Справам 2-129/07/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02
квітня 2007 р.                                                                                                                  м.
Харків

Київський
районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого
- судді                                     Садовського
К.С.

при
секретарі -                                              Альбощій
Ж.В., Калініченко Т.Г.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міської
клінічної багатопрофільної лікарні № 25, третя особа ОСОБА_2  про скасування наказів, поновленні на роботі
і стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2005 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом, в якому просить
скасувати наказ № 59-К від 26.04.2005 року і наказ № 69-К від 09.06.2005 року,
поновити його на роботі і стягнути з відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 892 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював в Міській клінічній
багатопрофільній лікарні № 25 (далі МКБЛ № 25) ургентним хірургом протягом 20
років, має загальний стаж роботи 26 років, по спеціальності (хірургія) працював
26 років, має вищу кваліфікаційну категорію та наукову степінь доктора медичних
наук. На час його звільнення був атестований як хірург вищої кваліфікаційної
категорії. Наказом головного лікаря МКБЛ № 25 ОСОБА_2 № 69-К від 09.06.2005
року він був звільнений з роботи по п.2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із
виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої
кваліфікації. Вказує, що підставою для його звільнення стали ускладнення у
вигляді неспроможності швів кукси дванадцятипалої кишки хворого ОСОБА_3., яке
розвилось після проведеної ним операції. Своє звільнення вважає незаконним,
оскільки його невідповідність виконуваній роботі встановив головний лікар МКМЛ
№ 25 ОСОБА_2 особисто, на переатестацію він не направлявся. При виконанні
операції хворому ОСОБА_3. його дії повністю відповідали рекомендаціям, викладеним
в монографіях по хірургії, а тяжкі наслідки є причиною несвоєчасності виконаної
операції, допущеної не з його вини, що обумовило великий об'єм крововтрати і
послідуючу низку тяжких патофізіологічних змін в організмі ОСОБА_3. Щодо
догани, накладеної на нього наказом № 59-К від 26.04.2005 року, позивач вважає
його незаконним, оскільки виклик консультанта ОСОБА_4 був викликаний
необхідністю пов'язаною з погіршенням стану здоров'я хворої, яка не була
оглянута консультантом, що є необхідним при гострій кишковій непрохідності.
Після прибуття доцента ОСОБА_4 до лікарні він доповів йому про стан хворої і
поводився з ним коректно.

В
судовому засіданні позивач свої вимоги уточнив в частині стягнення середнього
заробітку за липень в сумі 918 грн. та за 15 днів серпня в сумі 450 грн.,
пояснивши суду, що-ним був прооперований хворий ОСОБА_3. з приводу гострої
виразкової кровотечі. На початку операції завідуючий хірургічним відділенням
ОСОБА_5. запросив консультанта ОСОБА_4, який дав свої рекомендації з приводу проведення
операції. Після чого завідуючий відділенням та консультант залишили лікарню.
Під час проведення операції він особисто прийняв рішення змінити її хід. Шсля
проведення операції хворому ОСОБА_3. були виявлені ускладнення у вигляді
неспроможності швів кукси дванадцятипалої кишки, що стало причиною повторною
операції - релапаратомії, що в свою чергу, стало підставою для проведення
службового розслідування, в ході якого було отримано висновки трьох комісій.
Вважає, що висновки суперечать один одному та не беруть до уваги несвоєчасність
надання хірургічної допомоги хворому ОСОБА_3. Так, хворому ОСОБА_3. не була
своєчасно виконана ендогастродуоденофіброскопія; хворий ОСОБА_3. протягом доби
не був оглянутий

