УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
березня 2007р.                                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої               Вакарук В.М.,

суддів                                                                        Пнівчук
О.В., Бідочко Н.П.

секретаря                                                                  Пилипчук
Н.

з участю:                                                                   представника
апелянта: ОСОБА_13.

відповідачів:                                                             ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.

представника                                                           ОСОБА_1.,
ОСОБА_5. - ОСОБА_8.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Івано-Франківської міської ради, виконкому Івано-Франківської
міської ради, Івано-Франківського міського управління земельних ресурсів про
визнання недійсним п.9 договору купівлі-продажу квартири від 22.10.02р.,
рішення МВК №85 від 25.02.03р. в частині передачі в спільну сумісну власність,
земельної ділянки пл.0,05га сім'ї ОСОБА_2та Державного акту про право власності
на цю землю від 19.03.03р., договору купівлі-продажу землі від 22.03.03р.,
Державного акту на право власності на землю від 7.02.05р. на ім'я ОСОБА_4. та
за позовом ОСОБА_4. до ОСОБА_5, ОСОБА_1.; ОСОБА_6про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири від 7.12.2007р., договору дарування цієї
квартири, визнання недійсною доручення від 29.11.2004р. та до Управління
Міністерства Внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання
неправомірними дій структурного підрозділу Івано-Франківського відділу міліції
про прийняття заяви про видачу нового паспорту на ім'я ОСОБА_4. взамін
втраченого, визнання неправомірними дій по видачі паспорта та зобов'язання його
анулювання, -

встановила:

Представник
ОСОБА_4. подала апеляційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду
від 2.02.2007р., яким задоволено позов ОСОБА_1., визнано недійсним п.9 договору
купівлі-продажу квартири від 22.10.02р., укладеного між ОСОБА_2., ОСОБА_3. та
ОСОБА_4., рішення МВК №85 від 25.02.03р. в частині передачі у спільну сумісну
власність земельної ділянки пл.0,0568га по вул.АДРЕСА_1ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,
Державний акт про право власності на землю на їх ім'я, договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 22.03.03р. між ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_7., яка діяла
по дорученню від імені ОСОБА_4., Державний акт на право власності на землю на
ім'я ОСОБА_4.

Справа №
22-ц-404/2007р.                                   Головуючий
у 1 інстанції Горейко М.Д.

Категорія
12                                                            Доповідач
Вакарук В.М.

2

Зобов'язано ОСОБА_2., ОСОБА_3. повернути
ОСОБА_4. кошти за землю згідно договору в сумі 13.250грн.

Позов ОСОБА_4. задоволити частково.

Визнано
недійсною довіреність від 29.11.2004р., посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_9. від імені
ОСОБА_4. на ім'я ОСОБА_6. про продаж квартири.

Визнано
неправомірними дії Івано-Франківського міського відділу міліції - структурного
підрозділу УМВС України в Івано-Франківській області про прийняття заяви про
видачу нового паспорта на ім'я ОСОБА_4. взамін втраченого, видачу нового
паспорта та зобов"язано його анулювання.

В решті вимог
ОСОБА_4. відмовлено.

В
апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_4. зазначає, що суд дав
невірну оцінку зібраним доказам, а висновок суду не відповідає фактичним
обставинам справи. Не зазначив суд які права ОСОБА_1. були порушені під час
оформлення договору купівлі-продажу квартири від 22.10.02р., який не був
стороною при оформленні цього договору. Необґрунтованим є висновок суду про те,
що апелянтка не вправі витребувати у добросовісного набувача своє майно,
оскільки згідно вимог ст.388 ЦК, враховуючи те, що квартира вибула з її
володіння не з її волі, вона вправі її повернути. При цьому суд не врахував, що
зі своїм сином ОСОБА_6. вона перебуває у неприязних стосунках, а виїхавши за
кордон не передавала йому ключів від своєї квартири, який шахрайським шляхом
оформив від її імені новий паспорт, доручення та відчужив її відповідачам.

З цих
підстав просила рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1.
і в частині відмовлення в задоволенні її вимог, постановити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_1. в задоволенні його вимог та повністю задоволити її вимоги.

В
апеляційній інстанції представник апелянтки вимоги підтримала з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачі
вимоги заперечили, вважають, що суд постановив обґрунтоване рішення.

Представник
МВК, міської ради, міського управління земельних ресурсів, УМВС України в
Івано-Франківській області, в суд не з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про день та час розгляду справи.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив з того, що спірну
квартиру ОСОБА_4. передала на зберігання своєму сину - ОСОБА_6., який в
подальшому її відчужив добросовісному набувачу, від якого у відповідності до
вимог ст. 388 ЦК України
витребування цієї квартири не допускається. При цьому ОСОБА_4. не позбавлена
права щодо звернення в суд з позовом до останнього про відшкодування завданих
їй збитків.

Вислухавши
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Судом
встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири №АДРЕСА_1, укладеного
22.10.02р. між ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_4., остання стала її власником.

7.12.2004р.
син ОСОБА_4. - ОСОБА_6., від її імені по дорученню відчужив спірну квартиру
згідно договору купівлі-продажу гр. ОСОБА_8., яка згідно договору-дарування від
30.12.04р. подарувала її своєму батькові ОСОБА_1.

