АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-1218                                  Головуючий
2007р.                                                             Бобрович
Суддя-доповідач Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007р.                                                                 м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Мануйлова Ю.С., Гончара О.С.

при секретарі:
Тахтаул О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_1про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 року ОСОБА_2. звернувся в
суд із позовом до ОСОБА_1. про стягнення боргу, посилаючись на те, що за
письмовою розпискою від 21.11.2005
року відповідач забов"язався повернути на його вимогу суму боргу,
еквівалентну 1200 доларам США. Не зважаючи на
отриману у травні 2006 року
письмову вимогу щодо повернення боргу, від виконання зобов"язання
ухиляється.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_2. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 суму боргу у
розмірі 6120 гр., 3% річних від
простроченої суми боргу у розмірі 76
гр.50 коп., 63 гр. 43 коп. судового
збору та ЗО гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та
направити справу на новий розгляд.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів'вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1047
ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує встановлений законом

2

розмір
неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,
укладання договору позики між ОСОБА_2. та ОСОБА_1. підтверджується письмовою
розпискою останнього від 21.11.2005
року, оригінал якої було; оглянуто у судовому засіданні і факт написання
якої відповідач не'оспорював.

Відповідно до змісту розписки(ах.6), ОСОБА_2. передав у борг
ОСОБА_1 6120 гр., що
складає еквівалент 1200 доларам США, строк повернення
позики визначений моментом її вимоги позичальником.

За вимогами ч.1 ст. 1049
ЦК та ч.1 ст. 1050 ЦК України,
якщо строк повернення позики визначений моментом пред"явлення вимоги,
позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня
пред"явлення позикодавцем вимоги про це. Якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову відповідно до ст. 625 ЦК України, отже з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2. про стягнення з
відповідача, як боржника, 6120
гр. боргу та 76 гр.50
коп. від простроченої суми, суд виходив з того, що, не зважаючи на письмову
вимогу позичальника про повернення позики(а.с.4,5), ОСОБА_1. зобов"язання
щодо повернення суми боргу не виконав.

Вказаний висновок є обгрунтованим, оскільки
підтверджується матеріалами справи.

Доводи відповідача проте, що він перебував з позивачем у трудових
відносинах, а тому сума боргу вважається повернутою, оскільки ОСОБА_2. утримував її із
його щомісячного заробітку, будь-якими доказами, у тому числі письмовими, не
підтверджуються, тому суд обґрунтовано не прийняв їй до уваги, враховуючи
положення ст. 218 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при розгляді справи суд не
врахував, що у 2004 році,
тобто ще до укладання договору від 21.11.2005
року, сам ОСОБА_1., а також його фактична дружина ОСОБА_3., з якою він
проживає однією сім"єю, передавали ОСОБА_3.
певні грошові суми, які вони мають намір стягнути з того у судовому
порядку, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо
характеру спірних правовідносин по даній справі, а постановлене рішення не
перешкоджає зазначеним особам реалізувати свої права на звернення до суду за
захистом порушених прав та інтересів.

Ухвалене по справі рішення відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, є по суті правильним. Наведені ж в апеляційній скарзі
доводи підстав для його скасування не надають.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
відхилити, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2007 року по даній
справі, -залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
Проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили.