Справа №2-4182/07
ЗАОЧНЕ         РІШЕННЯ
"10" квітня 2007 року
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого -   судді Погрібного C.O.
за секретаря    - Абергард І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Одеської міської ради про визнання права
Позивач звернувся до суду із вимогою про визнання за ним права власності на
реконструйовану АДРЕСА_1, житловою площею 22,05 кв.м., загальною площею 40,60
кв.м., підсобною - 18,55 кв.м., посилаючись на обгрунтування своїх вимог на
таке. Позивач мешкає та є основним користувачем зазначеної квартири, яку надано
йому на підставі рішення виконкому Малиновської районної ради народних
депутатів у 1997 році. За період проживання у цій квартирі позивач провів її
перепланування, провів відповідні роботи та реконструював її, регулярно
піклуючись про це майно. В результаті перепланування квартира складається з
двох житлових кімнат та допоміжних приміщень. Це не призвело, на думку
позивача, до порушення несучої здатності конструкцій будинку, втім відповідач
не визнає за позивачем права власності на реконструйоване під житлове
приміщення, чим порушує права та інтереси позивача. У обгрунтування своїх вимог
позивач посилається на положення ст. ст. 376, 392 ЦК
Представник Одеської міської ради, у судове засідання не з'являвся, будучи
належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, поважних
причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його
неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в
порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень
від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився,
у порядку заочного розгляду справи.
Заслухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
наступного. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі пояснень
сторони, представлених письмових доказів.
Розпорядженням виконкому Малиновської районної ради від 18.06.1997 року №
243 за позивачем в АДРЕСА_1закріплено як підсобне приміщення колишню квартиру
під № 9, її знято з балансу житлового фонду як непридатну для заселення.
За час користування позивачем закріпленим за ним приміщенням останній його
реконструював під житлове. Відповідно із технічним висновком про стан та
можливість експлуатації нежитловго приміщення як квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
в результаті такого перепланування та реконструкції утворено дві житлові кімнати
площами відповідно 14,21 та 7,84 кв.м., кухнею площею 9,52 кв.м., санвузлу
площею 4,08 кв.м., коридору 4,95 кв.м., загальна площа квартири становить 40,60
кв.м., житлова - 22,05 кв.м., підсобна - 18,55 кв.м.
Користуючись своїми правами користувача житла, позивач здійснив
реконструкцію закріпленого за ним приміщення шляхом його переобладнання у
житлове. Розташування цієї споруди та склад приміщень визначено зазначеним
технічним висновком.
Зазначеним технічним висновком визначено, що технічний стан житлового
приміщення на момент обстеження, згідно класифікації чинних норм, може бути
охарактеризований як задовільний, що дозволяє зберегти його для подальшої
експлуатації; цим висновком не встановлено порушень у питання архітектури,
обраних конструктивних рішень, протипожежної безпеки та охорони навколишнього
середовища. Таким чином суд вважає виконаними вимоги ч.3 ст. 375 ЦК України,
відповідно до якої право на забудову здійснюється за умови додержання
архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. При
спорудженні зазначеної прибудови дотримано будівельних, санітарних,
протипожежних та інших норм та правил, але враховуючи, що будівництво проведено
без належним чином затвердженого проекту, ввести його в експлуатацію є
неможливим. При цьому в результаті проведеного будівництва позивачем створено
споруду, яке відповідає певним, що висуваються до подібного роду будівель, та
може бути самостійним об'єктом права власності, перебуває в особистому
користуванні позивача. Таким чином, враховуючи, що побудована споруди є
ізольованою, річ, отримана після реконструкції та будівництва - відповідає всім
нормам та правилам, беручи до уваги обставини справи, зокрема, неможливість
вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд вважає за можливе
захистити право позивача шляхом визнання за ним права власності на отримане
реконструйоване житлове приміщення - квартиру.
Суд вважає виконаними вимоги ч.3 ст. 375 ЦК України, відповідно до якої право на забудову здійснюється за умови
додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Суд також враховує, що
реконструйоване приміщення зведено на прибудинковій території; згідно абз.
4 п. 19 постанови Пленум Верховного Суду України 16.04.2004 року № 7 „Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ" при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку
державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним
прибудинковою територією згідно з п. 5 ст. 10 Закону від 19 червня 1992 року №
2482-ХІІ "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в
порядку та на умовах, передбачених ч.3 ст. 42 ЗК, якою встановлено, що порядок
використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а
також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається
Вирішуючи питання про дотримання прав землевласника при здійсненні
реконструкції, судом враховано, що реконструйоване приміщення зведено на
прибудинковій території будинку, в якому розташована реконструйована квартира,
позивач тривалий час використовує спірне приміщення під житло, сплачуючи за
користування комунальними послугами для побутових потреб, тому порушення права
власника земельної ділянки суд не встановлено.
Істотним для вирішення справи судом є той факт, що позивач власними
зусиллями відновив як житлове приміщення, раніше позбавлене такого статусу та
зняте з балансу житлово-експлуатаційної організації.
Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 183, 331, 365, 367 ЦК України, ст. 10 Закону від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ "Про
приватизацію державного житлового фонду", ст.ст. 11, 213, 215, 224, 226
Цивільного процесуального кодексу України, п. 19 постанови Пленум Верховного
Суду України 16.04.2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ", СУД -
Позов ОСОБА_1до Одеської міської ради про визнання права власності
Визнати за ОСОБА_1право власності на реконструйовану АДРЕСА_1, житловою
площею 22,05 кв.м., загальною площею 40,60 кв.м., підсобною -18,55 кв.м., яка
складається в цілому з приміщень: дві житлові кімнати площами відповідно 14,21
та 7,84 кв.м., кухня площею 9,52 кв.м., санвузол площею 4,08 кв.м., коридор
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд
першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів  після подання заяви про апеляційне
оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом
десяти днів з дня отримання його копії.