Справа № 33ц-288/07                                                                                   Категорія
інстанції: Шміло В.І. Доповідач: Завидовська - Марчук ОТ.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем      України

2 липня   2007 року колегія суддів з розгляду
цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської області в
складі :

Лончука В.Г.,
Завидовської - Марчук О.Г.,  Подолюка В.А.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Луцьку справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради,
ОСОБА_5,  третьої сторони ПП
«Східний масив»,  ОСОБА_6 про ви­знання
недійсним рішення Тернопільської міської ради від 12 грудня 2003 року в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки,  державного акту на земельну ділянку та про
усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою за касаційною скаргою
позивачів ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 листопада
2004 року та ухвалу апеля­ційного суду Тернопільської області від 1 лютого 2005
року ,  -

встановила :

Позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3,  ОСОБА_4
звернулись до Верховного Суду України з касаційною скаргою на рішення Терно­пільського
міськрайонного суду від 17 листопада 2004 року,
залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від
1 лютого 2005 року,  яким в задоволенні
позо­ву ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради,
ОСОБА_5,  третьої сторони ПП
«Східний ма­сив» ,  ОСОБА_6 про визнання
недійсним рішення №4/9/93 Тернопільсь­кої міської Ради від 12 грудня 2003 року
в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_5 282 м земельної
ділянки АДРЕСА_1; визнання недійсним державного акту на земельну ділянку,  виданий ОСОБА_5 ; зо-бов»язання ОСОБА_5
усунути перешкоди у вільному доступі та користу­ванні спільною земельною
ділянкою та знесення встановленої бетонної огорожі - відмовле­но за
безпідставністю позовних вимог.

5 квітня
2007 року справу передано для розгляду і вирішення відповідно до глави 2
розділу V Цивільного процесуального кодексу України до апеляційного
суду Волинської області відповідно до Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про судо-

2

устрій      України»      щодо
забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007
року №697-V .

Ухвалою
судді колегії суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апе­ляційного
суду Волинської області від 27 червня 2007 року за касаційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4
відкрито касаційне провадження.

В
обґрунтування касаційної скарги позивачі ОСОБА_1,  ОСОБА_2,ОСОБА_3,  ОСОБА_4 покликаються на порушення судом норм
матеріа­льного права,  в зв»язку з чим
ставлять питання про скасування постановлених у справі су­дових рішень та
постановления нового рішення,  яким
задовольнити їх позовні вимоги.

Колегія
судців дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2  ст.  152 ЗК України,  власник земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю,  навіть якщо ці пору­шення не пов»язані з
позбавленням правоволодіння земельною ділянкою,
і відшкодування завданих збитків.

Відповідно
до п.п. «б»,  «г» ч.3 цієї ж статті,  захист прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки,  який існу­вав до порушення прав,  і запобігання вчиненню дій,  що порушують права або створюють небезпеку
порушення прав,  та шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої вла­ди або органів місцевого
самоврядування.

Судами
встановлено,  що спірна земельна ділянка
знаходилась в користуванні ОСОБА_5  з
1974 року на підставі рішення №819 виконкому Тернопільської міської Ради
депутатів трудящих від 26.09.1974 року про продаж половини будинку ОСОБА_7  та закріплення за будинком землі,  розміром 346 м2.

Рішенням
Тернопільського міського суду від 28.05.2002 року,  залишеного без зміни ухвалою апеляційного
суду Тернопільської області від 16.07.2002 року встановлено,  що ОСОБА_5
користувалась спірною земельною ділянкою за призначенням протягом 27 ро­ків,  а рішенням сесії Тернопільської міської ради
від 12.12.2003 року ОСОБА_5  переда­но
безоплатно у приватну власність 282 м землі.

Позивачі
Пшебильські вселились в квартиру АДРЕСА_2,
яку приватизували у 1996 році,  а
квартира №1 цього будинку залишилась у державній власності. Земельна
ділянка,  на якій розташований житловий
будинок,  належить Тернопільській міській
раді і після приватизації позивачами квартири земельна ділянка в установленому
законом порядку їм не надавалась.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог,  суд першої
інстанції виходив з того,  що
приватизація ОСОБА_5  земельної ділянки,  що знаходилась в її користуванні,  не по­рушує прав позивачів на набуття
земельної ділянки для обслуговування приватизованої ни­ми квартири.

Апеляційний
суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення місцевого
суду без змін.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги,  виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є непра­вильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення судів ухвалені з додер­жанням норм матеріального та процесуального
права,  а підстави для обов»язкового
скасу­вання судового рішення,
передбачені ч.1  ст. 338 ЦПК
України,  відсутні.

Наведені
у касаційній скарзі доводи,  висновки
судів не спростовують.

Керуючись      ст.
ст.    332,    336
ЦПК України колегія судців з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апеляційного суду Волинської області,
-

ухвалила:

Касаційну
скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 17 листопада 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 1 лютого 2005 року залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.