Справа №
Головуючий в першій тетании суддя
суддя-доповідач Притулеико О.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційної о

суду
Автономної Республіки Крим у м.  Феодосії
у складі:

головуючого - судді             Ломанової Л.О.,

суддів:                                           Притуленко
О. В.,  Мудрової В. В.,

при
секретарі                               Брежнєвій
О .К.,

за участю:
відповідача               ОСОБА_1.,

3 особи -                                      ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1про визнання права власності на квартиру по праву спадкування
за заповітом,  усунення перешкод у
користуванні квартирою,  зустрічним
позовом ОСОБА_1,  третя особа на стороні
позивача - ОСОБА_4,  до ОСОБА_3,  тре і я особа Керченська міська рада,  про визнання заповіту недійсним,  за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Керченського міського суду АР Крим від 20 березня 2007 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 року ОСОБА_3. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання
права власності на квартиру по праву спадкування за заповітом,  усунення перешкод у користуванні
квартирою,  мотивуючи свої вимоги
тим,  що квартира АДРЕСА_1,  належала на праві приватної власності
ОСОБА_5. на підставі свідоцтва про право власності від 05.09.1995 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5. померла,  квартиру заповіла
позивачці. Але вона не мас можливості оформити спадщину у зв'язку з тим,  що власником зазначеної квартири у БТЇ
зареєстрований ОСОБА_1. на підставі договору довічного утримання,  незважаючи на ге,  що рішенням Керченського міського суду від
03.07.1998 року даний договір був розірваний га спірна квартира повернута у
власність ОСОБА_5..

Посилаючись
на те,  що відповідач перешкоджає їй
користуватися квартирою,  також просила
суд усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення відповідача.

11.12.2006
року ОСОБА_1. звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3. про визнання
заповіту недійсним,  посилаючись на
те,  що цей заповіт є фіктивним,  зробленим ОСОБА_5. під впливом ОСОБА_3. щоб
працівники соціальної служби й психологічно не травмували.

31.01.2007
року ОСОБА_1. доповнив свої позовні вимоги,
просив визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 20 березня 2007 року позов ОСОБА_3.
задоволений,  суд визнав за нею право
власності на спірну квартир) У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1.
відмовив.

Додатковим
рішенням від 01.06.2007 року суд вирішив виселити ОСОБА_1. зі спірної квартири.

В   апеляційній
скарзі   ОСОБА_1.,
посилаючись
на   порушення   судом
норм процесуального та матеріального права   просить рішення та додаткове рішення
скасувати і а

2

ухвалити по
справі нове рішення - про задоволення його позовних вимог та відмову  в задоволенні позову ОСОБА_3.

На думку
апелянта,  поза увагою суду залишився той
факт,  що рішення Керченського міського
суду від 03.07.1998 року,  яким був
розірваний договір довічного утримання,
не було виконано,  внаслідок чого
спірна квартира у власність ОСОБА_5. повернута не була.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи та перевіривши матеріали справи,  колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

Судом
першої інстанції з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства
правильно встановлено,  що договір
довічного утримання,  укладений
12.01.1996 року між ОСОБА_5. та ОСОБА_1. рішенням Керченського міського суду
від 03.07.1998 року за позовом ОСОБА_5. був розірваний,  а квартира АДРЕСА_1. повернута у власність
ОСОБА_5.

27.06.2002
року остання заповіла вказану квартиру ОСОБА_3.,  а ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла.

Аналізуючи
наведені сторонами докази,  суд дійшов
висновку,  що при укладенні заповіту було
дійсне волевиявлення ОСОБА_5. і підстав для визнання вказаного правочину
фіктивним не має.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду,
оскільки він відповідає матеріалам справи,  з яких вбачається,  що відповідач ОСОБА_1.,
всупереч вимогам
ст.60 ЦПК України не навів доказів того,
що дії ОСОБА_5. по складанню заповіту не були спрямовані на реальне
настання правових наслідків.

Заперечуючи
проти висновків суду,  апелянт
посилається на те,  що дії ОСОБА_5. з
ненадання на реєстрацію в БТІ рішення Керченського міського суду від 03.07.1998
року свідчать про те,  що вона не мала
наміру передати квартиру ОСОБА_3.

З
протоколу судового засідання вбачається,
що інвентарна справа БТІ на спірну квартиру досліджувалася судом і суд
встановив,  що копія рішення від
03.07.1998 року є у матеріалах інвентарної справи,  проте перереєстрація квартири на ОСОБА_5.
проведена не була.

.За змістом  ст.428 ЦПК України в редакції 1963 року при
розірванні договору довічною утримання за вимогою відчужувача,  якщо набувач майна не виконує обов'язків,  взятих ним на себе за договором,  будинок повинен бути повернутий відчужувачеві
і таке рішення прийнято судом при розгляді справи 03.07.1998 року. Вказаною
нормою закону реєстрація повернення майна не передбачена.

Таким
чином,  доводи апелянта у цей частині не
можна визнати обґрунтованими.

Відсутні
також підставі для скасування додаткового рішення суду щодо виселення апелянта
зі спірної квартири з підстав,  що суд
вийшив за межи позовних вимог,  тому що
позивачка просила ці вимоги виділити в окреме провадження. Оскільки матеріал
справи не містять ухвалу про виділення цих вимог в окреме провадження,  суд обґрунтовано ухвалив по ним рішення.

При
цьому не можна погодитися з доводами апелянта про те,  що додаткове рішення порушує права
ОСОБА_2.,  яка зареєстрована у спірній
квартирі,  оскільки рішення суду відносно
неї не ухвалювалось.

Керуючись  ст. ст. 303,
307,  308,  313,
314 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 20 березня 2007 року та додаткове
рішення від 01 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення,  однак може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох місяців.