Справа
№ 2- 343/07
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м              Ук р а ї н и

02
листопада  2007 року
м.Шостка.

Шосткинський міськрайсуд Сумської
області у складі:

Головуючого
-судді Євтушенко М.О.,

При
секретарі  Павлюченко І.В.,

З
участю представника позивача Приходько Г.І.,

Відповідача
ОСОБА_1,

Представників
відповідачів-  ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом Казенного підприємства Шосткинський
казенний завод “Зірка” до ОСОБА_1, ОСОБА_2,

третя особа- ОСОБА_3,

·
про стягнення боргу за оплачене навчання,

В
С Т А Н О В И В:

Позивач  вимоги обгрунтовував тим що між ним,
Українським державним університетом харчових технологій та ОСОБА_3, 23 липня
2007 року був укладений трьохстороній
Контракт про підготовку фахівця для нужд підприємства на платній основі,
за яким фінансування навчання студента ОСОБА_3 здійснювалось за рахунок
підприємства, яке зобов'язувалось вносити періодичні платежі до закінчення
навчання, навчальний заклад зобов'язувався підготовити фахівця, а ОСОБА_3 була
зобов'язана успішно закінчити навчання, захистити дипломний проект, прибути на
підприємство до 01 серпня 2006 року та відпрацювати на підприємстві протягом
3-х років.

З метою
забезпечення цього зобов'язання боржником- студентом ОСОБА_3, 28.04.2004 між
підприємством, ОСОБА_3 та її батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір
поруки, відповідно якого батьки як поручителі зобов'язувались нести майнову
солідарну відповідальність перед кредитором КП ШКЗ “Зірка” за виконання умов
контракту боржником ОСОБА_3

Не
дивлячись на те, що підприємство на виконання умов контракту перерахувало
навчальному закладу за навчаня студентки 17775 гривень, умови контракту ОСОБА_3
не виконала, закінчивши навчання та отримавши диплом на підприємство не
прибула, місце її знаходження не відомо.

КП ШКЗ
“Зірка” є підприємством із загальнодержавною власністю, кошти використані на
навчання ОСОБА_3 є державними, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі
студентами які навчались за державний рахунок та не прибули на роботу,
відповідно до Указу Президента України “Про заходи щодо реформування системи
підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних
закладів”.

Поськільки
відповідачі у добровільному порядку повернути підприємству витрачені кошти
відмовляються, прохав стягнути із них 17775 гривень за навчання дочки як із
солідарних боржників та судові витрати по справі.

Відповідачі
позов не визнали, показавши,  що на їх
думку майнову відповідальність повинна нести дочка, місце перебування якої
їм  невідоме,  так як вона на  заробітках. Вони ніяких фінансових
зобов'язань перед заводом  на себе не
брали, у той-же час як особи що тривалий період працювали на державному
підприємстві не заперечують  проти  погашення боргу за рахунок втрачених
заощаджень бувшого Збербанку “Україна”, поськільки вина за втрату коштів лежить
на державі, у іншому випадку повернути кошти відмовляються.

Третя
особа- ОСОБА_3,  будучи попередженою
належним чином про час та місце слухання справи у судове засідання не прибула,
про причини неявки суд не повідомила та суд вважав за можливе слухати справу
без її участі.

Вислухавши  сторони, дослідивши  по справі докази, суд дійшов висновку, що
позов  КП ШКЗ “Зірка” не  підлягає
задоволенню зі слідуючих підстав:

Відповідно
ст. 11 ЦК України  підставами виникнення
прав та обов'язків сторін є договори та інші правочини, акти органів влади та
управління,  місцевого самоврядування, у
тому числі і Укази Президента України.

Укладаючи
контракт із студентом ОСОБА_3 та звернувшись з позовом до суду підприємство
помилково вважало те що на вказані правовідносини буде розповсюджуватись дія
Указу Президента України “Про заходи щодо реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів”,
за  № 77/96, від 23 січня 1996 року,
відповідно якого студент повинен
відшкодувати кошти за навчання у разі неприбуття на роботу.

Виходячи
із цього Указу, його дія розповсюджується на студентів які навчаються по
державному замовленні та  за рахунок
коштів державного чи місцевих бюджетів, між студентом та навчальним закладом у
такому випадку укладається угода у якій студент попереджується що в разі
неприбуття на роботу із нього будуть стягнуті кошти за навчання.

Саме такі положення містять п.п. 1 та 2 Указу
Президента,  ст. 52 ЗУ “Про освіту” 1991
року, п. 14 та додаток № 1 Постанови КМ Україні № 992, 1996 року.

У
судовому засіданні встановлено те, що не дивлячись на державну форму власності
підприємства,  державного замовлення для
підготовки йому фахівців не було, кошти на їх навчання із державного чи
місцевого бюджетів не виділялись.

Ці
обставини по справі підтверджені відповіддю ГУ Державного Казначейства Україні
у Сумській області, відповіддю навчального закладу у якому вказано що ОСОБА_3
навчалась на контрактній основі, самим контрактом, те що ОСОБА_3 навчалась не
за рахунок державного бюджету а за рахунок коштів підприємства на контрактній
основі визнав та не оспорював і сам відповідач/ а.с.6, 9, 10, 71, 92/.

Виходячи
із цього правові підстави для відшкодування ОСОБА_3 витрат за її навчання на
основі вказаних позивачем законодавчих актів відсутні.

