Справа
№ 22-Ц-787/2007
Головуючий у 1 інстанції -
Артюх К.В. Доповідач -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 червня 2007
року Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого
судді - Бойко
О.В.

суддів - Горобець
Т.В., Шевченка В.М.

при секретарі - Рачовій І.І.,
Івановій Н.В.

за участі позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду - залі судових
засідань цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника
позивача ОСОБА_1 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції
прийшов до висновку, що при укладанні договору дарування ОСОБА_5 висловила свою
волю відносно припинення права власності на будинок, її волевиявлення
відповідало внутрішній волі. А позивач ОСОБА_1, підписуючи заяву на згоду
дарування будинку, також виразив свою волю, навіть якщо і пішов на зустріч
побажанню дружини, а тому підстав визнавати договір дарування недійсним в
зв'язку з відсутністю волевиявлення у суду не було. Також, суд прийшов до
висновку, що не має підстав для визнання договору дарування і з підстав,
передбачених ст.

ст. 229, 230 ЦК України, які
були заявлені позивачем, оскільки ці обставини не підтверджені доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове
рішення, яким визнати договір дарування будинку, укладений 03 серпня 2004 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3, недійсним.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивує тим, що суд прийняв рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального права, а саме: в порушення ч.3 ст. 213 ЦПК
України суд не з'ясував всі обставини справи і дав їм неправильну оцінку. Так,
суд послався на ч.4 ст. 722
ЦК України, але неправильно оцінив те, що фактично дар не був переданий,
оскільки ключі і інші документи не передавались і відповідачкою не приймались,
і відповідачка вважає позивача господарем будинку; не відображено факту
передачі дарунку і в самому договорі дарування. Також, суд не взяв до уваги того,
що ОСОБА_5 та ОСОБА_1. знаходились в тяжкому психологічному стані, а тому не в
повному обсязі розуміли значення своїх дій та керували ними, що знайшло
підтвердження в проведених експертизах, що спеціалісти називають пороком волі.
Суд взяв до уваги тільки ті доводи, які були в інтересах відповідача, але не
підкріплені доказами. Це стосується показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, але при
цьому суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 Суд прийняв до
уваги висновки експертиз, але при цьому неправильно витлумачив їх зміст, а тому
необгрунтовано не застосував ч.1 ст. 225
ЦК України. Суд не взяв до уваги докази, які свідчать про обман при укладенні
договору дарування з боку нотаріуса, яка не включила до договору дарування усні
домовленості між сторонами, не запропонувала позивачу мати свого представника,
не могла кваліфіковано роз'яснити учасникам угоди вимоги закону. Суд
необгрунтовано не прийняв до уваги вимоги ч.2 ст. 66, ч.1 ст. 67 Сімейного
кодексу України, коли погодився з нотаріусом про бажання ОСОБА_5 подарувати
будинок неповнолітній, добрі стосунки між якими, в тому числі і з позивачем, не
підтверджені у судовому засіданні. Також, апелянт звертає увагу на те, що
оспорювана угода не тільки протирічить нормам ЦК України і іншим актам цивільного законодавства, але й
моральним засадам суспільства і на підставі ч. 1 ст. 203
ЦК України повинна бути визнана судом недійсною.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу
підтримали, просили її задовольнити.

Відповідачка та її представник апеляційну скаргу не
визнали, просили в її задоволенні відмовити, залишити без змін рішення суду 1 інстанції,
посилаючись на його правильність, обґрунтованість та відповідність нормам
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду 1 інстанції
залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом ОСОБА_5 та ОСОБА_1. з 1957 року перебували в зареєстрованому шлюбі, (а.с. 51).

ОСОБА_5 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1.

03 серпня 2007 року ОСОБА_5 подарувала спірний будинок неповнолітній
ОСОБА_3, інтереси якої представляла її законний представник ОСОБА_3, (а.с. 11).

03 серпня 2007 року позивач
ОСОБА_1. дав свою згоду на дарування дружиною, придбаного ними під час шлюбу,
будинку, (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, (а.с. 7).

Позивач в позовній заяві просить визнати договір
дарування недійсним з підстав, передбачених ч.1, 3 ст. 203,
ст.ст. 229, 230 ЦК України.

Суд 1 інстанції,
прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання договору
дарування недійсним з заявлених підстав, оскільки як встановлено судом ОСОБА_5
на час укладання договору дарування могла усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, волевиявлення відповідало її внутрішній волі, а обман та помилка
правочину не підтверджені доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідно до висновків
судово-психологічної експертизи у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був порок волі, були
наявні ознаки порушення вольових та інтелектуальних процесів, а тому вони не в
повному обсязі могли розуміти значення своїх дій та керувати ними, не дають
підстав для визнання договору дарування саме з підстав, передбачених ч.3 ст. 203 ЦК України,
оскільки це спростовується висновком судово-психіатричної експертизи відносно
ОСОБА_5, відповідно до якої вона під час вчинення правочину розуміла значення
своїх дій та могла керувати ними і як власник добровільно на свій розсуд
розпорядилась своєю власністю. Позивач, пішовши на зустріч дружині, також
добровільно дав згоду на відчуження будинку.

Ст. 225
ЦК України, на яку посилається апелянт, не могла бути застосована судом,
оскільки позивач відповідно до ч.2 ст. 173
ЦПК України у встановленому законом порядку не змінював свої позовні вимоги
та і на підставі висновку судово-психіатричної допомоги не було підстав для
задоволення вимог з цих підстав.

Показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, на які посилається апелянт, стосовно
хворобливого стану ОСОБА_5 під час укладання угоди не свідчать про відсутність
бажання ОСОБА_5 подарувати будинок відповідачці.

Не дають підстав для скасування рішення суду доводи
апелянта і стосовно того, що дана угода не була реальною, оскільки не було
передачі

ключів
та іншої технічної документації, а відповідачка вважає позивача господарем
будинку, оскільки це не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, про
це веде мову тільки представник позивача, а сам позивач стверджує, що взагалі
нічого не пам'ятає. А твердження відповідачки стосуються тільки того, що вона
не заперечує проти проживання позивача у будинку та щоб він ним користувався як
раніше.

Не заслуговують доводи апелянта і стосовно того, що при
укладенні угоди мав місце обман чи помилка, оскільки це не доведено жодним
доказом по справі.

Доводи
апелянта стосовно дій нотаріуса, який на думку представника позивача не
повністю роз'яснив учасникам правочину всі його наслідки, не запропонував
позивачу мати свого представника, не включив до договору усні домовленості між
сторонами, також не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки не
підтверджуються жодним доказом, та спростовуються показаннями нотаріуса ОСОБА_7

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на
правильність судового рішення, яке постановлене з додержанням норм
матеріального та процесуального права, є вірним по суті.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 26
березня 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом 2-х місяців з дня
набрання нею законної сили.