Справа № 22-927/2007                                                                Головуючий
Категорія - цивільна                                                                    Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

місто
Чернігів 15 червня 2007 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого-судді   БОЙКО О.В.

суддів:                      ГОРОБЕЦЬ Т.В., ШЕВЧЕНКА
В.М.

При                          РАЧОВІЙІ.І.

секретарі:

за
участі:        позивача ОСОБА_1,
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Новгород-Сіверського районного суду м. Чернігова від 10.04.2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання правовідносин трудовими, вчинення записів в трудовій книжці, стягнення
невиплаченої заробітної плати, допомоги в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю,
компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги,

встановив:

05.02.2007
року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначав, що з 10.07.2006 року по 09.11.2006 року працював у
відповідача майстром по заготівлі деревини. При прийнятті на роботу з ним
обумовлена заробітна плата у розмірі 1500 грн. на місяць, трудову книжку він
віддав ОСОБА_3 - батькові відповідачки, який представився уповноваженим від її
імені вирішувати питання прийняття та звільнення з роботи. З 28.08.2006 року по 30.09.2006 року він не
працював, перебував на лікарняному. Попрацювавши ще деякий час, він
переконався, що відповідач не має наміру оплачувати лікарняний та в повному
обсязі виплачувати заробітну плату. За час роботи йому було виплачено тільки 2017 грн. 20 коп. В зв'язку з цим
він звернувся до відповідача з

проханням
звільнення та проведення повного розрахунку, на що отримав відмову, а тому 09.11.2006 року він
припинив трудові відносини. Трудова книжка йому повернута тільки 08.12.2006 року після звернення
до правоохоронних органів. Просить визнати правовідносини, що виникли між ним
та підприємцем ОСОБА_2, трудовими, зобов'язати ОСОБА_2 вчинити в його трудовій
книжці записи про укладення трудового договору та про звільнення за ст. 38
КЗпрП України; стягнути з ОСОБА_4 на його користь 2 482 грн. 89 коп.
невиплаченої заробітної плати за період з 10.07.2006 року по 09.11.2006 року, 1
714 грн. 32 коп. допомоги з тимчасової непрацездатності, 399 грн. 36 коп.
компенсації за невикористану відпустку, 4500 грн. вихідної допомоги при
звільненні.

Ухвалою суду від 26.03.2007
року в якості співвідповідача до участі в справі було притягнуто ОСОБА_3.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 10 квітня 2007 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та повністю
задовольнити його позовні вимоги. Апелянт посилається на те, що суд неправильно
застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, а саме: суд не зважив, що всі докази
по справі свідчать про те, що він працював у відповідачки ОСОБА_2 як у
приватного підприємця, між ними існували трудові правовідносини, і вона
постановою суду від 25.12.2006
року була притягнута до адміністративної відповідальності за
правопорушення, передбачене п.1 ст. 41
КУпАП -невиконання
обов'язку зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у
державній службі зайнятості з моменту фактичного допущення його до роботи.
Також, посилається на матеріали адміністративної справи, де є пояснення
відповідачів, які фактично визнали, що він перебував у трудових стосунках з
ними, але ОСОБА_2 відмовилась оформити трудові відносини. Посилається на ст. 61
ЦПК України, відповідно до ч.3 якої постанова суду у справі про адмін.
правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі скаргу не визнали, просили її відхилити, рішення суду залишити
без змін, посилаючись на його правильність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду 1 інстанції з постановлениям нового рішення
про задоволення позовних вимог, оскільки судом неповно з'ясовано обставини
справи та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд 1 інстанції,
відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що не було доведено
перебування позивача у трудових відносинах з ОСОБА_2, а притягнення її до
адмін. відповідальності за ст. 41 КУпАП та стягнення штрафу не є для суду
підтвердженням того, що мали місце трудові правовідносини, оскільки це не
підтверджується іншими доказами по справі.

Проте, з таким
висновком не може погодитись апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи № 3-2484/2006 про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за п.1 ст. 41 КУпАП, постанови
Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2006 року, якою
ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП та
накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.

Постановою було встановлено, що ОСОБА_2 не уклала з ОСОБА_1 трудового
договору, який працював у неї з 10.07.2006
року по 09.11.2006 року,
трудові відносини оформлені не були, це призвело до порушення його трудових
прав, яке виразилось у невиплаті допомоги по тимчасовій втраті працездатності.