За
змістом ст.330 ЦК України,
якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо відповідно до чинного законодавства
майно не може бути витребуване у нього, тобто тільки у випадках, зазначених в
ст.388 ЦК України.

Судом
встановлено, що за придбання спірної квартири ОСОБА_8. сплатила ОСОБА_6.
грошову суму про відсутність у ОСОБА_6. належних повноважень на продаж спірного
житла вона не знала і не могла знати, оскільки відчуження квартири
проводилось  згідно  доручення
від  імені  ОСОБА_4.,
нотаріально  посвідчене  у

3

встановленому
порядку, яке не викликало ніякого сумніву, а про продаж квартири дізналися із
оголошення в газеті та за допомогою місцевих агентств по нерухомості.

Досліджуючи
питання щодо вибуття спірної квартири з володіння ОСОБА_4. за її волею, чи без
її волі, суд обґрунтовано посилається на здобуті докази, зокрема пояснення
свідків ОСОБА_11. та ОСОБА_10., про те, що син ОСОБА_4. - ОСОБА_6поселився
проживати у спірну квартиру зі згоди своєї матері, яка передала йому ключі і в
даній квартирі він проживав та проводив ремонтні роботи. Інших доказів, крім
пояснень рідної сестри ОСОБА_4. - ОСОБА_12., яка це заперечувала, відповідачами
не пред'явлено.

За таких
обставин суд прийшов до правильного висновку про те, що спірна квартира вибула
з володіння ОСОБА_4. за її волі, оскільки була передана на зберігання її сину -
ОСОБА_6., який
вступив у володіння і користування нею і в подальшому її продав добросовісному
набувачу, то відповідно до вимог ст.388 ЦК
України витребування майна в такому випадку не допускається. З цих підстав
не заслуговують на увагу посилання представника апелянта на те, що згідно
постанови прокурора м. Івано-Франківська від 27.07.05р. порушено кримінальну
справу за фактом вчинення шахрайства щодо ОСОБА_4. її сином ОСОБА_6., оскільки
даний факт не є юридичною підставою для визнання незаконності договору про
відчуження квартири. Крім цього, ОСОБА_4. не позбавлена права на звернення в
суд з позовом до ОСОБА_6., який здійснив незаконний продаж майна, про
відшкодування завданих їй збитків.

Таким
чином, ОСОБА_5., будучи добросовісним набувачем спірної квартири, і відповідно
до вимог ст.48 ЗУ „Про власність"
вправі була розпорядитися своєю власністю на власний розсуд та подарувати її
своєму батьку - ОСОБА_1.

З цих
підстав суд прийшов до правильного висновку про необґрунтованість позовних
вимог ОСОБА_4. в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири
та дарування, які на час нотаріального посвідчення, відповідно до вимог ст. 657
ЦК України,
проходили реєстрацію в Єдиному державному реєстрі і всі документи визнані
такими, що відповідали вимогам чинного законодавства.

Що ж
стосується питання, пов'язаного з приватизацією і продажем земельної ділянки,
пл.0.0568га, на якій розташований одноквартирний будинок, то суд прийшов до правильного
висновку про те, що відповідачам ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на час відчуження
ОСОБА_4. 22.10.2002р. спірної квартири зазначена земельна ділянка не надавалася
у встановленому законом порядку, вони не були ні власниками, ні її орендарями,
а тому відповідно до вимог земельного законодавства не вправі були в п.9
договору купівлі-продажу спірної квартири брати на себе зобов'язання щодо
приватизації землі та продажу її ОСОБА_4. Крім того, перехід права власності на
житло до ОСОБА_4. позбавляв юридичного права сім'ї ОСОБА_2на приватизацію
спірної земельної ділянки та суперечив вимогам ст.120 ЗК України. Тому суд
обґрунтовано визнав п.9 даної угоди недійсним.

Із
врахуванням наведених мотивів, суд обґрунтовано визнав недійсними рішення МВК
№85 від 25.02.03р. в частині передачі у спільну сумісну власність спірної
земельної ділянки сім'ї ОСОБА_2та виданий на їх ім'я Державний акт про право
власності на землю від 19.03.02р., оскільки дана земельна ділянка знаходиться
під будинком і призначена для його обслуговування, який ними був відчужений
ОСОБА_4. ще 22.10.2002р.

Таким
чином, суд прийшов до правильного висновку про те, що в порушення вимог ст.40,
116 ЗК України, сім'я ОСОБА_2незаконно одержала Державний акт про право
власності на спірну землю, а тому обґрунтовано визнав з цих підстав недійсним
договір купівлі-продажу цієї землі, укладений між ними і ОСОБА_4.

З огляду
на викладене, суд обґрунтовано також задовольнив вимогу про визнання недійсним
Державного акту про право власності на землю, виданого ОСОБА_4. 7.02.2005р.
(а.с.148), після того, як згідно договорів купівлі-продажу та дарування
власником одноквартирного будинку став ОСОБА_1.

4

За таких обставин рішення
суду постановлено з
дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_4 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського
суду від 2.02.07р. залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.