Справа №2-17 2007 рік
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

06 лютого 2007 року                                                             Совєтський
районний суд

Автономної
Республіки Крим

у складі:          головуючого                                      - судді Кордика С.В.

при секретарі                                     - Голова А.С.

за участю представника

позивача                                            - ОСОБА_7

третіх осіб, які не заявляють самостійних
вимог щодо

предмет спору на стороні позивача     -
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Совєтський АР Крим цивільну справу за позовом Совєтської
селищної ради Совєтського району АР Крим до ОСОБА_1 про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач самовільно
зайняв земельну ділянку площею ЗО
квадратних метрів, яка розташована у АДРЕСА_1 на території господарської
зони Совєтської центральної районної лікарні.
При цьому, позивач зазначає, що ОСОБА_1 14 квітня 1982 року була виділена
земельна ділянка площею 24 м2 для забудови індивідуального гаража,
однак згодом було виявлено, що відповідач крім виділеної йому земельної ділянки
також самовільно зайняв частину прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1 площею ЗО м2 та огородив її
парканом. За самовільне зайняття земельної ділянки відповідач притягувався до
адміністративної відповідальності інспектором Дежземінспекціїї АР Крим ОСОБА_5,
а також Совєтським РВ ГУ МНС України в АР Крим за порушення правил
протипожежної безпеки. Однак, відповідач самовільно зайняту земельну ділянку не
звільнив і продовжує нею користуватися.

У судовому
засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві. Крім того пояснив, що земельна ділянка
по АДРЕСА_1 відповідачу не передавалася і таким чином він самовільно її зайняв.
При цьому зазначає, що земельну ділянку потрібно звільнити для наступної її
передачі у встановленому порядку групі громадян, які мешкають у будинку за
зазначеною адресою. Крім того, вказав, що
Совєтська селищна рада є належним позивачем у справі, оскільки спірна земельна ділянка
знаходиться у власності територіальної громади, а Центральна районна лікарня не
має державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, тому
вирішення цього спору не може стосуватися прав цієї юридичної особі та
заперечував проти залучення до участі у справи Центральної районної лікарні.

Треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача у
судовому засіданні пояснили, що на їх думку позовні вимоги є законними та
обґрунтованими, оскільки відповідач неправомірно зайняв земельну ділянку, яка
входить до складу прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 і повинна використовуватися у інтересах всіх осіб, які
проживають в зазначеному будинку. Вони вважають, що позбавлені
можливості здійснювати провіз вугілля та дров через спірну земельну ділянку, а
також вільно проходити через неї. Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що встановлений відповідачем паркан перешкоджає йому проїжджати
на транспортному засобі до власного гаража.

Відповідач у
судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що спірну земельну ділянку площею ЗО м2 він для власних потреб не
використовує. Зазначена земельна ділянка уявляє собою газон і відповідач лише
відновив паркан, якій був встановлений перед цим газоном безпосередньо після
забудівлі самого будинку. Наявність цього паркану не може порушувати будь-чиїх
прав, оскільки газон не призначений для проїзду чи приходу через нього, крім
того, проїзд через нього взагалі неможливий, оскільки у такому випадку
транспортний засіб буде проїжджати по отмостці будинку, що може її пошкодити.
Відповідач вважає, що своїми діями він не міг порушити чиїсь права, у тому
числі і права позивача та третіх осіб. Зазначає, що облаштував паркан не з
метою захоплення земельної ділянки, а лише для того, щоб унеможливити
затоптування газону, якій служить виключно
для естетичних цілей, а не для проходу чи проїзду через нього. Також зазначає, що
спірна земельна ділянка відноситься до господарської зони Совєтської
центральної районної лікарні, яка ніяких претензій з приводу встановлення
паркану не висловлює, при цьому зазначає, що
звернення Совєтської селищної ради до суду з позовом направлене лише на захист
уявних прав ОСОБА_3, який необгрунтовано вважає, що його право на
вільний проїзд через газон порушено.

Суд, заслухавши
осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали
справи, встановив:

відповідач
проживає у квартирі №2 чотирьохквартирного
будинку АДРЕСА_1
Совєтського району АР Крим, яка йому та членам його сім'ї була виділена у
власність на підставі розпорядження Совєтської центральної районної лікарні від
12 липня 1999 року №419. У зазначеному будинку в окремих приватизованих
квартирах також проживають ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, які по справі займають процесуальне становище третіх осіб без
самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Зазначений будинок знаходиться на балансі
Совєтської центральної районної лікарні АР Крим, що підтверджується
інвентарною карткою №150 обліку основних засобів (а.с. 69).

