Справа № 22ц-1483/2007                                           Головуючий
- 40                                                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

8 травня 2007 року                                                                            м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої -
Гурової О.М. ,  судців - Могутової Н.Г.,  Шевченко В.Ю.,  при секретарі - Маслаковій М. Г.,
за участю - сторін,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Калінінського районного суду м.  Донецька
від 16 листопада
2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1до Державного підприємства „Науково-дослідний інститут
медико-екологічних проблем Донбасу та вугільної промисловості" (м.  Донецьк) про поновлення на роботі,  визнання наказів № 37-л від 30.03.2006 р. та
№ 51-л від 19.04.2006 р. недійсними,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.  звернулась до Апеляційного суду Донецької
області з апеляційною скаргою на рішення Калінінського районного суду м.  Донецька від 16 листопада 2006
року,  яким відмовлено в задоволенні
її позову.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.  просила
скасувати зазначене рішення,  оскільки
судом порушені норми матеріального та процесуального права. Так,  за наказом № 6 від 13.02.2006 р. діяльність
клініко-діагностичної імунологічної лабораторії НДІ МЕП,  де вона працювала завідуючою,  припинено з 27.02.2006 p.,  але попереджена вона про це лише 23.02.2006 p.,  тобто за чотири дні до зміни істотних умов
праці. Крім того,  вже з 01.03.2006 р.
наказом № 15-л її переведено в інший структурний підрозділ на іншу посаду,  чим позбавлено права вибору іншої
вакансії,  яка більше підходить їй за
фахом.  Судом також не враховано,  що жодна з підстав звільнення,  зазначених у наказі № 37-л не
відповідає вимогам п.6  ст.  36
КЗпП України,  а також постанови
Пленуму Верховного Суду України №9
від 06.11.1992 р. „Про
практику розгляду судами трудових спорів". Крім того,  вважала,
що відповідачем порушено процедуру звільнення,  а саме,
вимоги  ст.  49-2
КЗпП України,  відповідно до якої про
наступне вивільнення працівники особисто повідомляються не пізніше як за два
місяці. Проте,  з наказом № 37-л від 30.03.2006 р. про її
звільнення з 24.04.2006 р.
позивачка була ознайомлена лише 31.03.2006
року,  тобто менше ніж за місяць.
Також судом першої інстанції не дано оцінку окремо кожному з оспорюваних
наказів відповідача щодо їх правильності та відповідності законодавству.

Суд
першої інстанції,  відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_1. ,  виходив з
того,  що позивачка була попереджена про
майбутнє звільнення,  під розпис
ознайомлена з наказом №6 від 13.02.2006 року щодо припинення діяльності
клініко-діагностичної імунологічної лабораторії з 27.02.2006 року і видане
розпорядження начальнику відділу кадрів запропонувати співробітникам
клініко-діагностичної імунологічної лабораторії наявні в інституті вакансії для
їх працевлаштування. Також 23.02.2006
року ОСОБА_1.  під розпис
ознайомилась з запропонованими їй наявними вакансіями,  від яких вона відмовилась. Вказані обставини
позивачка підтвердила особисто у судовому засіданні. При таких обставинах суд
вважав,  що нри звільненні позивачки
відповідачем не були порушені її трудові права,
тому в задоволенні позовних вимог їй відмовлено.

2

Заслухавши
доповідача суддю Гурову
О.М. ,  пояснення
позивачки та представників сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,  а рішення суду - скасуванню з постановлениям
нового рішення з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
309 ЦПК
України,  підставами для скасування
рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Як
вбачається з матеріалів справи,  з 1 жовтня 2005 р. ОСОБА_1.  працювала на посаді завідуючої клініко-діагностичної
імунологічної лабораторії НДІ МЕП м.
Донецька.

Наказом
директора інституту № 6 від 13 лютого 2006 р. діяльність клініко-діагностичної
лабораторії (КДЛ) припинена з 27 лютого 2006 р.,  в зв"язку з чим керівнику відділу кадрів
дано вказівку запропонувати співробітникам лабораторії всі наявні вакансії в
НДІ для їх працевлаштування.

Вказані
обставини свідчать про те,  що в НДІ МЕП
м.  Донецька відбулись зміни в
організації виробництва і,  як наслідок,  скорочення штату працівників КДЛ. Це ж
підтверджується наявними в матеріалах справи штатними розкладами станом на 1 січня та на 1 квітня 2006 року,  наказом №
10/1 від 01.04.2006 р. ( а.с. 28-36, 129).

Згідно з
вимогами ч.1  ст.  40
КЗпП України,  право на розірвання
власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником
виникає лише у випадку змін в організації виробництва і праці,  в т.ч.
скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення в такому випадку
допускається,  якщо неможливо перевести
працівника,  за його згодою,  на іншу роботу.

З
матеріалів справи вбачається,  що з
наказом № 6 від 13.02.2006 р. та
запропонованими вакансіями позивачка була ознайомлена 23 лютого 2006 р. Згоди на
зайняття будь-якої з вакансій вона не надала,
з письмовою заявою з проханням перевести її на іншу посаду до
керівництва інституту не зверталась.

Не
дивлячись на вказані обставини та не маючи згоди ОСОБА_1,  відповідач наказом № 15-л від 1 березня 2006 року перевів її
на посаду старшого наукового співробітника в лабораторію токсикології та
медичної екології з окладом 765
грн. в місяць згідно з штатним розкладом та надбавкою 20% за стаж роботи в
науковій сфері понад 10 років з 1 березня 2006 року (а.с. 13).
З наказом позивачка була ознайомлена під розпис 01.03.2006 р. і не погодилась з переведенням.

Відповідно
до ч.1  ст.  32
КЗпП України,  переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві,  в
установі,  організації допускається
тільки за згодою працівника. У зв"язку із змінами в організації
виробництва і праці можлива зміна істотних умов праці при продовженні роботи за
тією ж спеціальністю,  кваліфікацією чи
посадою (ч.3 вказаної статті).

Як
свідчать обставини справи,
ОСОБА_1примусово була переведена на іншу посаду в іншу лабораторію,  що суперечить вимогам  ст.  32
КЗпП України.

Як
пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1,  хоча вона і не була згодна з наказом про її
переведення,  з 1 березня 2006 р. вона
приступила до роботи на новій посаді в токсикологічній лабораторії,  оскільки працювала в НДІ МЕП м.  Донецька вже тривалий час і не бажала
звільнятись. Навпаки,  маючи 20-річний
досвід наукових досліджень,  мала намір
створити науково-дослідну групу імунологічних досліджень в рамках лабораторії
токсикології,  що виклала в письмовій
заяві від 17.03.2006 р. на ім"я директора НДІ МЕП м.  Донецька (а.с.  142).
Протягом березня та квітня 2006
р. позивачка продовжувала працювати на посаді старшого наукового
співробітника,  наказ про переведення № 15-л не
оскаржувала,  заяви про звільнення не
подавала.

3

Між
тим,  наступним наказом № 37-л від
30.03.2006 р. в зв"язку з закінченням строку дії ліцензії на виконання
робіт клініко-дігностичної імунологічної лабораторії та неможливістю подальшого
продовження роботи завідуючої клініко-діагностичної імунологічної лабораторії
ОСОБА_1. ,  її відмовою від переведення
на всі існуючі та запропоновані вакантні посади в інституті,  період з 1 березня 2006 р. до 24 квітня 2006
р. визнано вважати часом простою не з вини працівника ОСОБА_1.  та оплачувати цей період з розрахунку дві
третини її посадового окладу згідно зі
ст.  113 КЗпП
України,  а також звільнено ОСОБА_1.  -
завідуючу КДІЛ - 24 квітня 2006 р. за  ст.  36 ч.6 КЗпП України
(а.с. 6). З наказом позивачка ознайомилась 31.03.2006 р. і не погодилась. Враховуючи,  що 24.04.2006
р. був вихідним днем,  вказаний наказ
був зміненим наказом № 51-л від
19.04.2006 p.,  згідно з яким ОСОБА_1звільнено з 25 квітня 2006 року на
підставі  ст.  36
п.6 КЗпП України.

