Справа № 22-ц-5340/2007р                                                      Головуючий
1 -ї інст. Яремчук В.І.
- стягнення сум                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                                                               УКРАЇНИ

13
грудня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого
- ТАБАЧНОЇ Н.Г.

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., КІРСАНОВОЇ Л.І.

при секретарі -
Зелінській І.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 вересня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Споживчого товариства по спільній експлуатації гаражів, місць збереження
автотранспортних засобів громадян « 50x50» і голови правління товариства
ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикорастані відпустки, середнього
заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та про видачу трудової
книжки, -

встановила :

09
жовтня 2006 року ОСОБА_1
звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до
Споживчого товариства по спільній експлуатації гаражів, місць збереження
автотранспортних засобів громадян « 50x50» (далі СТ «50x50») і голови
правлівння цього товаристваОСОБА_2 про стягнення компенсаці за невикорастані
відпустки за п'ять років в сумі 987 грн., середнього заробітку за час затримки
розрахунку в сумі 4938 грн., моральної шкоди в сумі 10000 грн. і видачу належно
оформленої трудової книжки. Крім того просив стягнути з відповідачів на його
користь витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Позивач зазначав,
що з 15.05.1992 року по 27.03. 2005 року працював на посаді голови правління СТ
«50x50».

Наказом № 2 від
27 березня 2005 року був звільнений з займаної посади на підставі п.2 ст.41
КЗпП України.

У день
звільнення йому не були видані наказ про звільнення та належно оформлена
трудова книжка, а також не було здійснено повного розрахунку, що призвело до
моральних страждань, переживань, погіршення стану здоров'я, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало додаткових зусиль для організації свого життя.

Підтримуючи свої
позовні вимоги позивач пояснив суду, що з 2001 року він є інвалідом 2-ї групи,
засновником і директором МПП « Кондор-с» Під час його знаходження на посаді
голови правління СТ « 50x50» графік відпусток складався тільки для охоронців.
Щорічні відпустки він не брав, оскільки не мав в них потреби. Перебуваючи на
стаціонарних лікуваннях двічі на рік протягом двох тижнів не брав також
лікарняних листків.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що 27 березня 2005 року загальні збори СТ «
50x50» звільнили позивача з посади голови правління, яку він обіймав з часу
створення товариства.

2

З наказом про
звільнення він був ознайомлений, але відмовився від підпису про ознайомлення,
про що 27.03.2005 року був складений акт. Трудова книжка позивача не зареєстрована
у книзі обліку руху трудових книжок СТ « 50x50» як така, що прийнята на
відповідальне зберігання.

Повний
розрахунок з позивачем було здійснено 29.04.2005 року, оскільки ні у день
звільнення ні у наступні дні ОСОБА_1
не передав ревізійній комісії оригінал статуту товариства, який був
необхідний для нотаріального завірення підпису нового голови товариства та
переоформлення зразків підпису у банку, де зберігаються кошти товариства.

Після вирішення
ним цих питань 29.04.2005 року з позивачем був проведений повний розрахунок.
При цьому була нарахована компенсація за невикористану щоричну відпустку за
2005 рік в сумі 27,46 грн. Відпустки за попередні роки позивачем були
використані без оформлення відповідними наказами.

Рішенням
Московського районного суду міста Харкова від 18 вересня 2007 року у позові ОСОБА_1 до СТ « 50x50»
іОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 30 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн. судового збору
(державного мита)

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої інстанції від 18 вересня 2007 року та постановити
нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

При цьому
посилається на невідповідність рішення суду вимогам ст.213 ЦПК України, яка
полягає у неповній та необ'єктивній оцінці наданих ним доказів.

Відповідач
ОСОБА_2 на апеляційну скаргу подав заперечення, в яких просить про її
відхилення та залишення рішення районного суду без змін як такого, що ухвалено
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення учасників процесу; перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, судова колегія доходить висновку, що скарга підлягає
частковому задовленню з наступних підстав.

Судовим
розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1з
1992 року перебував на посаді голови правління СТ «50x50» без укладення
трудового договору.

Рішенням
загальних зборів членів СТ « 50x50» від 27.03.2005 року ОСОБА_1 був звільнений з
посади голови правління товариства як такий, що не виправдав довіру товариства.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2006 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1до СТ «50x50» про визнання рішення
загальних зборів і звільнення з посади голови товариства незаконним та
поновлення на роботі.

Згідно п.п.3,4
Постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 року « Про трудові
книжки працівників» ( з подальшими змінами) трудові книжки зберігаються на
підприємствах в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при
звільненні працівника трудова книжна видається йому під розписку в журналі
обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу
трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Запис про
прийняття трудової книжки позивача на відповідальне зберігання в Книзі обліку
руху трудових книжок СТ « 50x50» відсутній(а.с.4,54).

