Справа № 2-1897-2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Гусинського М. О., при секретарі Поляцько О.Ю.,

за участю: представників позивача Слов'янської спеціальної школи-інтернату: Борисової А,В., Варушкіної Л.О.,

представників третіх осіб: органу опіки та піклування Рай-Олександрівської сільської ради Белоусової Г.І.; служби у справах неповнолітніх Слов'янської районної державної адміністрації Фоменко О.Г.,

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Слов'янську Донецької області цивільну справу за позовом Слов'янської спеціальної школи-інтернату до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Рай-Олександрівської сільської ради, служба у справах неповнолітніх Слов'янської районної державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення 500 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

29.03.2007 року до суду звернулася Слов'янська спеціальна школа-інтернат з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно путівки № 442 ГУОН до інтернату 01.09.2005р. була зарахована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. До цього вона виховувалася у сім'ї відповідачів, які удочерили її на підставі рішення суду від 31.05.2000 року. Але 07.12.2006 року Слов'янським міськрайонним судом за позовом відповідачів відповідно до ст. 238 СК України усиновлення ними дитини було скасовано. До удочеріння ОСОБА_3 була вихованкою Краматорського будинку дитини „Антошка", на час удочеріння адміністрація закладу не приховувала від відповідачів медичного діагнозу дівчинки. їм було відомо про затримку психоматичного та мовного розвитку дитини. Але після того, як дитина прожила у сім'ї 6,5 років батьки відмовилися від неї у зв'язку з її хворобою. Після повернення до дитячого будинку ОСОБА_3 залишилася без майна та житла. Просили стягнути з ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3. аліменти у розмірі 1/3 частини їх заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного року, а також 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої дитині.

Представники позивача Варушкіна Л.О. та Борисова А.В. у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та пояснили, що ОСОБА_3 була усиновлена відповідачами у віці 1 рік 2 місяці з дитячого будинку „Антошка" м. Краматорська. Відповідачи не могли не знати про її діагноз, оскільки медичні висновки про стан здоров'я дитини знаходяться у кожній особовій справі дитини та додаються як обов'язковий документ до органу опіки та піклування для вирішення питання про доцільність усиновлення даної дитини. Таким чином, відповідачам було достеменно відомо про стан здоров'я усиновлюваної ними дитини. Після повернення дитини до дитячого будинку вона має статус дитини, позбавленої батьківської опіки, у зв'язку з чим їй неможливо оформити соціальну допомогу та вона залишається після відмови батьків від неї без коштів к існуванню. Аліменти, які вони просять стягнути, будуть перераховуватись на рахунок дитини та будуть використовуватись для придбання у подальшому житла для неї. Просили стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 30% всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також моральну шкоду у сумі 500 грн. на користь ОСОБА_3, посилаючись при цьому на те, що моральна шкода завдана дитині ОСОБА_3. відмовою від неї відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно вони у 2000 році удочерили дівчинку з дитячого будинку, назвали її ОСОБА_3. При удочерінні вони не знали про діагноз дитини, у зв'язку з чим і відмовилися від неї. Про діагноз дитини вони дізналися через декілька років після усиновлення (удочеріння) дитини, коли у дитячому садку, куди вона ходила, проводилася перевірка, за наслідками якої та їм повідомили про психічні відхилення у усиновленої ними дитини. На протязі 6,5 років вони виховували дитину, витрачали на неї свої кошти, які не поверне зараз ніхто. Вони вже люди досить зрілого віку та побоювалися, що після їх смерті дитині ніде буде жити та

2

нікому доглядати, а її хвороба прогресувала, у зв'язку з чим її і повернули до дитячого будинку. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи ОСОБА_2, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Рай-Олександрівської сільської ради Білоусова Г.І. у судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування завжди стоїть на захисті прав дитини. Рішення просила винести на розсуд суду.

Представник третьої особи - Служби по справам неповнолітніх Слов'янської райдержадміністрації Фоменко К.Г. просила суд врахувати матеріальні та моральні сторони даного питання та винести відповідне рішення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Рішенням Слов'янського районного суду Донецької області від 31 травня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволено удочеріння неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (до удочеріння ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.) (а.с.3).

14 липня 1999 року зроблено запис у книзі записів актів громадянського стану про народження відділу реєстрації актів цивільного стану м. Костянтинівки Донецької області про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно якого батьком дитини вказаний ОСОБА_1, а матір'ю - ОСОБА_2 (а.с.2).

Згідно п.2 ч.1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення.

07 грудня 2006 року Слов'янським міськрайонним судом постановлено рішення про скасування усиновлення. З вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_1 подали заяву про скасування всиновлення на підставі ст.238 СК України у зв'язку з тим, що дитина страждає недоумством, психічним захворюванням. Представники зацікавлених осіб - виконкому Рай-Олександрівської сільської ради та Слов'янської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат вимоги подружжя ОСОБА_1 визнали повністю. Усиновлення скасоване на підставіп.2 ч.1 ст.238 СК України, на підставі того, що дитина страждає недоумкуватістю, психічним чи іншим тяжким захворюванням, яке не лікується, про що усиновитель не знав та не міг знати на час усиновлення..

З частини 3 статті 61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим рішення по цивільній справі при розгляді заяви ОСОБА_2., ОСОБА_1, за участю зацікавлених осіб - виконкому Рай-Олександрівської сільської ради, Слов'янської загальноосвітньої школи-інтернат про скасування всиновлення встановлено, що скасування усиновлення неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Костянтинівка Донецької області відбулося відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду від 07.12.2006 року на підставі п.2 ч.1 ст.238 СК України, тобто у зв'язку з тим, що дитина страждає недоумством, психічним захворюванням, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення.. Вказане рішення набрало законної сили та ніким не оспорювалося.

Діючим Сімейним кодексом України, а саме ч.6 ст.239 СК України дійсно передбачено стягнення аліментів при скасуванні усиновлення, але з підстави, зазначеної у пункті 1 частини першої статті 238 СК України, яка передбачає скасування усиновлення, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання. Інших підстав для стягнення аліментів при скасуванні усиновлення законодавець не передбачає.

Діючим цивільним, сімейним законодавством України не передбачено стягнення моральної шкоди на користь дитини у разі скасування усиновлення судом, відмови усиновлювачів від усиновлення тощо.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні

3

зобов'язань, які підпадають під дію Закону України „Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, у суду немає підстав для задоволення позовних вимог Слов'янської спеціальної школи-інтернат стосовно стягнення аліментів з відповідачів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, а також моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.238, 239 СК України, ст.ст. 5-8, 10-15, 61, 107, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами, внесеними Постановою ВС України № 5 від 25.05.2001р.), суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Слов'янської спеціальної школи-інтернату до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Рай-Олександрівської сільської ради, служба у справах неповнолітніх Слов'янської районної державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення 500 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

У зв'язку з тим, що позивач Слов'янська спеціальна школа-інтернат звільнена від оплати судових витрат, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Сторони мають право протягом десяти днів, починаючи з дня проголошення рішення, подати заяву про апеляційне оскарження рішення суду, а протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд, або у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.