МІСЬКИЙ СУД
Справа
№ 2-4249
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 листопаду 2007 року        Ялтинський міський суд Автономної

Республіки
Крим у складі: головуючої судді Земляної Г.В., при секретарі

Копистько
О.М., з участю адвокатаОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому

засіданні
в залі суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Перша Ялтинська

державна
нотаріальна контора про визнання договору дарування квартири

недійсним,

в
с т а н о в и в:

ПозивачкаОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати недійсним договір дарування
квартириАДРЕСА_1, укладений між ними 20 грудня
2005

року
в Першій Ялтинській державній нотаріальній конторі під реєстровим № 6-1578.

Вимоги мотивовані тим, що вона вважала,
була впевнена і мала намір 30

грудня
2005 року укласти зі своєю онукою (відповідачкою у справі) договір

довічного
утримання, а не договір дарування квартири, оскільки вона важко хвора

людина,
погано чує і зовсім нічого не бачить, проживає одна, за нею не  було

кому
доглядати. Відповідачка пообіцяла надавати їй постійний догляд. Після

укладання
договору  відповідачка якийсь час
доглядала за нею, приходила до неї,

а
потім перестала надавати допомогу, посилаючись на стан свого здоров'я.

Відповідачка
до неї жити не переходила, позивачка самостійно сплачувала

комунальні
витрати. Весь цей час за нею доглядають сусіди і інші родичі,

допомагають
по господарству, ходять у магазин, за ліками і т.п.. Позивачка

дізналася  про те, що нею укладений договір дарування
квартири тільки коли вона

звернулася
за субсидіями і їй інспектор роз'яснив, що вона не має право на

субсидію,
так як подарувала свою квартиру.

Відповідачка ОСОБА_2із позовом не згідна,
вважає укладений

договір
дарування законним, так як позивачка сама попросила її укласти із нею

угоду
і передати їй квартиру. Позивачка знала, що вона подарувала їй квартиру.

Вони  дійсно допомагала позивачці і домовилися із
позивачкою, що та буде

проживати
в своїй квартирі, а вона обіцяла позивачці надавати їй догляд і

піклування.
Однак вона , тяжко захворіла, тривалий час перебувала в лікарні, у

зв'язку
із чим перестала надавати систематично допомогу позивачці. З початку

2007
року позивачка перестала пускати її у квартиру. Також заперечує проти

позову,
так як позивачка людина похилого віку і у випадку розірвання угоди може

залишитися
зовсім без житла.

Представник третьої особи Першої
Ялтинської державної нотаріальної

контори
в судове засідання не з'явився, просить розглянути справу в його

відсутність,
покладається на розсуд суду.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши
матеріали справи, суд прийшов до

висновку,
що позов підлягає задоволенню по наступних підставах:

У силу ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, -
зміст правочину не може

суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також

моральним
засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути

вільним
і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на

реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі ч.1 ст. 215 ЦК України, -
підставою недійсності правочину є

недодержання
в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які

встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 229 ЦК України передбачає
правові наслідки правочину,

який
вчинено під впливом помилки, а саме: якщо, особа, яка вчинила правочин,

помилилася
щодо обставин, які мають істотне значення, такий право чин може бути

визнаний
судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину,

прав
та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно

знижують
її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Помилка
щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків,

встановлених
законом.

У судовому засіданні встановлено, що на
підставі свідоцтва про право

власності
на житло № с/101-П від 15 липня 1999 року, виданного Ялтинською

міською
радою, свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 березня 2005

року,
виданого першою Ялтинською державною нотаріальною конторою,  договору

обміну
частки квартири від 14 жовтня 2005 року, посвідченого нотаріусом першої

Ялтинської
державної нотаріальної контори позивачка була власницею двукімнатної

квартири
АДРЕСА_1(арк..спр.44-62).

Згідно із пояснень сторін, відповідачка є
онукою позивачки. Згідно із

даних
паспорту і пояснень сторін  відповідачка
постійно проживає в АДРЕСА_2

Судом встановлено, що із 2001 року
позивачка перенесла стенакордію,

атеросклероз
венечних артерій  аорти, гіпертонізію,
ішемічний діскуляторну

атеросклеротічну
енцефалопатію,  із 2003 року страждає на
вторичну пленчату

катаракту,
що підтверджується медичними документами. (арк.спр.64-107,126).

Згідно пояснень сторін, відповідачка
будучі родичкою позивачки

періодично
відвідувала позивачку,  надавала
позивачці допомогу по господарству

і
обіцяла після укладення угоди надавати допомогу позивачці.

Як пояснила судуОСОБА_1, оскільки вона знаходилася
в похилому

віці,
перенесла інсульт, погано бачить і погано чує без стороннього догляду і

матеріальної
допомоги не могла жити, то вона вирішила, що укладе офіційно зі

своєю
онукою договір довічного утримання і буде впевнена, що онука  її догляне.

Однак, судом встановлено, що 20 грудня
2005 року між позивачкою і

відповідачкою
був укладений безоплатний договір дарування квартири, а не

договір
довічного утримання.

Суд вважає, що даний договір повинний бути
визнаний недійсним по

наступних
підставах:

У судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження та обставина, що

даний
договір бажали укласти обидва учасника угоди. Воля позивачки і її

внутрішнє
переконання припускали укладання договору довічного утримання,

оскільки
тільки таким договором вона могла допомогти собі в існуванні за

допомогою
іншої особи, тому що самостійно в силу віку і цілого ряду захворювань

вона
жити не могла.

