АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-198
2007 р.                                  Головуючий у 1 інстанції - Запорощук А.В.
Категорія 40                                                     Доповідач - Полежай В.Д.
30 січня 2007 р. Судова палата в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі:
Головуючого - Полежая В.Д.
Суддів - Белінської І.М., Спірідонової Л.С.
при секретарі - Шевченко Н.П. розглянула
у  відкритому  судовому
Кіровограді  цивільну  справу
за апеляційною  скаргою
Гайворонської  районної  державної
адміністрації  на  рішення місцевого суду Ульяновського
району від 8 листопада 2006 р.
заслухавши доповідача, ОСОБА_1 та її представника, які заперечували проти доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -
ОСОБА_1у грудні 2005 р. звернулася в суд з позовом до Гайворонської районної державної адміністрації про
поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Зазначала, що працюючи на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 вона розпорядження голови Гайворонської державної адміністрації від 18 листопада 2005 р. № НОМЕР_1 на підставі листа управління охорони
здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації від 24.10.05 р. № НОМЕР_2 була звільнена з займаної посади за
систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків покладених трудовим договором за п.З ст. 40 КЗпП України.
Посилаючись на те, що розпорядження про її звільнення не відповідає вимогам
закону, оскільки вона сумлінно виконувала покладені
на неї обов'язки, просила позов задовольнити.
Рішенням суду ОСОБА_1 поновлена на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з
відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 14130 грн. 61 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового в зв'язку з неповним з'ясуванням дійсних
обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

З матеріалів справи видно, що позивачка, працюючи на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 розпорядженням голови
Гайворонської державної адміністрації від
18.11.05  р. № НОМЕР_1  була звільнена з

займаної посади за п.З ст. 40 КЗпП Україн - систематичне невиконання
працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього Трудовим договором.

Відповідно до п.23 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від
6 листопада 1992 п. № 9 (зі змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" за передбаченими п. З ст. 40 КЗпП підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинення після застосування до нього
дисциплінарного або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Ні в розпорядження про звільнення (а. с. 4), ні в листі управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації від 24.10.05 р. за № НОМЕР_2 як підстави звільнення (а.
с. 148), не
зазначено, який останній проступок на роботі і після застосування якого дисциплінарного або громадського стягнення стали
підставою для розірвання з ОСОБА_1
трудового договору і в чому конкретно проявилось систематичне невиконання без поважних причин обов'язків,
покладених на неї трудовим договором.

З врахуванням наведеного суд обгрунтовано прийшов до висновку, що
звільнення позивачки за п.З ст. 40 КЗпП не відповідає вимогам закону, а тому відповідно до
ст. 235
КЗпП правильно поновив її на попередню роботу
стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Суд може змінити формулювання причин звільнення з п.З ст. 40 на п.1 ст. 41 КЗпП у тому разі, коли в наказі (розпорядженні) зазначалося, що звільнення
проводиться за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (і воно було таким),
але це звільнення неправильно кваліфікувалось як
передбачене п.З ст. 40 КЗпП. В наказі про звільнення позивачки посилання на одноразове грубе порушення нею
трудових обов'язків відсутнє, а тому доводи апеляційної скарга про те, що
відповідачем була дана неправильна юридична кваліфікація і суд мав можливість змінити формулювання причин звільнення
позивачки з п.З ст. 40 на п.1 ст. 41 КЗпП не
можуть бути взяті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону.

Відмова у клопотанні про відкладення справи для укладення відповідачем
договору з іншим адвокатом відповідно до
вимог ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути підставою
для скасування правильного по суті рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 307-308,313-315,317,
319,322 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду Ульяновського району
від 8 листопада
2006 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двох місяців.