При розгляді даної адміністративної справи ОСОБА_2 свою вину у вчиненні
правопорушення визнала та погодилась з обставинами, що викладені в протоколі
про амін, правопорушення. Постанова суду відповідачкою не оскаржувалась.

Відповідно до ч.3 ст. 61
ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Отже, у даному випадку висновок суду про недоведеність обставин перебування
сторін у трудових правовідносинах, не є обґрунтованим, оскільки дані обставини
вже встановлені постановою суду і доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 24
КЗпрП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи
розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання правовідносин, що
виникли між позивачем та підприємцем ОСОБА_2, трудовими є цілком обгрунтованими
і підлягають задоволенню.

В зв'язку з цим підлягають задоволенню і позовні вимоги
про зобов'язання приватного підприємця вчинити належні записи в трудовій книжці
позивача про укладення з ним трудового договору та про звільнення за ст. 38 КЗпрП України,
оскільки відповідачка в добровільному порядку відмовляється це зробити, трудова
книжка позивачу повернута 08.12.2006
року тільки після звернення до правоохоронних органів без належних записів
в ній, і позивач вправі ставити питання про розірвання з ним трудового договору
за ч.3 ст. 38 КЗпрП
України, оскільки було встановлено, що відповідачка не виконувала законодавство
про працю.

Також, було встановлено, що умовою трудових правовідносин
була заробітна плата у розмірі 1500 грн. на місяць, про що не заперечують
обидві сторони. За

весь час роботи позивачу
було виплачено 2017 гри. 20 коп. Це
сторонами також не заперечується.

За час роботи з 10.07.2006
року по 09.11.2007 року
позивачу за мінусом вже отриманої суми, без врахування допомоги з тимчасової
непрацездатності, належить до виплати 2482
грн. 89 коп.(сума
вирахувана із розрахунку 71
грн. 43 коп.
середньоденного заробітку помноженого на кількість відпрацьованих днів).

За час хвороби з 28.08.2006
року по 29.09.2006 року - перебування
позивача на лікарняному з урахуванням середньоденного заробітку, його
загального трудового стажу, який дає право на 100% оплату, належить виплатити 1714 грн. 32
коп. (71 грн. 43 коп.* 24 робочих дня = 1714 грн. 32 коп.)

Підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення компенсації за
невикористану відпустку у розмірі 399 грн. 36 коп.

На підставі ст. 44 КЗпрП
України внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю вихідна
допомога сплачується у розмірі, передбаченому колективним договором, але не
менше тримісячного середнього заробітку. Отже, у даному випадку за відсутності
колективного договору, підлягає стягненню сума у розмірі 4500 грн. (1500 * 3).

Суми, що підлягають стягненню, зазначені без належних
загальнообов'язкових відрахувань, що проводяться при оплаті праці, лікарняних,
компенсації за відпустку, вихідної допомоги.

Всі суми підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2 як приватного
підприємця, з якою позивач перебував у трудових відносинах.

Позовні вимоги до ОСОБА_3
позивачем не заявлялись, у встановленому порядку відповідно до ст. 173 ЦПК України він
свої вимоги не змінював, ОСОБА_3 був залучений до участі в справі за
ініціативою суду, а тому в задоволенні позову до нього з цих підстав слід
відмовити.

При задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 51 грн. на користь
держави.

Керуючись ст.ст. 81,
88, 303, 307, п.п. 1,3
ч.1 ст. 309, 313,
316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 21,
24, 44, 38, 83, 115, 116 Кодексу законів про працю України, ст. 29 Закону України
„Про оплату праці", ст. 27
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими
народженням та похованням, апеляційний суд

Вирішив:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Рішення
Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2007 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та
приватним підприємцем ОСОБА_2, трудовими.

Зобов'язати ОСОБА_2 вчинити запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про укладення з
ним трудового договору та про звільнення за ст. 38 КЗпрП України.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2482 грн. 89 коп.
невиплаченої заробітної плати за період з 10.07.2006
року по 27.08.2006 року та
з 30.09.2006 року по 09.11.2006 року - 1714 грн. 32 коп. допомоги за
час тимчасової непрацездатності за період з 28.08.2006 року по 29.09.2006
року, 399 грн. 36 коп. компенсації
за невикористану відпустку, 4500
грн. вихідної допомоги, а всього 9096
грн. 57 коп.
(суми без обов'язкових відрахувань).

Стягнути з
ОСОБА_2 51 грн.
судового збору на користь держави.

В задоволенні
позову до ОСОБА_3
відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.