 51 грн.
Керуючись ст. ст. 64-68 ЖК України, ст. ст. 262, 264 ЦК України, ст.
57-59,208,209, 212-215,
218, 223 ЦПК України,
Позов КГЖЕП "Центральне" - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно на користь КГЖЕП „Центральне" м.
Кременчука заборгованість по оплаті за житло в сумі 199, 68 грн. за період з 09.2005 року по 04.2006 рік та на користь держави мито у розмірі 51грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:
Справа № 2-92/07
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

31 січня 2007 року                                 Сокирянський районний суд Чернівецької області в
складі:

головуючого-судді:                    Стасіва І.С

при секретарі:                           Ткач Л.А.

розглянувши в попередньому
відкритому судовому засіданні в м. Сокиряни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Посилається на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 21.05.1994 року, зареєстрованому виконавчим комітетом Селищанської
сільської ради Сокирянського району
Чернівецької області по актовому запису НОМЕР_1. Шлюб для обох перший. Від спільного
подружнього життя мають неповнолітнього сина:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в даний час проживає з нею та
перебуває на її утриманні. Спільним сімейним життям прожили до липня 2004 року. Сім'я розпалася по тій причині, що вони не знайшли
взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейне життя. Спірного майна
не мають. Миритись не бажає.

Просить розірвати шлюб,.

В судове засідання позивачка не
з'явилася, однак надіслала до суду письмову заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності в зв'язку з зайнятістю на
роботі, позовні вимоги повністю підтримує, просить їх задовольнити, а
також просить витрати по справі повністю покласти на неї.

В судове засідання відповідач не з'явився, однак надіслав до суду письмову
заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, згідний на розірвання шлюбу.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до
ч.4
ст.130 ЦПК України при визнанні позову
ухвалюється судове рішення в порядку, , встановленому ст. 174 ЦПК  України.
Згідно з ч.4ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки,
проживають окремо. Шлюб для обох перший.

Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами по справі, а тому
позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі
ст. 110,112
Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 10,11,60,174,208,209,212-215
ЦПК . України, -

РІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між. ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 21.05.1994 року виконавчим комітетом
Селищанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим
записом НОМЕР_1 - розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_1 - 10 грн., ОСОБА_2 від сплати звільнити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Чернівецької області через Сокирянський районний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.