завідуючим відділенням ОСОБА_5.; доц.
ОСОБА_6, який є куратором палати інтенсивної терапії і палати № 37 де
лікувався хворий ОСОБА_3., жодного разу не дивися хворого до першої операції та
фактично санкціонував перевід хворого до ізолятору, що і стало причиною
запізненої діагностики повторної кровотечі і несвоєчасно проведеної операції.
Крім того, в висновках комісій ігнорується принципово важливий фактор, що сам
по собі міг стати причиною неспроможності швів кукси дванадцятипалої кишки - це
помилкове збільшення тиску в куксі дванадцятипалої кишки, яке було допущене на
стадії раннього післяопераційного періоду діями анестезіологічної служби при
неправильному введенні харчової суміші ентерального зондового харчування -
замість призначеного для цього зонду, суміш уводилася в зонд, призначений для
зниження тиску в куксі дванадцятипалої кишки. Розвиток після операції гострого
панкреатиту, також міг бути самостійною причиною неспроможності швів, що також
ігнорується комісіями. Висновки комісій про ятрогенне пошкодження стінок
холедоху, що було виявлено під час повторної операції, не грунтуються на
фактах, оскільки такі факти взагалі не були встановлені. Рекомендації
консультанта ОСОБА_4. не є обов'язковими для оперуючого хірурга. Крім того,
вказує на те, що був звільнений у період відпустки.

Представник відповідача Лисий С.Н. та третя особа ОСОБА_2 проти позову
заперечують з тих підстав, що висновками лікарських комісій, які розглядали
причини виниклих ускладнень у хворого ОСОБА_3. після операції, проведеної
ОСОБА_1., був встановлений недостатній досвід позивача в хірургічному лікуванні
ускладнених гастродуоденальних виразок. Це дало підстави адміністрації МКБЛ №
25 для звільнення ОСОБА_1. Судово-медичну експертизу історії хвороби вважають
необ'єктивною, оскільки експертами не була надана оцінка висновкам комісій, які
є в матеріалах цивільної справи, та не спростували їх. Крім того, вважає, що
позивачем була порушена посадова інструкція, оскільки ОСОБА_1. не було
враховано рекомендації консультанта ОСОБА_4. Звільнення позивача було проведено
з дотриманням норм законодавства про працю.

Суд, вислухавши пояснення сторін та третьої особи, допитавши свідкш,
дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1. підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно наказу № 97-к від 12.08.1985 р. ОСОБА_1. був прийнятий на посаду
ургентного хірурга в МКБЛ № 25 /а.с. 38/.

Наказом № 69-к від 09.06.2005 року по МКБЛ № 25 лікар-хірург ОСОБА_1. був
звільнений 09.06.2005 р.
у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої
кваліфікації (п.2 ст. 40 КЗпП України) /а.с. 36/.

Підставою для звільнення ОСОБА_1. стали ускладнення у вигляді
неспроможності швів кукси дванадцятипалої кишки, ятрогенне пошкодження холедоху
та перитоніт, що виникли після проведення позивачем операції хворому ОСОБА_3. з
приводу виразкової хвороби, ускладненої шлунково-кишковою кровотечею.

Вимоги ч.І ст. 43 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1. були дотримані, про
що свідчить витяг з протоколу засідання профспілкового комітету № 5 від
29.04.2005 року /а.с. 34/.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 р. „Про практику розгляду судами трудових
спорш" при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП, суд може
визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить,
що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок
недостатньої кваліфікації працівник не може належно виконувати покладених на
нього трудових обов'язкш.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви батька хворого
ОСОБА_3. /а.с. 120/ адміністрацією МКБЛ № 25 проводилась перевірка дій хірурга
ОСОБА_1., в ході якої отримані висновки трьох лікарських комісій /а.с. 78-85/.
Згідно з першими двома висновками /а.с. 75-82/ встановлено, що ускладнення у
хворого ОСОБА_3. у вигляді неспроможності швів кукси дванадцятипалої кишки та
ятрогенного пошкодження холедоху, обумовлене недостатнім досвідом ОСОБА_1. в
хірургічному лікуванні ускладнених гастродуоденальних виразок.

