РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року серпня місяця „06" дня колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді:   Курської А.Г.

Суддів:                          Горбань В.В.

Летягіної О.В.

При
секретарі:               Іванові O.K.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим
від 19.03.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

05 грудня 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вимоги
мотивовані тим, що 29.12.1993 року позивачка за ордером № 769 отримала квартиру
АДРЕСА_1. 11.08.1995 року квартира була нею приватизована. У 2002 році ОСОБА_1
тяжко захворіла і перед тим, як їхати на операцію до м. Київ, її мати - ОСОБА_3
запропонувала ОСОБА_1 розпорядитися майном і оформити на неї належну позивачці
квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу. ОСОБА_1 зазначає, що
оскільки вона знаходилася в пригніченому стані, позв'язаному зі станом
здоров'я, вона погодилася на пропозицію матері і оформила з нею договір
купівлі-продажу квартири 18.12.2002 року з ціною угоди у 2000 грн. Вказує, що
угода була нею здійснена при тяжких обставинах і на вкрай невигідних умовах.
Після повернення ОСОБА_1 з операції, мати змінила своє ставлення до неї, стала
вести себе неадекватно, тому позивачка запропонувала ОСОБА_3 звернутися до
психіатрічної лікарні, вважає, що остання потребує на психіатрічну допомогу. В
позові зазначає, що вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу квартири недійсним, однак рішенням суду в задоволенні
її вимог було відмовлено. 11.10.2006 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу
квартири. Про домовленість між відповідачками про продаж квартири ОСОБА_1
відомо не було. Вважає, що зазначений договір купівлі-продажу є недійсним,
оскільки він укладений психічно хворою людиною, тобто ОСОБА_3, не могла
розуміти значення своїх дій при укладенні договору, а також цей договір порушує
житлові права позивачки, тому просить його визнати недійсним.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 19.03.2007 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.10.2006
року недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права, на неповне з'ясування обставин, які мають
суттєве значення для розгляду справи, на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Справа №
22-Ц-3640/2007 р

Заслухавши суддю-доловідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши
пояснення відповідачки ОСОБА_3,
представника відповідачки ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з
частиною 3 статті 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права,
які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог та їх недоведеності.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки
вони відповідають фактичним обставинам справи. Але при цьому не може погодитися
з мотивами відмови в задоволенні позову, оскільки вони зроблені з порушенням
норм процесуального і матеріального права.

Згідно з
правилами статті З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або держави чи суспільних інтересів.

Як убачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1
звернулася до суду з зазначеним позовом тому, що на її думку, оспорюваний
правочин купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений між її матір'ю
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 11.10.2006 року є недійсним, оскільки ОСОБА_3 у момент його
вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, була
неадекватною.

Відповідно до
правил статті 225 ЦК України
угода, яку дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнана судом
недійсною за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси порушені.

Таким чином,
виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, слідує, що за загальним правилом
звернутися з позовом про визнання правочину недійсним може тільки сама особа,
яка перебувала в означеному у статті 225 ЦК
України стані. Звернення інших осіб з зазначеним позовом допускається
тільки у випадку смерті особи, яка в момент вчинення правочину не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати ними - осіб, чиї права чи інтереси
порушені; у випадку наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин,
недієздатною - призначеного цій особі опікуна.

З матеріалів
справи вбачається, що 11.10.2006 року між продавцем ОСОБА_3 як власником
квартири АДРЕСА_1 і покупцем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу
зазначеної квартири, який був нотаріально посвідчений (а.с. 4).

На час звернення
позивачки ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання вищезазначеного договору
недійсним та розгляду справи в суді, продавець ОСОБА_3 була жива і не оспорювала законність укладеного нею
договору купівлі-продажу. З матеріалів справи також не вбачається, що ОСОБА_3 уповноважувала
позивачку як свою дочку на звернення до суду в її інтересах з даним позовом.
Крім того, ОСОБА_3 не визнана недієздатною особою.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини і не дав їм належної
оцінки відповідно до правил статті 225 ЦК України та ст. З ЦПК України.

За таких
обставин, виходячи з правил статті 225 ЦК
України та встановивши, що на час звернення позивачки до суду з позовом та
розгляду даної справи у суді продавець ОСОБА_3
була жива і не уповноважувала ОСОБА_1
на звернення до суду з зазначеним позовом у її інтересах, а також те, що
позивачка не є стороною договору купівлі-продажу к-ияртири і ц^Й.ЖФвФ не
створював для неї ніяких прав і не покладав на

неї
будь-яких обов'язків, колегія суддів вважає, що позивачка ОСОБА_1 не належить до тих
суб'єктів, які відповідно до вимог статті З ЦПК України, мають право звернутися
до суду за захистом своїх порушених прав, а також не відноситься до осіб, яким
надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Оскільки при вирішенні справи фактичні обставини
встановлені повно, проте неправильно застосовано процесуальний і матеріальний
закон, колегія суддів вважає за необхідне в межах своїх повноважень на підставі
п. З ч. 1, ч. 3 ст. 309 ЦПК України ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 з інших мотивів.

Виходячи
з наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. 3 ч.І, ч. 3 ст. 309, ст.ст.
314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 19 березня 2007 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним   - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Рішення
може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної інстанції.