У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Головуючого

Гнатенка А.В.,

Суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,
Григор'євої Л.І., Косенка В.Й.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського басейнового управління водних
ресурсів про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и л а :

Позивачка
звернулася до суду із зазначеним
позовом про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
посилаючись на те, що в період роботи в Держводінспекції Крима Мінводгоспа УРСР
вона в 1979 році відбуваючи  у
відрядження переходила вулицю і випадково
потрапила у ДТП. У 1996 році їй в зв'язку з цим встановлена 3 група
інвалідності із втратою  професійної
працездатності  на 50% та просила
стягнути на її користь заподіяну  шкоду.

Рішенням Київського
місцевого  суду  м. Сімферополя від  12 вересня 2001 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто на користь позивачки  одноразову
допомогу в розмірі 7568 грн. 25 коп., заборгованість по  заробітній платі за час втрати  працездатності до 1 вересня 2001 року,
моральну шкоду 1500 грн. та щомісячну доплату до заробітної плати з 1 вересня
2001 року  по 100 грн. 91 коп., а також
на користь держави державне  мито в сумі
124 грн.74 коп.

Ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
14 серпня 2002 року рішення Київського
місцевого  суду  м. Сімферополя від 12 вересня 2001 року
залишено без змін.

У касаційній
скарзі Дніпровського басейнового управління водних ресурсів ставиться питання
про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції, в зв'язку з
порушенням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна  скарга підлягає
задоволенню за таких  підстав.

Згідно  положень ст. 456 ЦК УРСР,
що  діяла
у  період  ушкодження
здоров'я позивачкою, ст. 1197 ЦК України для покладення обов'язку про
відшкодування шкоди, завданої  каліцтвом
на  особу,  яка
повинна нести  цю  відповідальність необхідна наявність : а ) протиправність
поведінки цієї  особи; б) настання шкоди;
в) причинного зв'язку між  двома першими
елементами;            г) вина  завдача
шкоди.

Постановою про відмову в
порушенні  кримінальної  справи
від  15 червня 1979 року (а.с.
10), рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя від 15 вересня 1997 року (а.с.62-65), рішенням судів,
що  оскаржуються встановлено, що
позивачка направляючись у відрядження в
порушення п. п. 19 та 55 Правил дорожнього  руху
в  невстановленому місці та на
заборонений червоний сигнал світлофора перебігала вулицю Кірова у м.  Сімферополь, внаслідок чого було здійснено
наїзд на неї автомобілем Газ-21 “Волга” державний номер НОМЕР_1, який належав
Сімферопольському міськвиконкому під керуванням водія  ОСОБА_2.

У чому є протиправна поведінка підприємства в якому працювала  позивачка та вина  цього підприємства у  завданні
шкоди позивачці суди висновків не навели.

Висновки  судів  про те,
що згідно ст. 153 КЗпП України
підприємство зобов'язано було
забезпечити безпечні умови праці, чого
зроблено не  було є
непереконливими та суперечать обставинам
справи.

Посилання судів на Положення про розслідування та облік нещасних  випадків, професійних захворювань і аварій на
підприємстві, установі і організації, затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України від 10
серпня 1993 року № 623, де зазначено, що перебування працівника у  відрядженні пов'язано з виконанням  трудових
обов'язків, а тому  нещасний  випадок пов'язаний з виробництвом є хибним.
За змістом цієї норми  підприємство з
яким працівник уклав трудовий договір несе
відповідальність за положеннями
ст.  456 ЦКУРСР при  умові настання нещасного  випадку на підприємстві, куди був відряджений
працівник, чого у даному випадку не було. Шкода позивачці завдана за зазначених
обставин, встановлена особа, яка завдала шкоду. З яких підстав за шкоду,
завдану іншою особою має
відповідати  підприємство чи  зазначенй Фонд  суди переконливих висновків  не навели.

Посилання судів на положення ч. 2 ст.32 ЦПК
України, 1963 року, що  діяла
у  період розгляду справи є хибними.
Рішенням Київського районного суду
м.  Сімферополя від  15
вересня  1997 року  встановлені
факти при яких позивачка
отримала  травму  і
ці  факти не оспорюються.

Оскільки судами неправильно застосовані норми матеріального та  процесуального  права погодитися з  ухваленими рішеннями судів не  можна,
вони підлягають скасуванню, а справа направленню  на
новий  розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпровського басейнового управління
водних ресурсів задовольнити.

Рішення Київського
місцевого  суду  м. Сімферополя від 12 вересня          2001 року та ухвалу апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 14 серпня 2002 року скасувати, а справу направити
на  новий
розгляд до суду  першої  інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                                   А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                            М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

Л.І.
Григор'єва

В.
Й. Косенко