В
третьому висновку зазначено, що хірург ОСОБА_1. порушив посадову шструкцію
лікаря-хірурга проіїтнорувавши рекомендації консультанта ОСОБА_4. та обрав
неадекватний об'єм оперативного утручання.
Кукса дванадцятипалої кишки оброблена з

технічними
погрішностями, що призвело до ранньої неспроможності і необхідності в повторній
операції. Під час'операції був пошкоджений спільний жовчний протік, що не було
встановлено хірургом ОСОБА_1. Враховуючи виконану резекцію пшунку, сумнів
викликає і необхідність у встановленні 2-х дренажів через гастростому, тим
більше що останні не були марковані.

В ході розгляду даної цивільної справи суд дійшов до висновку, що
вищезазначені лікарські висновки є неповними і суперечливими.

Так, головний хірург ОУОЗ ОСОБА_7, що очолював третю комісію і був
допитаний судом в якості свідка, заявив, що дії інших лікарів, які проводили
лікувально-діагностичні заходи хворому ОСОБА_3., комісія не аналізувала, так як
це прерогатива головного лікаря МКБЛ № 25. Зі змісту висновків інших комісій
вбачається, що це також не було предметом їх аналізу.

Проте з висновку експертизи № 243 від 27.07.2006 р. /а.с.
188 - 211/, що була призначена судом, вбачається, що лікарями МКБЛ № 25
ОСОБА_8., ОСОБА_9. та ОСОБА_5. були не виконані вказівки Наказу № 226 МЗ
України від 27.07.1998 р. ( в частині виконання фіброгастродуоденоскопі'ї,
екстреної операції, невідкладної операції), що потягло несвоєчасне надання
хірургічної допомоги хворому ОСОБА_3. Несвоєчасність ( внаслідок дій лікарів
ОСОБА_8., ОСОБА_9. та ОСОБА_5. ) виконання операції, проведеної лікарем
ОСОБА_1. збільшила вірогідність післяопераційних ускладнень, а саме
неспроможності кукси дванадцятипалої кишки у хворого ОСОБА_3. /а.с. 207/.

Крім того, в висновках лікарських комісій не проаналізований випадок
збільшення тиску в дванадцятипалій кишки у хворого ОСОБА_3.

Допитаний в судовому засіданні як свідок лікар-анастезіолог ОСОБА_10.,
пояснював, що на першу-другу добу після операції, що була виконана ОСОБА_1.,
перебіг післяопераційного періоду відповідало строкам і об'єму операції, що
стало підставою для колегіального рішення про початок ентерального харчування.
Свідок ОСОБА_10 пояснював, що на початку харчування хворого ОСОБА_3. він не
перевіряв маркування зондів та не звірів фактичний стан зондів з записами в
історії хвороби. Після введення харчової суміші не в той зонд у хворого
ОСОБА_3. розвилась різка біль, після чого введення було припинено.

Згідно висновку експертизи № 243 від 27.07.2006 р. /а.с. 210/ вбачається,
що помилкове введення харчової суміші в куксу дванадцятипалої кишки хворого
ОСОБА_3., внаслідок чого тиск в куксі збільшився (замість необхідного його
зниження), в даному конкретному випадку могло бути самостійною причиною
неспроможності швів кукси дванадцятипалої кишки.

Більше того, експертами виявлені і інші фактори (
загальний тяжкий стан хворого, анемія та гіпопротеінемія, гострий панкреатит,
грубі морфологічні зміни тканин виразкового генезу, застосування застарілих
технологій кишкового шву), які кожен окремо або у поєднанні могли бути причиною
неспроможності швів кукси дванадцятипалої кишки.

Висновки третьої лікарської комісії щодо технічних
погрішностей при ушиванні кукси дванадцятипалої кишки не підтверджені а ні
висновками інших комісій, а ні висновком експертизи /а.с. 208/, а ні даними
історії хвороби.

Як зазначалось вище однією з підстав звільнення позивача стало ятрогенне
пошкодження холедоху хворого ОСОБА_3., що зазначено в висновках лікарських
комісій. Але, в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6. погодились, що
однією з причин дефекту стінці холедоха міг бути холедоходуоденальний свищ або
гострий панкреатит; що не існує ознак, які б дозволили під час релапаратомії в
даному конкретному випадку' віддиференціювати причини дефекту в стінці холедоха
- механічне діяння або запально-деструктивний процес. Свідки погодились, що в
даному випадку могли мати місце зміни нормальних анатомічних співвідносин в
зоні виразкового процесу.

Ці
пояснення свідків співпадають з висновками експертів /а.с. 209/, які зазначили,
що на підставі досліджень, які описані та знаходяться в історії хвороби № 1843,
достовірно стверджувати, що у хворого ОСОБА_3. був холедоходуоденальний свищ не
можна, але, не можна стверджувати і навпаки. Під час повторної операції, що
була виконана проф. ОСОБА_11.,
не можна було достовірно визначити, що є причиною дефекту стінки спільного
жовчного протоку - механічна дія або запально-деструктивний процес.
Патофізіологічно холедоходуоденальний свищ та гостре запалення підшлункової
залози кожен самостійно або у поєднанні могли, в цьому випадку, стати причиною
дефекту в стінці холедоха. На підставі

опису патології, що був зроблений в протоколі операції, виконаної ОСОБА_1.,
та гістологічному висновку, є підстави стверджувати, що в даному випадку мала
місце зміна нормальної анатомії панкреатичного відділу холедоха обумовлене
виразковою хворобою.

Відповідно до п. 7 Розділу II посадової Інструкції лікаря-хірурга вищої кваліфікаційної
категорії, лікар-хірург визначає показання до госпіталізації за профілем
захворювання, тактику медикаментозного та оперативного лікування з урахуванням
рекомендацій консультантів, стану хворого, необхідності передопераційної
підготовки.

В судовому засіданні встановлено, що перед проведенням операції хворому
ОСОБА_3. завідуючий хірургічним відділенням ОСОБА_5. запросив консультанта
доцента ОСОБА_4., який рекомендував хірургу ОСОБА_1. провести органозберігаючу
операцію ( січення виразки з пілоропластикою та вагатомією).

Відповідно до п.2 Розділу III посадової Інструкції лікаря-хірурга вищої
кваліфікаційної категорії, лікар-хірург має право вносити обґрунтовані корективи
в лікувально-діагностичний процес, виходячи з особливого стану хворого й
матеріально-технічних можливостей.

Як встановлено під час операції хірург ОСОБА_1. виконав інший вид операції
-двосторонню стволову вагатомію, антрумектомію по Гофмейстеру-сйнстереру на
висоті кровотечі, гастростомію по Вітцелю, дренування черевної порожнини.

В висновках двох лікарських комісій зазначено, що вибір об'єму хірургічного
втручання є прерогативою оперуючого хірурга. Висновок третьої комісії
суперечить першим двом і визначає, що ОСОБА_1. проігнорував рекомендації
консультанта, чим порушив посадову інструкцію лікаря-хірурга.

Під час судового засідання свідки, члени вищеназваних лікарських комісій,
підтвердили, що хірург має право вибору операції.

Згідно з висновками експертів /а.с. 208/ стандарти ( закордонних країни,
українські, у тому числі, що визначені Наказом № 226 МЗ України від 27.07.1998
року, харківської школи) надання хірургічної допомоги при гострих кровотечах
виразкового генезу містять перелік операцій серед яких виділяють ту, якої
надається перевага, що підходить для більшості ситуацій. В усіх документах, у
тому числі рішеннях XX з'їзду хірургів України (2002 р.) з питання хірургічного
лікування виразкової хвороби, підкреслюється, що універсальної операції не має
- для більшості ситуацій не означає для всіх ситуацій. Операція, що виконана
ОСОБА_1. та її елементи входять до переліку операцій, що виконуються при
гострих кровотечах, обумовлених хронічними виразками дванадцятипалої кишки. З
іншого боку, в стандартах відсутні однозначні критерії для вибору той чи іншої
операції ( принаймні вони не визначені наказом № 225 МЗ України від 27.07.1998
року ). Остаточний вибір операції є прерогативою оперуючого хірургу. В даному
конкретному випадку найбільш прийнятними варіанти ( прошивання судини, січення
виразки з вагатомією, антрумектомія з вагатомією) містять об'єктивну
необхідність прошивання тканин або їх січення в зоні ложа виразки на фоні
аномальної анатомічної особливості пацієнта, у зв'язку з чим у відношенні потенційної
можливості травми холедоха достатньо близькі, січення виразки і антрумектомія
рівнозначні, так як містять однаковий оперативний прийом - січення виразки, а
відрізняються тільки об'ємом видалених тканин та варіантами завершення
операції. При всіх названих операціях можлива неспроможність швів, що накладені
на стінку кишки. Ускладнення, що виникли (неспроможність кукси дванадцятипалої
кишки та дефект стінки спільного жовчного протоку) не є специфічними для
виконаної операції (антрумектомія з вагатомією) та могли мати місце і при
альтернативних операціях (прошивання судини у виразці, прошивання виразки,
січення виразки з вагатомією). Таким чином, в даному конкретному випадку
техніка і об'єм операції, що виконані ОСОБА_1., є обгрунтованими.

