Справа №2-2177/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2007
року Солом»янський районний суд м. Києва

у складі
головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі -
Богуславець І.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в у місті Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини А2784, треті особи
: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з Міністерства Оборони
України 1000000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги
мотивує тим, що 18.01.2005 року при розгрузці бойової техніки на території
Миколаївського річного порту «Октябрський», внаслідок недбалих дій
військовослужбовців військовій частині №А2784 загинув її син ОСОБА_5.

За результатами
розслідування смерті ОСОБА_5., прокурором Миколаївського гарнізону було
порушено кримінальну справу за ч.1 ч. 415, ч.2 ст. 425 КК України відносно
військовослужбовців ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. В подальшому дані кримінальні
справи були закриті на підставі п. «б» ст. 1 Закону України «Про амністію».

Позивач
посилається на те, що в результаті загибелі її єдиного сина вона зазнала тяжких
моральних страждань, втратила спокій та в неї погіршився стан здоров»я, на
підтвердження чого надала численні виписки з історії хвороби. Для відновлення
стану здоров»я їй необхідне постійне лікування та пройти курс реабілітаційного
оздоровлення.

Зазначає, що
тяжка психологічна травма вплинула на її психічний стан, так як вона втратила
стабільність в спілкуванні зі знайомими та близькими, почуває себе самотньою.

Крім того,
позивач вказує на те, що до загибелі сина вона працювала. В даний час вона є
інвалідом 3-ї групи і за станом здоров»я не може працювати, так як їй
встановлений діагноз «церебрастенія», що супроводжується порушенням мови,
пам»яті, інтелектуальної недостатності та іншим.

Враховуючи
вищевикладене та обставини викладені в позові позивач просила стягнути з
Міністерства Оборони України моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 1000000
грн.

В процесі
розгляду, до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто в/ч А2784 та
третіх осіб : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В судовому
засіданні позивач змінила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачів у
солідарному порядку у відшкодування спричиненої моральної шкоди вказану вище
суму.

В судовому
засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та просила його
задовольнити.

Представник
відповідача - Міністерства оборони України в судовому засіданні проти позову
заперечував посилаючись на його безпідставність. Зазначив, що позивачу не могло
бути заподіяно моральну шкоду діями відповідача - Міністерства Оборони України,
оскільки подія трапилася з вини військовослужбовців в/ч А 2784, яка має статус
юридичної особи та повинна відповідати відповідно до вимог чинного
законодавства. Просив в задоволенні позову до Міністерства Оборони України
відмовити.

Представник
відповідача - в/ч А 2784
проти позову також заперечував посилаючись на відсутність вини адміністрації в/ч А 2784 в загибелі
сина позивача. Крім того, вважає, що військовослужбовці, які причетні до смерті
сина позивача, відповідно до Закону України «Про амністію» звільнені від
кримінальної відповідальності, а тому на його думку у позивача відсутні правові
підстави вимагати у відповідача відшкодування моральної шкоди за дії
військовослужбовців в/ч А2784. Зазначив, що сім»ї загиблого було виплачено
відшкодуванні в сумі 425 456 грн., а тому позивач мала отримати частину цих
коштів. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа - ОСОБА_6. в судовому
засіданні пояснив, що його особистої вини у трагедії, яка сталася не було.
Вважає, що до загибелі сина позивача призвела халатність керівництва військової
частини.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_2. в судове засідання
не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд, вислухавши думку сторін вважає за можливе розглядати справу у відсутність
вказаних осіб на підставі наявних матеріалів справи.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, свідка, дослідивши та оцінивши матеріали справи вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 17
Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної
шкоди провадиться у встановленому законодавством порядку.

Встановлено, що
18.01.2005 року в період з 10.40 до 14.20 в пункті пропуску через державний
митний кордон України на територію порту «Октябрський», в зоні митного контролю
проводився прикордонно-митний огляд техніки миротворчого контингенту, що
прибула із Сьєра-Леоне.

Вказана техніка
підлягала передачі під охорону у військову частину А 2784. Прибувши до порту
дане майно було передано грузоотримувачу - представникам в/ч А2784, яка є
юридичною особою і таким чином була в повному господарському віданні даної
частини, що підтвердив в суді представник відповідача - в/ч А2784.

Судом
встановлено, що під час буксирування бронетранспортера, за кермом якого був
старшина контрактної служби ОСОБА_4.,
автомобілем Урал-4320, за кермом якого був військовослужбовець ОСОБА_3., БТР-60ПБ, скоїв
наїзд на майора ОСОБА_5., внаслідок чого останній загинув на місці події. ( а.
с. 12, 13-16)

Також
встановлено, що згідно митної декларації № 504020000/5000053 бронетранспортер
БТР-60ПБ №НОМЕР_1 бортовий номер №31, який здійснив наїзд на ОСОБА_5. був
переданий в/ч А 2784, що
не заперечувалося представником відповідача - в/ч А 2784 в судовому засідання та підтверджується матеріалами
кримінальної справи.

Таким чином,
виходячи з положень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від
27.03.1992р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суд вважає, що транспортний засіб-бронетранспортер
БТР-60ПБ №НОМЕР_1 є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки його діяльність
створює підвищену імовірність завдання шкоди через неможливість повного
контролю за нею людиною.

Встановлено, що
по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до загибелі ОСОБА_5. було
порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2. за ознаками злочину
передбаченого.2 ст. 425 КК України; відносно ОСОБА_3. за ознаками злочину
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відносно ОСОБА_4. за ознаками злочину
передбаченого ч.1 ст. 415 КК України.

