Справа №
22-9574    Головуючий у 1 інстанції - Умнова О.В.
2007 рік                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
листопада 2007 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Ратнікової В.М.

суддів - Пікуль А.А.

- Семенюк Т.А.

при секретарі - Поліщук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від
27 вересня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної
прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Управління МВС
України у Вінницькій області, Державного казначейства України про відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які з"явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням* Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Міністерства
внутрішніх справ України, Управління МВС України у Вінницькій області,
Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського
районного суду м.Києва від 27 вересня 2007 року та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Зазначала, що суд 1-ї інстанції неповно з»ясував дійсні обставини справи,
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з»явились в
судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Позивачка
звернулася до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, Міністерства
внутрішніх справ України, Управління МВС України у Вінницькій області,
Державного казначейства України про відшкодування за рахунок коштів державного
бюджету моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб
Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області, Замостянської

районної
прокуратури м. Вінниці, Міністерства внутрішніх справ України, УМВС України у
Вінницькій області, Замостянського РВМ м. Вінниці, які полягають у неналежному
розгляді її заяв від 25.04.2000 року та від 09.07.2002 року по суті; порушень,
допущених при їх розгляді; неприйнятті належних процесуальних рішень та в
здійсненні неналежного нагляду за підлеглими підрозділами.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Міністерства
внутрішніх справ України, Управління МВС України у Вінницькій області,
Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди суд 1-ї
інстанції посилався на те, що за відсутності встановленої протиправності дій та
бездіяльності відповідачів або їх посадових осіб, факту заподіяння позивачці
шкоди такими діями чи бездіяльністю, причинно-наслідкового зв"язку між
ними, а також вини заподіювача, підстав для задоволення позовних вимог
останньої щодо відшкодування за рахунок коштів державного бюджету моральної
шкоди немає.

Колегія
суддів вважає, що такий висновок суду 1 -ї інстанції зроблений на підставі
повного та всебічного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі
відповідає вимогам закону.

Згідно
ст. 1173 ЦК України,
шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим
або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно
до ст. 1174 ЦК України
шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу
влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Для
настання відповідальності за ст..ст. 1173, 1174 ЦК України необхідність наявність та довененність трьох
складових: протиправність діяння, наявність шкоди та причинно-наслідковий
зв"язок між ними, а також вина заподіювача.

ОСОБА_1
відповідно до вимог ст.60 ЦПК України не надала суду доказів на підтвердження
встановленої протиправності дій та бездіяльності відповідачів або їх посадових
осіб, факту заподіяння позивачці шкоди такими діями чи бездіяльністю,
причинно-наслідкового зв"язку між ними, а також вини заподіювача, а тому,
колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції обгрунтовано відмовив ОСОБА_1 в
задоволенні її позовних до Генеральної прокуратури України, Міністерства
внутрішніх справ України, Управління МВС України у Вінницькій області,
Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди на підставі
ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Законним
та обгрунтованим також є висновк суду 1-ї інстанції про відсутність підстав для
стягнення з відповідачів на користь позивачки моральної шкоди на підставі ст. 116 ЦК України та
Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і
суду", оскільки право на відшкодування шкоди за правилами цієї статті та
Закону виникає в разі постановления
судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку, закриття
кримінальної справи органом попереднього слідства, а також у разі закриття
провадження у справі про адміністративне правопорушення. В даному випадку,
обов'язкових умов зазначених вище, необхідних для настання відповідальності за
вказаною статтею та відшкодування шкоди немає.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд 1-ї інстанції порушив вимоги
цивільно-процесуального законодавства України, оскільки не дослідив в судовому
засіданні та не взяв до уваги надані нею докази щодо неправомірності дій
посадових осіб відповідачів при розгляді її заяв є безпідставними, оскільки
ОСОБА_1 в даному
провадженні звернулась до суду з позовом до відповідачів про відшкодування їй
моральної шкоди завданої неправомірними діями, позовні вимоги щодо визнання
неправомірними дій посадових осіб відповідачів при розгляді звернень ОСОБА_1 не
були предметом даного судового розгляду, а тому суд підставно досліджував
надані сторонами доказами лише в межах позовних вимог. Крім того, позови щодо
визнання неправомірними дій чи бездіяльності суб»єктів власних повноважень
повинні розглядатись в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, а
не в порядку ЦПК України. Позивачка звернулась з таким адміністративним позовом
до Замостянського районного суду м. Вінниці, постановою цього суду від
6.07.2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено і дана постанова
оскаржується позивачкою в апеляційному порядку.

Рішення
суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.