У Х В А Л А

Іменем  України

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,      Балюка М.І.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) “Ексельсіор”, третя особа -
ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від                     21 лютого 2007 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від                            15 травня 2007
року,

встановила:

У жовтні 2006 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що працювала закрійницею ЗАТ
“Ексельсіор”, є учасником товариства з належною їй часткою у статутному фонді.
Зазначала, що наказом від 23 серпня 2006 року № 36 її було звільнено на
підставі                    ч. 3 ст. 40
КЗпП України в зв'язку з систематичним порушенням нею трудової дисципліни.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, вчиненим керівником ЗАТ
“Ексельсіор” з особистих мотивів, а викладені в наказі підстави її звільнення -
неправдивими, просила поновити її на роботі на посаді закрійника, стягнути
заробітну плату за час вимушеного прогулу та                       10 тис. грн. моральної
шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від                                   21 лютого
2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду                  м. Києва від 15 травня 2007
року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Деснянського районного суду
м. Києва від                     21
лютого 2007 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від                            15 травня 2007 року
та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи вбачається, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права
та передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для їх обов'язкового скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від                                    21 лютого
2007 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від                            15 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І. Балюк