У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

7  лютого 2007 року                                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Патрюка М.В.,

суддів:                                Лященко Н.П.,           Прокопчука Ю.В..,

Панталієнка П.В.,    Пшонки М.П.,
-

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2003 року ОСОБА_1 пред'явив
у суді позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що з вини відповідачки,
яка проживає поверхом вище, 21 травня 2003 року мало місце залиття його
квартири, у результаті чого завдана матеріальна шкода в сумі 1721 грн. 28 коп.,
оскільки квартира потребує ремонту, та моральна шкода , яку він оцінює в 2000
грн.

З підстав ст.ст. 440, 440-1 ЦК
України (1963 року) просив задовольнити позов.

Рішенням Євпаторійського міського
суду від 24 жовтня 2003 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 1721 грн. 28 коп. матеріальної та 1000 грн.
моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 10 лютого 2004 року вищезазначене рішення суду в частині
стягнення матеріальної шкоди скасовано, а справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті - рішення залишено без
зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати судові рішення в частині стягнення з неї моральної шкоди, а справу в
цій частині направити також на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України
суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Скасовуючи рішення районного суду,
апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції допущено порушення норм
матеріального та процесуального права, що перешкоджає суду апеляційної
інстанції дослідити нові докази й обставини, які не були предметом дослідження
суду, а тому справа підлягає направленню на новий розгляд.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він
ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права.

Підстави для скасування рішення суду в апеляційному порядку та передачі
справи на новий розгляд були визначені ст. 307 ЦПК України (1963 року), який
діяв на час розгляду справи, проте таких підстав  в ухвалі апеляційного суду не наведено.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України (1963 року) неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, визначено
як підставу для скасування рішення і ухвалення нового рішення судом апеляційної
інстанції.

За таких обставин  колегія суддів
вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом,
тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню в повному обсязі, оскільки питання відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої в зв'язку із залиттям квартири, взаємопов'язані між
собою. Від правильного вирішення спору в частині відшкодування матеріальної
шкоди залежить і вирішення його в частині відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 10 лютого 2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд у
суд апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

Н.П.Лященко

П.В.Панталієнко   Ю.В.Прокопчук  М.П.Пшонка