Таким чином, дії ОСОБА_1. при виконанні операції хворому ОСОБА_3.
знаходились у відповідності із посадовою інструкцією та з прийнятими в Україні
стандартами надання хірургічної допомоги, затверджений Наказом МОЗ України №
226 від 27.07.1998 р. „Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих
стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної
допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України та
Тимчасових стандартів обсягів діагностичних досліджень, лікувальних заходів та
критерії якості лікування дітей".

Відповідно
до Розділу VII посадової Інструкції лікаря-хірурга вищої кваліфікаційної
категорії лікар-хірург повинен мати вищу освіту за напрямом підготовки
„Медицина", спеціальністю „Лікувальна справа", спеціалізацію „Хірургія",
проходити курси підвищення

кваліфікації, мати сертифікат лікаря-спеціаліста та посвідчення про
присвоєння кваліфікаційної категорії за цією спеціальністю, мати стаж роботи
понад 10 років.

В судовому засіданні встановлено, що на час звільнення ОСОБА_1. він
повністю відповідав вищенаведеним вимогам, про що свідчить копія диплому
лікаря, посвідчення про проходження курсів, атестаційного посвідчення хірурга
вищої категорії. Крім того, ОСОБА_1. атестований Вищою атестаційною комісією
України ж доктор медичних наук за фахом хірургія у 2005 році /а.с. 115-118/. З
копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1. мав хірургічний стаж понад 20
років /а.с. 6-7/.

Відповідачем не надано відомостей щодо інших випадків, які на його думку,
свідчать про недостатню кваліфікацію позивача.

При такому положенні, враховуючи суперечливість висновків лікарських
комісій один одному, та їх суперечливість поясненням членів цих комісій, які
були допитані судом, а також беручи до уваги висновок експертизи № 243 від
27.07.2006 p.,
що встановив відсутність прямого причинного зв'язку між діями ОСОБА_1. та
наслідками у вигляді ускладнень у хворого ОСОБА_3., та зважаючи на дані про
особу позивача, суд вважає звільнення хірурга ОСОБА_1. незаконним і поновлює
його на роботі.

Доводи представника відповідача про наявність непрямого причинного зв'язку
є припущеннями, які не можуть бути покладені в основу рішення, у зв'язку із чим
суд їх відхиляє.

Крім того, в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача про
те, що він був звільнений у період відпустки.

Так, згідно наказу № 62-К від 04.05.2005 року /а.с. 122/ ОСОБА_1. була
надана відпустка з 01.05.2005 р. по 03.06.2005 рік.

З листка непрацездатності на ім'я ОСОБА_1. /а.с. 121/ вбачається, що
ОСОБА_1. в період відпустки знаходився на лікуванні у стаціонарі з 29 квітня
2005 року по 06 травня 2005 року, тобто 6 днів відпустки.

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України „Про відпустки" № 504/96-ВР
від 15.11.1996 p.,
щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в
разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому
порядку.

Таким чином, відпустка ОСОБА_1. повинна бути продовжена до 09.06.2005 року
включно.