Постановою
військового місцевого суду Миколаївського гарнізону від 29.06.2005 року
кримінальну справу відносно ОСОБА_2. закрито на підставі п. «б» ст. 1 Закону
України «Про амністію». 28.08.2005 року та 30.09.2005 року постановою цього ж
суду, кримінальну справу відносно ОСОБА_2. та відповідно ОСОБА_6. закрито на
підставі п. «б» ст. 1 Закону України «Про амністію». (а. с. 58 - 60)

Таким чином, з
копії постанов про закриття кримінальних справ вбачається, що винність дій
військовослужбовців ОСОБА_2., ОСОБА_4. та ОСОБА_3. підтверджена матеріалами
кримінальної справи та останні звільнені від кримінальної відповідальності
відповідно до Закону України «Про амністію», а не по реабілітуючим підставам.

Допитаний у
судовому засіданні в якості свідка Короткое Олександр Вікторович пояснив, що
він був у складі оглядової групи погранвійськ разом із загиблим майором
ОСОБА_5. Після закінчення огляду вони повертались на місце збору. Раптом він
почув крики та свист, удар бронетранспортера у спину, після чого колесами
бронетранспортера йому розтрощило голову і йому на груди упало тіло сина
позивача, який помер за декілька хвилин, оскільки отримав травми не сумісні із
життям. Вважає, що вина у тому що сталося лежить на керівництві військової
частини А 2784, яка знехтувала усіма правилами.

Відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під
володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі
права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Оскільки
матеріалами справи встановлено, що володільцем бронетранспортера БТР-60ПБ
№НОМЕР_1 бортовий номер №31, який здійснив наїзд на ОСОБА_5. була в/ч А 2784, а ОСОБА_3., ОСОБА_4. та
ОСОБА_2. є військовослужбовцями цієї військової частини, суд приходить до
висновку, що саме в/ч А 2784
повинна відповідати за шкоду спричинену її працівниками, тобто військовослужбовцями.

Відповідно до
ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач є інвалідом 3-ї групи довічно та перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва,
що підтверджується копією посвідчення за № 932016 та довідкою від 10.04.2007
року за № 10945/02. ( а. с. 70 - 77)

З виписки з
історії хвороби від 15.03.2005 року вбачається, що позивач знаходилась на
стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному кардіологічному центрі з
21.02.2005 до 05.03.2005 року з діагнозом хронічна ревматична хвороба серця,
астенно - невротичний синдром., церебрастенія ( а. с. 82); з 10.09.2005 до
04.10.2005 року та з 07.08.2006 до 12.09.2006 року перебувала на обстеженні в
9-му відділенні НОПБ №1 з скаргами на безсоння, головну біль, плаксивість, апатію,
пониження настрою та інше (а. с 87, 88); з 07.08.2006 до 12.09.2006 року та з
03.10.2006 до 23.10.2006 року знаходилася на лікуванні в Лікарні №1 м. Миколаїв
у Ревмокардиологічному відділенні з діагнозом ревматизм, рекурентний
депресивний розлад. ( а. с. 83)

Згідно довідки
Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 від 23.03.2007 року за № 205
вбачається, що позивач з 08.09.2005 року перебуває на обліку у лікаря
психіатра, до даного періоду на обліку не перебувала та за медичною допомогою
не зверталась. (а. с. 86)

Також з
матеріалів справи встановлено, що для відновлення свого стану здоров»я
позивачка потребує санаторно-медичного лікування. (а. с. 131)

З урахування
викладеного вище, суд приходить до висновку, що після смерті свого сина
ОСОБА_5., позивач зазнала моральних страждань та у неї погіршився стан
здоров»я.

В судовому
засіданні було встановлено, що позивач, яка з 2001 року ніде не працює фактично
до моменту загибелі свого сина перебувала на його утриманні.

Що стосується
посилань представників відповідачів на те, що сім»ї загиблого було виплачено
матеріальну компенсацію, то судом було встановлено, що дані гроші були
виплачені дружині загиблого, яка утримує неповнолітню дитину, а не позивачу по
справі.

В зв'язку з
вищевикладеним, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача
ОСОБА_1. про відшкодування моральної шкоди, при визначенні розміру якої
виходить з засад розумності і справедливості. З урахуванням перенесених
моральних страждань суд вважає за можливе стягнути на користь позивача з
відповідача - військової частини №2784 - 50000 грн. моральної шкоди.

Згідно вимог
ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові
докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами
доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких
обставинами суд дійшов висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона
посилалася, як на підставу своїх позовних вимог. В свою чергу представник
відповідача в/ч А2784 не довів
обставин, якими обґрунтував заперечення проти позову.

Позовні вимоги в
частині, що стосується відшкодування судових витрат позивачу, суд вирішує
виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України, а тому з відповідача - в/ч А2784 підлягають
стягненню витрати пов'язані зі сплатою держмита в сумі - 8,50 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі -30 грн.

З урахуванням
того, що суд прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди з в/ч А2784, в задоволенні
позову до Міністерства Оборони України суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57- 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.
23, 1167, 1172, 1187 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із
подальшими змінами), суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
Міністерства оборони України, Військової частини А2784, треті особи : ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з
відповідача - військової частини А 2784 (Код - 22998269, адреса : поштовий
індекс - 54025, місто Миколаїв, в/ч
А2784), на користь позивача - ОСОБА_1 (адреса : поштовий індекс -
54018, місто Миколаїв, проспект АДРЕСА_1), моральну шкоду в сумі - 50.000,00
грн., витрати пов'язані з оплатою державного мита в сумі - 8,50 грн., витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі - 30,00 грн., а
всього - 50.038,50 грн. (п'ятдесят тисяч тридцять вісім гривень 50 копійок).

В іншій частині
позову відмовити.

В задоволенні
позову до Міністерства Оборони України - відмовити.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.