Апеляційний
суд вважає,  що накази № 37-л та 51-л та
подальше звільнення позивачки неможна вважати законними з наступних підстав.

Зазначені
в наказах підстави: зміни в організації виробництва та відмова від переведення
на вакантні посади могли бути підставою для звільнення ОСОБА_1за  ст.  40 ч. 1 КЗпП України до
видання наказу № 15-л про
переведення на іншу посаду. Після видання вказаного наказу ОСОБА_1вже була
старшим науковим співробітником в лабораторії токсикології та медичної екології
і могла бути звільненою тільки з цієї посади.

Суд
критично розцінює пояснення представника відповідача та надані ним табеля
обліку використання робочого часу за березень-квітень 2006 р. стосовно
невиходу на нову роботу ОСОБА_1,
оскільки ознайомлення позивачки 1
березня 2006 р. з
наказом про переведення і наступний невихід її на роботу повинні тягнути за
собою застосування вимог п.4  ст.  40
КЗпП України,  тобто звільнення за
відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних
причин. Не може вважатись об"єктивним і рапорт завідуючої лабораторією
токсикології ОСОБА_2. від 15.03.2006
р. про те,  що позивачка не
приступила до роботи в лабораторії,
оскільки ОСОБА_1переведена до лабораторії з 1 березня 2006 р. і в разі її
невиходу на роботу такий рапорт повинен бути складений того ж дня або
наступного для застосування відповідальності за порушення трудової дисципліни.
До того ж в листуванні з позивачкою (а.с. 77-80) керівництво інституту не
заперечувало,  що саме з 26.04.2006 р. ОСОБА_1не
знаходиться у трудових відносинах з ДП НДІ МЕП м.  Донецька; окрім того,  відповідач повністю оплатив ОСОБА_1час
знаходження на лікарняному у квітні 2006
року.

Як
свідчать обставини справи,  наказ про
звільнення ОСОБА_1за прогули відповідачем не видавався; напроти,  час роботи позивачки в березні та квітні 2006 р. оплачувався
відповідачем.  Сама ж ОСОБА_1після
переведення приступила до роботи в лабораторії токсикології,  наказ про переведення не оскаржувала,  з заявою про звільнення з нової посади не
зверталась,  будь-яких змін істотних умов
праці за новою посадою,  на які б не
погодилась позивачка,  не відбулось,  що свідчить про відсутність підстав для
звільнення ОСОБА_1за  ст.  36
п.6 КЗпП України. Навпаки,  позивачка
вже працюючи на посаді старшого наукового співробітника лабораторії
токсикології,  прагнула до вдосконалення
роботи цієї лабораторії,  найкращого
використання досвіду її наукових досліджень та 17 березня 2006
р. зверталась до керівництва з пропозицією утворення та очолювання групи
(відділу) імунологічних досліджень в рамках лабораторію токсикології та
медичної екології.

Наведені
обставини свідчать про те,  що
ОСОБА_1відповідачем звільнена незаконно і піддягає поновленню на посаді
старшого наукового співробітника лабораторії токсикології та медичної екології
зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно
до  ст.
235 КЗпП
України,  при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган,  який
розглядає спір,  одночасно приймає
рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

При
визначенні середньої заробітної плати суд виходить з вимог Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними
змінами і доповненнями).

4

При
цьому Апеляційний суд приймає до розрахунку заробіток позивачки за 2 останніх перед
звільненням місяця: лютий -
березень 2006 року.
Однак,  враховуючи,  що в березні відповідач зберігав за
позивачкою дві третини заробітку за час простою не з вини працівника,  вказаний період не може бути включеним до
розрахунку,  тому до уваги береться
відпрацьований час та нарахований заробіток у лютому 2006 р. Розрахована
таким чином середньоденна заробітна плата позивачки становить:

1082, 28 грн.: 20
раб. днів = 54, 11 грн.

