У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши  9 лютого       2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на  рішення Київського районного
суду м. Полтави від 9 жовтня 2006 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської
області від 7 грудня 2006 року в справі за позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ЖЕП “Будівельник”, УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради
про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
визнання недійсними розпорядження про приватизацію житла, свідоцтва про право
власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачці - ОСОБА_1, її матері -                 ОСОБА_4 та їй було надано ордер на
отримання двокімнатної квартири в гуртожитку для малих сімей.

Після отримання вказаного житла ОСОБА_1 до квартири не
вселялася.

У 1994 році квартиру було ними приватизовано.

У 2000 році її матір померла, після чого відповідачі
отримали свідоцтво про право на спадщину. Частка квартири, яка належала її
матері, була отримана у спадок ОСОБА_1, ОСОБА_2 та нею.

Вважаючи, що квартира була приватизована з порушенням
вимог закону, просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 9
жовтня                  2006 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 7 грудня
2006 року, позов задоволено частково: визнано поважними причини пропуску
строків позовної давності; визнано недійсними розпорядження від 14 січня 1994
року про приватизацію спірної квартири, свідоцтво про право власності на житло
від 14 січня    1994 року, свідоцтво про
право власності на спадщину за законом; у задоволенні решти вимог відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на невідповідність висновків судів обставинам
справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення
норм процесуального права та ставлять питання про скасування зазначених судових
рішень і ухвалення нового рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того, що
передачу спірної квартири у власність було проведено з порушенням вимог п. 2
ст. 2 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” та ст. 3
Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадянам,
затвердженого наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному  господарству від 15
вересня 1992 року № 56,  оскільки житло у
гуртожитку не  підлягає  приватизації, в оформленні документів на
приватизацію спірної квартири ОСОБА_4 особисто участі не приймала.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовами
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ЖЕП “Будівельник”, УЖКГ виконавчого комітету
Полтавської міської ради про визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, визнання недійсними розпорядження про
приватизацію житла, свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про право
на спадщину за законом за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на  рішення Київського районного суду м. Полтави
від 9 жовтня 2006 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 7
грудня 2006 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду
України                                                      А.Г. Ярема