РАЙОННИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
Справа №2-170/07 Кат. 17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

(повний текст)

30 березня 2007
року Ленінський районний суд М.Севастополя в складі:

головуючого
судді - Проценко О.І.

при секретарях -
Дерепаско Л.В., Приходько
К.С, Резніченко 0.0.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Севастополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1.
за дорученням, звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу за договором позики від 20 жовтня 2004 року, у судовому
засіданні, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача суму
основного боргу за договором позики у розмірі 25 250 грн. що є еквівалентом 5
000 доларів США, а також
суму 3% річних за користування грошима у розмірі 1182,96 грн., всього по
борговій розписці від 20.10.2004 року представник позивача просив стягнути з
відповідача суму у розмірі 26 432,96 грн., а також судові витрати, яки були
понесені при подачі позову до суду. Свої вимоги представник позивача мотивував
тим, що відповідно до умов договору позики, укладеному між позивачем і
відповідачем, строк повернення боргу по борговій розписці був оговорений 20
листопада 2004 року, однак до даного часу сума боргу відповідачем не повернута,
від повернення суми боргу відповідач відмовляється, тоді як укладений договір
позики є підставою виникнення у відповідача боргових зобов'язань перед
позивачем, на підставі чого він і просить стягнути з відповідача зазначену вище
суму.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не
визнали у повному обсязі, свої заперечення обґрунтовували тим, що дійсно
позивачем відповідачу під розписку була передана сума у розмірі 5 000 доларів
США, проте зазначені кошті були витрачені на виготовлення та установку
пластикових вікон у будинок, який намагався придбати позивач, про що був
складений відповідний акт, позивач погодився з цим і не мав ніяких претензій, а
тому вимоги позову є необгрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши
матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у
повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлене, що 20 жовтня 2004 року між ОСОБА_1. та
ОСОБА_2, які є сторонами у зазначеній справі, був укладений договір позики на
суму 5 000 доларів США, що є еквівалентом 25 250 грн. по курсу НБУ на день
розгляду справи у суді, яка була отримана відповідачем ОСОБА_2, що
підтверджується оригіналом розписки, який є в матеріалах справи(арк.с28).

Відповідно до ч.І ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі
або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що сума боргу відповідачем позивачу до
теперішнього часу не повернута, відомості про виконання прийнятих на себе
зобов'язань відповідач суду не надав, у зв'язку з чим, сума боргу у розмірі 25
250 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США
на час розгляду справи у суді, підлягає стягненню з відповідача в судовому
порядку.

Доводи відповідача та його представника відносно того, що фактично
зазначені кошті були витрачені на виготовлення пластикових вікон та дверей, які

були
установлені у будинку ОСОБА_3,
розташованому за адресоюАДРЕСА_1 у М.Севастополі, який позивач намагався
купувати, знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, також
підтверджуються Актом-прийомки (арк.с.70), проте ці обставини не звільняють
відповідача від взятих на себе грошових зобов'язань по поверненню отриманих
коштів, тому що, як вбачається з пояснень 3-ї особи ОСОБА_3, наданим у
судовому засіданні, угода купівлі-продажу його будинку з позивачем укладена не
була, уся сума, яку витратив відповідач на оплату виготовлення та установки
вікон та дверей у його будинок, була повернута ним відповідачу і на день
розгляду справу ніякої заборгованості він не має, а тому на думку суду у
відповідача немає ніяких законних підстав утримувати у себе кошті та не
виконувати зобов'язання щодо їх повернення.

За таких обставин, суд вважає що відмова відповідача повернути позивачу
кошті, отримані під розписку зі строком возврату
до 20 листопада 2004 року є неправомірною, а тому вважає за необхідне стягнути
з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 25 250 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу..., а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 3% річних від суми позики за прострочку невиконання зобовязань по
договору, оскільки зазначені вимоги відповідають чинному законодавству, таким
чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі
1182,96 грн.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального Кодексу України підлягають
стягненню з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним у зв'язку із
сплатою судового збору у розмірі 264,32 грн. та на користь державного бюджету
витрати на інформаційно технічне забезпечення у розмірі 30 грн.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 611,625, 1046, 1047,1048, 1049, 1050
Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 Цивільного
процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за
договором позики у розмірі 25 250 грн., три відсотки річних від простроченої
суми у розмірі 1 182,96 грн., суму судового збору у розмірі 264,32, всього
стягнути 26 697 (двадцять шість тисяч шістсот дев'яносто сім) грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне забезпечення судової
діяльності у розмірі 30 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
міста Севастополя через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.