Згідно з
наказом № 10/1 від 01.04.2006 р. на ДП НДІ МЕП
м.  Донецька відбулось підвищення
посадових окладів на 5,
4% з 1 квітня 2006 р (а.с. 129).
Відповідно,  розмір середньоденної
заробітної плати позивачки з 1.04.06
р. збільшився до 57.03
грн.. а середньомісячний становив -
57, 03 грн. х 21
роб. день = 1197, 63
грн.

Кількість
робочих днів за період з 26
квітня 2006 р. до 1 вересня 2006 року становила 86 раб. днів.

57, 03 грн. х 86
раб. дн. = 4904, 58 грн.

З
матеріалів справи вбачається,  що з 1 вересня 2006 року
ОСОБА_1.  за контрактом від 31.08.2006 р. прийнята на
роботу в Донецький державний медичний університет ім.  Горького
в якості асистента кафедри гігієни ФПО (а.с. 125).

Згідно з
п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
трудових спорів" №
9 від 6 листопада
1992 р. при присудженні
оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової
роботи,  який працівник мав у цей час.

На
підставі наведеного,  розрахунок
сум,  належних до виплати ОСОБА_1у період
з 1 вересня 2006 року до 8 травня 2007 року,  буде наступним:

вересень
2006 року: 1197, 63 грн.(середньомісячний
заробіток у відповідача) -
909, 65 грн. (заробіток за новим місцем роботи) = 287, 98грн.;

у жовтні
2006 р. заробіток за новим місцем роботи становив 1226, 05 грн.,  що перевищує середньомісячний заробіток в ДП
НДІ МЕП,  тому вказаний місяць
виключається з розрахунку;

листопад
2006 року: 1197, 63 грн. - 1067, 85 грн. (заробіток
за новим місцем роботи) =
129, 78 грн.

З 1 грудня 2006 року в ДП НДІ
МЕП відбулось підвищення заробітної плати на 14, 3 % (ах. 139)
і,  відповідно,  середньоденна заробітна плата
ОСОБА_1збільшилась з 57,
03 грн. (х 14, 3%) до 65, 18 грн. Обчислений
середньомісячний заробіток з 01.12.2006
р. становив: 65, 18 грн. х 21 роб. день = 1368.78 грн.

В грудні
2006 року
різниця в заробітках ОСОБА_1становила: 1368,
78 грн. - 1139, 40 грн,  =
229, 38 грн.;

в січні 2007 р. різниця в
заробітках ОСОБА_1становила: 1368,
78 грн. - 1139, 40 грн. = 229, 38 грн.;

в лютому
2007 року
різниця в заробітках ОСОБА_1становила: 1368,
78 грн. - 1139, 40 грн. = 229, 38 грн.;

в
березні 2007 року
різниця в заробітках ОСОБА_1становила: 1368,
78 грн. - 868, 78 грн. =
500 грн.;

в квітні
2007 року заробіток за новим місцем роботи становив 1400 грн.,  що перевищує середньомісячний заробіток в ДП
НДІ МЕП,  тому вказаний місяць
виключається з розрахунку.

Таким
чином,  за період з 1 вересня 2006 року до 8 травня 2007 року заробітна
плата ОСОБА_1за час вимушеного прогулу (з урахуванням заробітку за місцем нової
роботи) становить:

287, 98 грн. + 129, 78 грн. + 229, 38 грн. + 229, 38 грн. + 229, 38 грн. + 500 грн. = 1605, 90 грн.

Загальна
сума,  що підлягає стягненню з
відповідача на користь ОСОБА_1.  за
період з 26 квітня 2006 року до 8 травня 2007 року
дорівнюється:

5

4904, 58 грн. (заробіток
за час вимушеного прогулу в період з 26.04.06
до 01.09.2006 р.) + 1605, 90 грн. (заробіток
за час вимушеного прогулу в період з 01.09.2006
р. до 08.05.2007 р.) = 6510, 48 грн.,  з яких середній заробіток в межах одного
місяця 1197, 63 грн.
підлягає негайному стягненню на підставі
ст.  367 ЦПК України.