Звільнений ОСОБА_1. був 09.06.2005 року, тобто у період знаходження у
відпустці, що суперечить положенням ч.З ст. 40 КЗпП України і є самостійною
підставою для скасування наказу № 69-К від 09.06.2005 р.

Посилання представника на ст. З Закону України „Про відпустки" №
504/96-ВР від 15.11.1996 p.,
суд вважає необгрунтованим, оскільки ця норма передбачає, що у разі
звільнення працівнику за його бажанням повинна бути надана невикористана
відпустка і в цьому разі датою звільнення є останній день відпустки. У випадку
із звільненням лікаря ОСОБА_1. йому була надана щорічна відпустка, при цьому
рішення про звільнення ще прийняте не було, а сам позивач не подавав письмових
заяв щодо надання йому невикористаної частини відпустки у разі звільнення.

Наказом № 59-К від 26.04.2005 року /а.с. 37/ на лікаря-хірурга ОСОБА_1.
головним лікарем МКБЛ № 25 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани
за порушення п.11 розділу 2 посадової інструкції лікаря-хірурга вищої категорії
( дотримання принципів медичної деонтології).

Як зазначено в наказі, підставою для накладення цього дисциплінарного
стягнення стало те, що 14.04.2005 року відповідальний хірург ОСОБА_1. без
особливої необхідності викликав на консультацію у вечірній час доцента кафедри
хірургії ОСОБА_4. та категорично відмовився надати хвору на консультацію та
повідомити динаміку протікання захворювання, відомості про лікування, що
проводиться.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення правомірності
накладення дисциплінарного стягнення покладений в даному випадку на
відповідача.

З копії
пояснення хірурга ОСОБА_1. від 25.04.2005 року /а.с. 123/ вбачається, що виклик
доцента ОСОБА_4. був викликаний погіршенням стану хворої з діагнозом кишкова
непрохідність.  Конфлікт з ОСОБА_4.  виник на підставі незадоволення

останнього з приводу його виклику, хоча за графіком консультувати повинен
був він. Як зазначає позивач він поводився з консультантом ОСОБА_4. коректно.

З свого боку відповідач не надав жодного доказу, які б спростували
пояснення позивача. Крім того, з самого наказу не зрозуміло в чому виявилось
порушення принципів медичної деонтології.

Відповідно до ч.З ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник
або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і
попередню роботу працівника.

На думку суду, головний лікар МКБЛ № 25 при накладенні дисциплінарного
стягнення на позивача не врахував тяжкість наслідків суперечки, що виникла між
ОСОБА_1. та ОСОБА_4., та обставини за яких вона виникла. Крім того, хірург
ОСОБА_1. раніше дисциплінарним стягненням не піддавався.

З урахування
наведеного наказ № 59-К від 26.04.2005 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст.ї 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених сторонами вимог.

На цієї підставі вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1377 грн. за
час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові
витрати від оплати яких позивач звільнений, а саме - судовий збір в сумі 51
грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи
в сумі ЗО грн.

Керуючись ст.ст. 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 40, 231, 233, 235 КЗпП
України, п.1 ст. 11 Закону України „Про відпустки" № 504/96-ВР від
15.11.1996 р., суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1. до Міської клінічної багатопрофільної лікарні № 25
задовольнити повністю.

Скасувати накази № 59-К від 26.04.2005 р. і № 69-К від 09.06.2005 р. по
Міської клінічної багатопрофільної лікарні № 25

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-хірурга в Міській клінічній
багатопрофільній лікарні № 25 з 10 червня 2005 року.

Стягнути з Міської клінічної багатопрофільної лікарні № 25 на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1377 /одна тисяча
триста сімдесят сім/ грн.

Допустити
негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1.

Стягнути з Міської клінічної багатопрофільної лікарні № 25 на користь
держави судовий збір в сумі 51 /п'ятдесят одна/ грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30
/тридцять/ грн.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через районний суд
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з дня
проголошення рішення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення, з подачею
її копії до апеляційного суду.