Щодо
зобов'язання відшкодувати ці кошти студентом взагалі, то ЗУ “ Про вищу освіту”
у ст. 64 редакції та Указ Президента України № 77/96 передбачають також
навчання студентів  на контрактній основі
за рахунок коштів юридичних осіб чи самого студента,  розмір плати за навчання установлюється у
договорі, який укладається між студентом та навчальним закладом, або
підприємством і навчальним закладом, при цьому у п. 2 Указ вказує на те, що
порядок навчання та працевлаштування студентів за рахунок юридичних осіб
визначається угодами між ними, тобто він відсилає до майнової відповідальності
встановленої загальними нормами цивільного законодавства.

Відповідно
до загальних норм цивільного законодавства батьки студента ОСОБА_3,  як майнові поручителі, могли нести  відповідальність у розмірі витрат за навчання
за умови укладення угоди між підприємством та студентом в якій би вказувалось
на повернення коштів останнім в разі невиконання умов угоди, крім цього ця
угода повинна бути забезпечена порукою у якій батьки виступали-б   як
поручителі.

Аналізом
доказів наданих позивачем в частині зобов'язання відповідачів повернути кошти
за навчання дочки встановлено наступне:

Контракт
№ 01- ЛКС-035, від 23.07. 2001 року між ОСОБА_3, навчальним закладом та
позивачем передбачав у обов'язках студента сумлінне навчання, захист диплому у
червні 2006 року, прибуття на роботу до 01 серпня 2007 року та відпрацювання на
підприємстві протягом 3-х років, його обов'язок повернути кошти витрачені
на навчання при невиконанні умов угоди контракт не передбачав, так само як і не
вказував на право підприємства на стягнення витрачених за навчання коштів. Жодним
способом забезпечення зобов'язання у тому числі і порукою батьків ця угода на
момент її укладення забезпечена не була / а.с. 6/.

28.04.
2004 року була укладена угода між ШКЗ “Зірка”
та ОСОБА_3, відповідно якої остання вже брала на себе зобов'язання
повернути кошти витрачені на її навчання з його початку у разі неприбуття на
роботу.

В
той-же час у цій угоді ніде не вказано на те, що вона є додатком до контракту
від 23.07. 2001 року, ця угода двостороння, Університет харчових технологій у
її укладенні участі не брав хоча був стороною контракту,  по правовій природі ця угода є окремою угодою
між заводом та студентом про взаємні права та обов'язки сторін на період
навчання студента за рахунок заводу /а.с. 57/.

Ніяким
способом  саме ця угода, у тому числі і
порукою  забезпечена не була.

28.04.
2004 року між ШКЗ “Зірка”, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір
поруки  у якому вказано що підставою
забезпечення зобов'язання порукою є основний договір № 01-ЛКС-035, від 23.07.
2001 року, тобто контракт про підготовку студента ОСОБА_3

Поручителями
за виконання умов контракту студентом ОСОБА_3 виступали її батьки -  ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Про те
що дія поруки розповсюджується і  на
угоду від 26.04. 2004 року у договорі поруки ніде не вказано, не був стороною
цього договору і Університет харчових технологій.

Тобто
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поручались за виконання дочкою ОСОБА_3  її зобовязань - успішно навчатись, прибути на
роботу до 01 серпня 2006 року та відпрацювати на заводі 3 роки, повернути
кошти  заводу витрачені на навчання у
разі невиконання дочкою цих обов'язків батьки не поручались.

Відповідно  загальних положень про забезпечення
зобов'язань,  ст. ст. 553-559  ЦК України поручитель несе відповідальність
перед кредитором тільки у межах зобов'язання основного боржника, на нього не
може бути покладена відповідальність яка не передбачена основним договором,
тобто посилання позивача на те що батьки повинні відшкодувати витрати за
навчання дочки є навірним, батьки такого зобов'язання перед собою
взаагалі не брали, тому вони і не повинні нести відповідальності не
передбаченої договором.

Таким
чином, посилки позивача на майнову відповідальність відповідачів як поручителів
є невірними, в силу ст. 60 ЦПК України вони не доведені позивачем та не
підтверджені жодним доказом, через що у задоволенні позову ШКЗ “Зірка”
необхідно відмовити через безпідставність та необгрунтованість його вимог.

Щодо
захисту порушених прав  позивача на що
він посилається, а саме використавння коштів підприємства на навчання студента
та неприбуття його на завод, то суд виходить із того що позивач не позбавлений
можливості заявити позов до основного боржника ОСОБА_3 та захистити таким чином
свої інтереси.

Керуючись
ст.ст.  11, 553-559 ЦК України, ст.ст. 3,
10, 11, 60, 212-213 ЦПК України, суд.,

В И Р І Ш И В :

У
задоволенні позову Казенного Підприємства “Шосткинський казенний завод “Зірка”
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Рішення  може бути
оскарженим в Сумський Апеляційний суд шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження, протягом 10 днів із дня його проголошення, апеляційної скарги
протягом 20 днів із дня подачі заяви, або у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення
набирає законної сили по закінченню строку подачі заяви про апеляційне
оскарженння, якщо заяву не було подано. Якщо подано заяву, а апеляційна скарга
не подана у строк встановлений законом, рішення набирає законної сили по
закінченню цього строку.

У разі оскарження рішення, якщо
воно не було скасованим, воно набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:
М.О. Євтушенко.