Згідно з
п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24
грудня 1999 року
„Про практику застосування судами законодавства про оплату праці",  задовольняючи вимоги про оплату праці,  суд наводить в рішенні розрахунки,  з яких він виходив при визначенні сум,  що підлягають стягненню. Оскільки справляння
і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов'язком роботодавця
та працівника,  суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів,  про що зазначає в резолютивній частині
рішення.

Що
стосується позову в частині відшкодування моральної шкоди,  Апеляційний суд,  приймає до уваги вимоги  ст. 237-1 КЗпП України про покладення на
власника або уповноважений ним орган обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди
за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення,  невиплати
належних йому грошових сум тощо),  яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв"язків чи потребує від нього
додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи,  що звільнення позивачки було незаконним,  порушило її трудові права та спричинило
моральну шкоду,  оскільки вона тривалий
час працювала в інституті і всі плани на майбутню роботу також були
пов"язані з ним,  4 місяці позивачка
знаходилась у вимушеному прогулі і не мала джерела для існування,  Апеляційний суд вважає за необхідне стягнути
з відповідача на користь ОСОБА_1у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Відповідно
до  ст.  81
ЦПК України,  з відповідача також слід
стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн. та
судовий збір в розмірі 49,
04 грн.

Керуючись  ст.
ст.  309, 314, 316 ЦПК
України,  Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково. Рішення Калінінського районного суду
м.  Донецька від  16
листопада 2006 року
скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1.  задовольнити частково.

Визнати
незаконними накази № 37-л від
30 березня 2006 р. та № 51-л від 19 квітня 2006 р. директора
Державного підприємства „Науково-дослідний інститут медико-екологічних проблем
Донбасу та вугільної промисловості (м.
Донецьк)".

Поновити
ОСОБА_1 на посаді на посаді старшого наукового співробітника лабораторії
токсикології та медичної екології Державного підприємства „Науково-дослідний
інститут медико-екологічних проблем Донбасу та вугільної промисловості (м.  Донецьк)" з 26 квітня 2006 року.

Стягнути
з Державного підприємства „Науково-дослідний інститут медико-екологічних
проблем Донбасу та вугільної промисловості (м.
Донецьк)" (р/рахунок 031064
ДФ ВАТ АКБ „Автокразбанк"
м.  Донецьк МФО 335764,  )
на користь ОСОБА_1заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 26 квітня 2006 року до 8 травня 2007 р. в розмірі 6510, 48 грн. (шість
тисяч п"ятьсот десять грн. 48
коп.).

Рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1.  на
роботі та стягнення заробітної плати в розмірі 1197, 63 грн. (одна тисяча сто дев"яносто сім грн. 63коп.)
підлягає негайному виконанню.

Стягнути
з Державного підприємства „Науково-дослідний інститут медико-екологічних
проблем Донбасу та вугільної промисловості (м.
Донецьк)" (р/рахунок 031064
ДФ

6

ВАТ АКБ „Автокразбанк" м.  Донецьк МФО
335764,  ) на користь ОСОБА_1у відшкодування
моральної шкоди 2000 грн.
(дві тисячі грн.). В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1.  відмовити.

Стягнути
з Державного підприємства „Науково-дослідний інститут медико-екологічних
проблем Донбасу та вугільної промисловості (м.
Донецьк)" (р/рахунок 031064
ДФ ВАТ АКБ „Автокразбанк"
м.  Донецьк МФО 335764,  )
на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн. (р/рахунок-
0004; отримувач - УДК у м.
Донецьк,  ЕДРПОУ - 34686537,  МФО - 834016,
банк - ГУ ДКУ у Донецькій області) та судовий збір в розмірі 65, 10 грн.
(р/рахунок- 0004;
отримувач - місцевий
бюджет Ворошиловського району м.
Донецька,  ОКПО - 34686537,  МФО - 834016,
банк -
ГУ ДКУ у Донецькій області).

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної

СИЛИ.