РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03   липня      2007
року   колегія   судців
судової   палати   у
цивільних   справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Любобратцевої Н.І.

суддів   Чистякової Т.І.

Даніла Н.М.

при секретарі                Войциховській Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі- продажу недійсним, за апеляційними скаргами представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду
М.Сімферополя від 13 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання недійсним договору
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного 16 липня 2002року між нею як
продавцем та відповідачкою як покупцем. Договір засвідчений приватним
нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і
зареєстрований у реєстрі за № 3964. Позов мотивований тим, що позивачка вказану
угоду не укладала, від її імені по підробленому тимчасовому посвідченню договір
уклала невстановлена особа, обдуривши таким чином покупця.

В судовому засіданні представник позивачки позов
підтримав в повному обсязі.

Відповідачка та
її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що невстановлена
особа обдурила відповідачку з відома та згоди позивачки, оскільки мала в своєму розпорядженні справжні документи на
квартиру та тимчасове посвідчення особи ОСОБА_1. При відсутності даних
документів укладення договору іншою особою було б неможливим. Крім того,
відповідачка є сумлінним набувачем.

Рішенням
Центрального районного суду М.Сімферополя від 13 лютого 2007 року позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі- продажу недійсним задоволена.
Визнаний недійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 16
липня 2002року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2, засвідчений приватним
нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і
зареєстрований у реєстрі за № 3964. Квартира АДРЕСА_1 повернута у власність
ОСОБА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20800( двадцять тисяч вісімсот)
грн.

Не погодившись з
рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просив рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального права
та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Справа
№22-ц-3036 /2007 р. Головуючий в першій
інстанції, суддя -Тимошенко
К.Г.

-2-

ОСОБА_1 також
подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення суду скасувати
в частині стягнення з неї на користь відповідачки 20800грн. В апеляційній
скарзі посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та
невірне використання норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши
представника ОСОБА_1, ОСОБА_2та її представника, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову з
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі -
продажу від 15 серпня 1997року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

16 липня
2002року приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу
ОСОБА_4 був засвідчений і зареєстрований у реєстрі за № 3964 договір купівлі -
продажу спірної квартири між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2

27 вересня
2002року прокурором Київського району м. Сімферополя була порушена кримінальна
справа за ч.2 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_2 Досудовим слідством по
вказаній кримінальній справі встановлено, що спірну квартиру, яка
належитьОСОБА_1 у липні 2002року продала молода жінка, що працювала у неї
домробітницею. У цієї жінки був втрачений паспорт на ім'я ОСОБА_5. При продажі
квартири вказана жінка використала ксерокопію паспорта ОСОБА_1 та підроблене
тимчасове посвідчення особи на ім'я ОСОБА_1 Провадження по кримінальній справі
призупинено на підставі ст.206 п.3 КПК України до встановлення особи, що скоїла
злочин.

Відповідно до
п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний
кодекс України, який набирає чинності з 1 січня 2004року, застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Правовідносини,
що склалися між сторонами, виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом
України 2004року, отже вони мають регулюватися правилами Цивільного Кодексу
1963року.

Відповідно до
ст.57 Цивільного Кодексу 1963року угода, вчинена внаслідок обману, насильства,
загрози, зловмисної згоди представника однієї сторони з іншою стороною, а також угода, яку громадянин був
вимушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу
важких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за
позовом державної або суспільної організації.

При укладенні 16
липня 2002року договору купівлі - продажу спірної квартири покупець ОСОБА_2
була навмисно введена в оману продавцем, у ролі якого виступала не ОСОБА_1, а
інша, невстановлена слідством особа. При цьому було порушено право власності
ОСОБА_1

За таких обставин
висновки суду щодо обгрунтованості заявлених вимог відповідають обставинам
справи, але зроблені з неправильним застосуванням матеріального права, в
зв'язку з чим відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення позову.

Судом
встановлено, що спірна квартира отримана відповідачкою у власність за недійсним
договором купівлі - продажу, тому квартира підлягає поверненню власнику
-ОСОБА_1

Стаття 57
Цивільного Кодексу України 1963 року передбачає умисну форму вини, інша форма
вини не передбачає можливості покладення на особу цивільної відповідальності.

Матеріалами
справи не підтверджується наявність умисної вини позивачки  між
відповідачкою і невстановленою особою від імені позивачки. Крім

-3-

того, матеріалами   справи не
підтверджується   факт отримання
позивачкою будь - якої грошової
суми     за  угодою,
отже     відсутні  підстави
для   покладення   цивільної відповідальності на позивачку і
стягнення з неї вартості квартири.

На підставі ст.
88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню державне
мито в сумі 208грн та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду
справи в сумі 30 грн.

Виходячи з
наведеного та керуючись ст..
303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Центрального районного суду м.Сімферополя від 13 лютого 2007 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі- продажу недійсним. Визнати
недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 16 липня
2002року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2, засвідчений приватним
нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і
зареєстрований у реєстрі за № 3964. Квартиру АДРЕСА_1 повернути у власність
ОСОБА_1.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави державне мито в сумі 51грн та витрати на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Ухвалу
Центрального районного суду м.Сіферополя від 14.05.2004року скасувати, зняти
арешт з квартири АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.