Відповідачу на
підставі рішення виконавчого комітету Совєтської селищної ради від 14 квітня
1982 року №44 була виділена земельна ділянка площею 24 м2 на
території господарської зони центральної районної лікарні для будівництва
індивідуального гаража (а.с. 12).

Спір про правомірність
будівництва цього гаража не заявлений. При цьому, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 також
огородив парканом земельну ділянку площею ЗО м2, що
перешкоджає ОСОБА_3 проїжджати до свого гаража через двір, а також перешкоджає
проходу через зазначену земельну ділянку і користування нею іншими особами, які
мешкають АДРЕСА_1. При цьому у судовому засіданні встановлено, що спірна
земельна ділянка взагалі не призначена для проїзду через неї на транспорті,
оскільки є газоном, що підтверджується схематичним планом домоволодіння,
складеним Джанкойським міжміськім бюро реєстрації та технічної інвентаризації
(а.с. 85). Крім того, судом у безспірному порядку встановлено, що проїзд через
зазначену земельну ділянку також неможливий з тих причин, що у разі проїзду транспорт буде проїжджати по отмостці
будинку, що може її порушити. Також судом встановлено, що ОСОБА_3
взагалі не має у власності транспортного засобу, що випливає з його пояснень, і таким чином наявність перед спірною
земельною ділянкою паркану не може порушити права ОСОБА_3, на що позивач
посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Судом
встановлено, що відповідач поставив паркан перед газоном, де ростуть квіти.
Таким чином немає підстав вважати, що відповідач самовільно зайняв спірну
земельну ділянку площею 30 м2, оскільки під самовільним зайняттям
слід розуміти використання особою земельної ділянки для задоволення якихось
власних потреб, забудови споруд, стоянки транспорту тощо. При цьому
судом встановлено, що спірна земельна ділянка не змінила свого цільового
призначення, оскільки уявляє собою газон, що узгоджується з схематичним планом
домоволодіння АДРЕСА_1 АР Крим
(а.с. 85). Крім того, з зазначеного плану та оціночного акту (а.с. 92)
вбачається, що паркан з металевою сітки на спірної земельної ділянки включений
да внутрішньодворових споруд та передбачений технічною документацією будинку. Сам відповідач у судовому засіданні пояснив, що
лише відремонтував раніше збудований паркан з тією метою, щоб
унеможливити випадки затоптування газону, при цьому земельну ділянку під
газоном для власних потреб він не використовує. Пояснення відповідача у тій
частині, що паркан перед газоном був і раніше, підтверджуються показами свідка
ОСОБА_6, який показав, що мешкає у смт. Совєтський з лютого 1990 року, при цьому
йому відомо, що напроти фасаду АДРЕСА_1 завжди знаходився паркан, для проїзду
газон ніколи не використовувався. Ані представник позивача, ані треті особи у
судовому засіданні не спростовували доводи відповідача про те, що спірна
земельна ділянка дійсно уявляє собою газон, який огороджений парканом.

У відповідності
до ст. З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод і інтересів. При цьому
відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що спірна земельна ділянка
знаходиться у власності територіальної громади смт. Совєтський і відповідач
своїми діями порушує права та інтереси інших осіб, при цьому в обґрунтування
зазначених доводів позивачем не надано доказів. Він лише посилається на те, що
повноваження щодо розпорядження усіма землями в межах населеного пункту у
відповідності до п.10 Перехідних положень Земельного кодексу України належать
відповідному органу місцевому самоврядуванню.
Однак зазначена норма має загальний характер і поширюється лише на випадки, коли
земельна ділянка не знаходиться у власності чи користуванні іншої особи. При
цьому, як вбачається з листа Совєтської селищної ради від 27 листопада 2006
року (а.с. 67) за Совєтської центральною районною лікарнею на підставі
статистичних даних значиться земельна ділянка площею 11,59 га у смт. Совєтський,
а згідно протоколу засідання погоджувальної комісії Совєтської селищної ради
від 22 липня 2005 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 входить до господарської
зони Совєтської центральної районної лікарні (а.с.13). Зазначені докази
узгоджуються з положеннями ст.42 Земельного кодексу України, згідно якої
земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та
прибудинкові території надаються у постійне користування установам, які
здійснюють управління цими будинками, а також з п.З Правил користування
приміщеннями та прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. №572, згідно якого за власником житлового
будинку закріплюється прибудинкова територія. В даному випадку
АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Совєтської центральної лікарні, яка здійснює
управління ним, а також відповідно до зазначених нормативно-правових актів,
управління відповідною прибудинковою територією, заміри якої проводилися 01
вересня 2005 року Джанкойським міжміськім бюро реєстрації та технічної інвентаризації (а.с. 85-86). При таких обставинах
суд вважає, що компетенція Совєтської селищної ради не буде поширюватися
на управління прибудинкової території АДРЕСА_1, оскільки це буде суперечити ч.5 ст. 48 Закону України
"Про власність", згідно якої положення щодо захисту права власності
поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на
праві повного господарського відання, оперативного управління. Таким чином
відповідач своїми діями не міг порушити законні права позивача - Совєтської
селищної ради Совєтського району АРК, якій вважає, що він є належним позивачем
по справі.

