Справа № 33ц-2844 кс 07
Головуючий у першій інстанції
Суддя-доповідач               Біляєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

06 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Круглікової К.С.
,  Лоленко
А.В.,  Біляєвої О.М. ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в місті Донецьку справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  3-і особи -
4 Київська державна нотаріальна контора,
ОСОБА_3,  - про визнання заповіту
недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м.  Києва від 05 червня 2001 року та ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 23
листопада 2001 року,

встановила:

В травні
1997 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання
недійсним заповіту та визнання за ним права власності на спадщину за законом.

В
обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся
ОСОБА_4  Після її смерті відкрилася
спадщина у вигляді частки жилого будинку АДРЕСА_1 та грошових вкладів.

Його
батько ОСОБА_5,  який був сином спадкодавця,  помер ІНФОРМАЦІЯ_2,  а він є інвалідом з дитинства,  тому має право на спадщину за законом.

Але 4-та
Київська державна нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом,  оскільки є
заповіт на ім'я ОСОБА_2

Вважає
заповіт недійсним,  оскільки він був
складений в реанімаційному відділенні Жовтневої лікарні,  де ОСОБА_4
перебувала на лікуванні з інфарктом та порушенням мозкового кровообігу
під дією наркотичних препаратів.

Просив
визнати заповіт на ім'я ОСОБА_2 недійсним та визнати за ним право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2 будинку та грошові клади.

Під час
розгляду справи позивач змінив позовні вимоги,
просив визнати на підставі
ст.  55 ЦК України 1963
року недійсним заповіт від імені ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом 07 жовтня 1996 року.

Рішенням
Подільського районного суду м.  Києва від
05 червня 2001 року,  залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду м.  Києва від
23 листопада 2001 року,  позов
задоволено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на неправильне застосування
норм матеріального права та порушення норм процесуального права,  в зв'язку з чим ставлять питання про
скасування судових рішеннь та передачу справи на новий розгляд суду першої
інстанції.

Колегія
суддів вважає,  що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Відсутні
передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Подільського районного суду м.  Києва від
05 червня 2001 року та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 23 листопада 2001 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та
оскарженню не підлягає.