До укладання договору онука здійснювала
догляд і допомагала бабці, , що

не
заперечує сама відповідачка.

Крім того, поведінка відповідачки також
указує на те, що вона не

виконувала
умови договору дарування квартири. Відповідачка в спірну квартиру не

вселилася,
не зареєструвалася в ній, не оплачувала за квартиру ні квартплату,

ні
комунальні послуги, договори з обслуговуючими організаціями на себе не

оформляла.
Позивачка ж із квартири не виписувалася(арк..спр.16,17), не

виселялася,
продовжувала жити, як і жила раніш, розпоряджалася цілком квартирою

і
усім своїм майном, що знаходилося в квартирі, проводила оплату комунальних

послуг(арк..спр.20-37).

Таким чином, суд вважає, що взаємини між
позивачкою і відповідачкою і

поводження
відповідачки до укладення  угоди, стан
здоров'я самої позивачки

створили
умови для того, щоб позивачка, цілком довіривши онуці, прийшовши до

нотаріуса,
мала помилкову уяву про те, що вона підписує не той договір, який

вона
хотіла укласти.

Ця помилка позивачки, на думку суду, має
для неї істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 11 Постанови «Про

судову
практику по справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978

року
(з наступними змінами), під помилкою також варто розуміти таке неправильне

сприйняття
стороною суб'єкта, предмета або інших важливих умов угоди, що

вплинуло
на її волевиявлення і через відсутність якої по обставинах справи

можна
вважати, що угода не була укладеною.

Те, що позивачка помилялася у важливих
умовах угоди підтверджується

також
показаннями свідків - ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, яки

пояснили
суду, що позивачка розповідала їм, що онука перестала виконувати умови

їхнього
договору, перестала доглядати за нею, перестала приходити, у зв'язку з

чим,
вона вирішила розірвати з нею договір довічного утримання та укласти з

кимсь,
хто буде за нею доглядати. Позивачці суть укладеною нею угоди був роз'

яснений
інспектором, коли вона звернулася із заявоб про надання пільг на

початку
2007 року.      Свідки також підтвердили,
що позивачка має потребу в

постійному
догляді, який протягом останнього часу здійснюють сусіди і інша

родичка
позивачки.

Суд також вважає, що договір дарування,
який заперечується, не

відповідає
і моральним принципам нашого суспільства, коли стара хвора і

безпомічна
людина позбавляється цілком своєї власності, місця проживання і

залишається
без сторонньої допомоги.

Доводи відповідачки, що вона має
намір проживати у спірній

квартирі,
так як не має упорядкованого житла і надавати допомогу позивачці, суд

не
може взяти до уваги, так як  до надання
до суду позивної заявити вона не

проживала
у спірній квартири.

Суд також не може прийняти до
уваги пояснення свідків, які

допитані
по клопотанню відповідача - ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які

пояснили,
що вони знають, що позивачка подарувала квартиру онуці, так як їм по

суті
укладеного договору дарування нічого не відомо.

При таких обставинах вимоги
позивачки ОСОБА_1 про

визнання
недійсного договору дарування від 20 грудня 2005 року між нею і

ОСОБА_2
підлягають задоволенню.

Так як відповідачка є інвалідом
другої групи судові витрати

віднести
за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК

України,
ст. ст. 203, 215, 216, 229 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсною угоду - договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 20 грудня 2005

року
в Першої Ялтинської державної нотаріальної конторі під реєстровим № 6-1578

між
дарувальником ОСОБА_1 та обдарованою ОСОБА_2.

Сторони
повернути в первісне положення, визнав за ОСОБА_1

право
власності на квартиру квартириАДРЕСА_1

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду

АРК
через Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст.

294-296
Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя

Г.В.Земляна

ЯЛТИНСЬКИЙ
МІСЬКИЙ СУД

АВТОНОМНОЇ
РЕСПУБЛІКИ КРИМ

Справа
№ 2-4249

2007
рік

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(вступна
та резулятивна частини)

20 листопаду 2007 року        Ялтинський міський суд Автономної

Республіки
Крим у складі: головуючої судді Земляної Г.В., при секретарі

Копистько
О.М., з участю адвокатаОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому

засіданні
в залі суду в м. Ялті цивільну справу за позовом Бояркіної Антоніни

Михайлівни
до Махоткіної Наталії Миколаївні, третя особа Перша Ялтинська

державна
нотаріальна контора про визнання договору дарування квартири

недійсним,

в
с т а н о в и в:

Зважаючи на складність  у викладені повного тексту рішення суду,

пов'язаного
з потребую  в обгрунтованні доводів
сторін, на що може бути

витраченим
значний час , суд уважає на необхідне проголосити його вступну та

резолютивну
частин.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,

ст.
ст. 203, 215, 216, 229 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсною угоду - договір
дарування квартири № 11(одинадцять) у

будинку
№ 47(сорок сім) по вул. Свердлова в м. Ялті, укладений 20 грудня 2005

року
в Першої Ялтинської державної нотаріальної конторі під реєстровим № 6-1578

між
дарувальником ОСОБА_1 та обдарованою Махоткіною

Наталією
Миколаївною.

Сторони
повернути в первісне положення, визнав за ОСОБА_1

право
власності на квартиру квартири № 11(одинадцять) у будинку № 47(сорок сім)

по
вул. Свердлова в м. Ялті.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду

АРК
через Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст.

294-296
Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя

Г.В.Земляна