Справа № 22-Ц-1095.                                                        Головуючий у 1-й інстанції - Волчка А.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5
квітня   2007  року
колегія  суддів  судової
палати  з   цивільних
справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-Юровської
Г.В.,

суддів-Суханової
Є.М., Яворського М.А.,

при
секретарі- Колесник
Н.1.,

розглянула матеріали з апеляційною скаргою відкритого
акціонерного товариства „Києво-Святошинська аптека № 5" на рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства
„Києво-Святошинська аптека № 5" про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 23 січня
2007 року було задоволено позов позивача. Стягнуто з відповідача на користь
позивача 61216 грн. 93 коп. заборгованості по зарплаті при звільненні та
затримку розрахунку при звільнені, 5000 гривень моральної шкоди, всього 66216
грн.93 коп. та стягнуто з відповідача на користь держави держмито в розмірі 663
грн.

Не погодившись з висновками, наведеними в рішенні суду,
апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов суд обґрунтовано визначив
правовідносини сторін, та застосував законодавство, яке їх регламентує та
прийняв рішення на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,
організації провадиться в день звільнення, Якщо працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня
після пред"явлення звільненним працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини
власника або уповноваженного ним органу належних звільненому працівникові сумм у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Було встановлено, що згідно наказу Київського обласного
аптечного управління № 44 від 24.02.1976 року позивач прийнятий на роботу на
посаду завідуючого ЦРА м.Боярка.

22.12.1995 року К-Святошинська аптека № 5
реорганізувалась в ВАТ „К-Святошинська аптека №5" м. Боярка свідоцтво про
реєстрацію № К1977857 від 22.12.1995 року. Відповідно протоколів загальних
зборів від 28.01.1997 року та від 26.03.2002 року позивач обраний головою
правління строком на 5-ть років з виконанням обов'язків завідуючого аптеки № 5.

Згідно наказу № 29 від 10.08.2005 року позивача було звільнено з роботи з
зазначеної посади за власним бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗпП України з
28.08.2005 року.

При
звільненні його з роботи з 28.08.2005 року згідно наказу № 29 від

10.08.2005 року відповідач не провів з
ним повний розрахунок, що суперечить ст. 116

КЗпП України.

З бухгалтерської довідки вбачається, що позивачу була нарахована
компенсація в сумі 9009 грн.

З вказаної суми відповідач сплатив йому лише 532 грн.97 коп. борг складає
8467 грн. 93 коп. Відповідач затримав останній розрахунок при звільнені та тому
зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку у відповідності зі ст. 117 КЗпП України.

Середній
заробіток перед звільненням складав 5671 грн., розрахунок проведено

07.06.2006  року та затримка  складає з
28.08.2005  року  по
вищевказану  дату;

заборгованість становить 9 місяців та 9 днів.

Заборгованість
складає 5971 грн.*9,9 мес+,93 грн.=61216,93.

Таким чином дана сума підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача відповідно до ст. 116,117 КЗпП України.

Апелянт, намагаючись спростувати висновки суду, наполягає
на тому, що його вини в тому, що позивач не вчасно отримав розрахунок немає, у
зв"язку з тим, що позивач не приходив на роботу, мав можливість самостійно
отримати розрахунок, так як був керівником організація та при звільненні не
призначив посадової особи, яка б мала повноваження видавати розрахунок.

З такою позицією апелянта не може погодитись колегія
суддів, бо вона спростовується матеріалами справи, зокрема, листом з
прокуратуру Києво-Святошинського району з якого вбачається, що тільки після
втручання правоохоронних органів позивачу була виплачена частина компенсації,
що свідчить про наявність вини відповідача.

Крім того, як встановлено, адміністрація аптеки не
заявляла до позивача позову та не видавала наказу про повернення надлишкових
виплачених сум.

Відповідно гі.20 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.12.1999 року №13 в разі не проведення розрахунку у зв"язку
з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному
обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача, або такого висновку дійде суд,
що розглядає справу.

Суд обрунтовано прийшов до висновку, що відповідач без
достатніх підстав зменшив суми виплат при звільнені та навмисно затримав
розрахунки та тому стягнув суму яка" була зазначена у бухгалтерській
довідці, за відрахуванням добровільно виплаченої суми 532,97 грн.

Позов позивача було заявлено не у зв"язку зі спором
про вчинення відрахування із заробітної плати, а за затримку розрахунку при
звільненні та сплати нарахованої компенсації, тому він і розглянутий у відповідності
до вимог ст. 117 КЗпП- України.

1770

3

Посилання відповідача на ст.
225,233 КпП України не заслуговує на увагу.

Відповідно до
ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів про грошові вимоги, крім
вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган який
розглядає спір має право ухвалити рішення про виплату працівникові належних сум
без обмеження будь-яким строком.

Згідно зазначеної статті було
стягнуто належну суму з відповідача.

Звільнення з роботи проводив
голова, вибраний товариством.

Суд правильно
визначив предмет спору, застосував законодавство, що регламентує правовідносини
сторін.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 305,312 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства „Києво-Святошинська аптека № 5"
відхилити.

Рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України.