Покази
свідкаОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 самовільно використовував земельну ділянку не
можуть бути покладені в основу рішення, оскільки зазначений свідок пояснив, що
він дійшов висновку про порушення вимог земельного законодавства з боку
відповідача з тих підстав, що останній не міг надати правовстановлюючих
документів на спірну земельну ділянку. Однак у судовому засіданні об'єктивно
встановлено, що відповідач не використовував спірну земельну ділянку для
власних потреб та не змінював її цільове призначення, при цьому лише відновив
наявний паркан. З зазначених підстав не могуть бути покладені в основу рішення
постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки. Крім того, з
показів зазначеного свідка вбачається, що й інші жильці будинку АДРЕСА_1, які займають процесуальне положення третіх осіб у цій
цивільній справі, також не мають правовстановлюючих документів на
зайняті ними земельні ділянки і відносно них також були складені протоколи про
адміністративне правопорушення. Таким чином, права третіх осіб на вільний
проїзд к їх
гаражам та господарським будівлям не могли бути порушені відповідачем ще й з
тих підстав, що вони користуються зазначеними об'єктами без відповідних
правових підстав.

Наданий
представником позивача лист Совєтського РВ ГУ МНС України в АР Крим, з якого вбачається, що ОСОБА_1
допустив загромадження під'їзду кам'яним парканом, металічною огорожею, не може
бути прийнятий до уваги судом, оскільки у судовому засіданні об'єктивно
встановлено що на місці паркана проїзду ніколи не була, він загороджує газон,
який не призначений для проїзду к
житловому будинку. Зазначені у цьому листі відомості про те, що відповідач
допустив на лестничної клітці жилого будинку збереження вугілля та інвентарю не
мають відношення до предмету спору.

Аналізуючи
досліджені у судовому засіданні докази і пояснення осіб, які беруть участь у
справі, суд вважає, що діями відповідача не могли бути порушені права позивача
чи третіх осіб, оскільки використання ним
спірної земельної ділянки виключно у власних цілях не знайшло свого підтвердження.
Крім того, ані позивач, а не треті особи не надали суду доказів на підтвердження
того, що спірна земельна ділянка належить саме ним. З цих підстав наявність
паркану на спірної земельної ділянці не може свідчити про порушення їх прав. У
зв'язку з викладеним суд доходе висновку, що підстави для задоволення позову
відсутні.

У відповідності
зі ст.88 ЦПК України держмито по справі необхідно віднести на рахунок держави,
оскільки позивач звільнений від його сплати. Разом з цим суд, враховуючи що
позивач є бюджетною установою, вважає за можливе у відповідності зі ст.82 ч.1,
ч.3 ЦПК України звільнити його від сплати витрат на інформаційне-технічне
забезпечення розгляду судової справи.

На підставі
ст.ст.42, 212 Земельного
кодексу України, п.3 "Правил користування приміщеннями та прибудинковими територіями", затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. №572, керуючись ст.ст.
З, 5, 10, 11, 57, 82 ч.3, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні
позову Совєтської селищної ради Совєтського району АР Крим до ОСОБА_1 про
звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 30 квадратних
метрів, яка розташована у АДРЕСА_1
-відмовити.

Звільнити Совєтську селищну раду АР Крим від сплати
витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду судової справи.

Рішення суду
може бути оскаржене до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим шляхом
подачі апеляційної скарги через Совєтський районний суд Автономної Республіки
Крим протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яка
може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. При
цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через Совєтський
районний суд АР Крим, при цьому копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення набуває
чинності після закінчення десятиденного строку, передбаченого для подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
заяву про апеляційне оскарження не було подано, та двадцятиденного
строку для подання апеляційної скарги, який вираховується з дня подачі заяви
про апеляційне оскарження.