За прибутковим
касовим ордером № 1 від 12.01.2005 року від ОСОБА_1прийнято 157,30 грн. - 10 % за путівку до санаторію «
Роща»( а.с.58).

З акту від
04.04.2005 року, складеного за участю позивача, вбачається, що при
прйнятті-передачі документів СТ « 50x50» головою правління ОСОБА_2від
звільненого голови правління ОСОБА_1відсутній орігінал Статуту товариства та
деякі інші документи.(а.с.52)

У платіжній
відомості по СТ « 50x50» за березень-квітень 2005 року зазначено нарахування та
сплата ОСОБА_1 127,60
грн.(а.с.63)

Між тим,
відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1про
стягнення з СТ « 50x50» середнього заробітку за час зі звільнення суд послався
на відсутність сум, належних до сплати позивачу, а відмовляючи в задоволенні
вимог про стягнення компенсації за

3

невикористані
відпустки виходив з того, що докази його перебування у щорічних відпустках не
надані, але компенсація за невикористані відпустки не входить до складу
заробітної плати , тому позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з
цією грошовою вимогою, а підстави для поновлення цього строку відсутні.

Судова
колегія вважає, що такі висновки суду є помилковими.

Як вже
зазначалося, відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що ні у день звільнення ОСОБА_1з посади голови
правління СТ « 50x50» ні у наступний після звільнення день йому не були
виплачені належні до виплати суми , а також пояснив суду причини, з яких такий
розрахунок було здійснено 29.04.2005 року та на підтвердження своїх пояснень
надав суду копію акту від 04.04.2005 року.

ПоясненняОСОБА_2
та дані, зазначені в акті від 04.04.2005 року, позивачем не спростовані.

Згідно ч.1
ст.117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП
України.

Судова колегія
вважає доведеним , що виплата позивачу належних йому сум у строки, передбачені
ч.1 ст.116 КЗпП України була неможливою не з вини відповідачів, тому відсутні
підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до
вимог ч.ч.2,3 і 4 ст.267 ЦК
України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, яка подана до ухвалення ним рішення. Заява про захист цивільного права
може бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи зі
змісту вказаних норм ЦК України,
іх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть
застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого
суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж
при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права,
про захист якого він просить, або ж воно не порушувалося чи не оспорювалося, суд
повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за
безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відповідно до
вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Заперечуючи
проти позовних вимог ОСОБА_1про
стягнення компенсації за невикористані відпустки відповідач ОСОБА_2 посилався
на те, що до 2005 року позивачем такі відпустки використані, а компенсація
невикористаної відпустки за січень-27.03.2005 року нарахована і сплачена
29.04.2005 року.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6пояснили
суду, що позивач, перебуваючи на посаді голови правління, кожного літа протягом
місяця, а інколи і більш тривалий час був відсутній на роботі.

Позивачем не
спростовані зазначені пояснення відповідачаОСОБА_2, а також пояснення свідків
про те, що щорічні відпустки ОСОБА_3 використовувалися і не надано суду доказів
про порушення відповідачами його права на щорічні відпустки. Оформлення
відпусток відповідними наказами у даному випадку було обов'язком самого
позивача як голови правління товариства, тому відповідальність за відсутність
таких наказів за період до звільнення його з займаної посади не може бути
покладена на відповідачів.

За таких
обставин рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1про стягнення
компенсації за невикористані щорічні відпустки за п'ять років з підстав
пропуску ним строку позовної давності на звернення до суду з цією грошовою
відмовою та в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку через відсутність сум, належних до сплати
підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих вимог за їх безпідставністю.

3

Статею
237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівникові у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачем не доведено порушення
відповідачами його законних прав, тому рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1про
відшкодування моральної шкоди з підстав невстановлення порушення відповідачами
законних прав позивача, а також про видачу трудової книжки з підстав її
відсутності у відповідача колегія вважає законним і обгрунтованим. Доводи
апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, тому підстави для
скасування чи зміни рішення в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст.303,304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309,
313,314,316,319 ЦПК України судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 18
вересня 2007 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Споживчого
товариства по спільній експлуатації гаражів, місць збереження автотранспортних
засобів громадян « 50x50» і голови правління товариства ОСОБА_2 про стягнення
компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки
розрахунку .

Відмовити в задоволенні зазначених
позовних вимог ОСОБА_1 за
безпідставністю.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржено у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до
Верховного Суду України.