Справа №22ц-912/07                              Головуюча
першої інстанції: Разумовська О.Г.
Категорія: 40                                           Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
РІШЕННЯ

Іменем   України

7
травня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З., Базовкіної Т.М.,

при секретарі судового засідання:        Танцуріній С.М.,

за участю
позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

представника
відповідача Марічевої Н.Ю.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою      голови правління відкритого
акціонерного товариства "Миколаївзалізобетон-1" на рішення
Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2007 року, ухвалене за позовом   ОСОБА_1
до   відкритого   акціонерного   товариства "Миколаївзалізобетон-1"
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди,

Встановила:

13 грудня 2006 р. ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства
"Миколаївзалізобетон-1" (далі ВАТ "Миколаївзалізобетон-1")
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач
вказував, що наказом № 140 від 22 листопада 2006 р. його звільненого з посади
слюсаря-ремонтника механічної дільниці за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

На його думку,
звільнення проведено незаконно, враховуючи таке.

Він дійсно за
станом здоров'я має певні обмеження щодо виконання деяких робіт (відповідно до
висновку ЛКК рекомендовано легка фізична праця без контакту із зварювальними
аерозолями, загазованою, запиленою атмосферою).

Однак при
звільненні його за п. 2 ст. 40 КЗпП України відповідачем не було враховано, що
він не має обмежень щодо роботи за основною своєю спеціальністю -слюсар, а
також підприємство мало можливість перевести його на легкий труд на іншу
посаду.

За таких
обставин позивач просив суд поновити його на роботі на посаді
слюсаря-ремонтника механічної майстерні, стягнути з відповідача 1162 грн. 65
коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2007 р. позов задоволено.

Постановлено
визнати наказ № 140-к від 22 листопада 2006 р. про звільнення ОСОБА_1 за п. 2
ст. 40 КЗпП України незаконним, поновити ОСОБА_1 на роботі у ВАТ
"Миколаївзалізобетон-1" на посаді слюсаря-ремонтника механічної
дільниці та стягнути з відповідача на користь позивача 1162 грн. 65 коп.
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі голова правління ВАТ "Миколаївзалізобетон-1" посилається на
відсутність можливості надання позивачеві роботи, яка б відповідала медичним
рекомендаціям, і просить рішення суду скасувати, закрити провадження у справі.

3

Заслухавши
доповідь судді, пояснення представника відповідача, позивача, його
представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Суд на підставі
наданих доказів правильно встановив, що з 2 січня 2004 р. ОСОБА_1 працював у
ВАТ "Миколаївзалізобетон-1" слюсарем шостого розряду по ремонту та
обслуговуванню обладнання.

Згідно з
висновком ЛКК міської поліклініки № 1 від 14 листопада 2006 р. ОСОБА_1
рекомендовано легка фізична праця без контакту із зварювальними аерозолями,
загазованою та запиленою атмосферою.

Наказом голови
правління ВАТ " "Миколаївзалізобетон-1" від 16 листопада 2006 р.
№ 74-од забороненоОСОБА_1 виконувати роботу слюсаря у механічній майстерні до
вирішення питання про працевлаштування та створено комісію для розгляду питання
про працевлаштування позивача.

Відповідно до
протоколу засідання комісії, створеної на підставі наказу від 16 листопада 2006
р., було
запропоновано звільнити позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із
виявленою його невідповідності виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я,
який перешкоджає продовженню даної роботи та враховуючи відсутністю можливості
переведення ОСОБА_1 на іншу роботу (а.с. 8-9).

Наказом від 22
листопада 2006 р. № 140-к позивача звільнено з підприємства з посади
слюсаря-ремонтника механічної дільниці з підстав, передбачених п. 2 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з виявленим станом здоров'я, який перешкоджає подальшому
виконанню роботи, і відсутністю можливості надання роботи відповідно до
медичних рекомендацій (а.с. 10).

Оскільки
відповідачем не наведено переконливих доказів відсутності на підприємстві
можливості надання позивачу роботи з урахуванням медичних рекомендацій, а саме:
відомості про наявні вакансії надані станом на 20 жовтня 2006 р. (а.с. 53-54),
а не на час вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 та не представлено доказів
зайняття посади слюсаря-сантехніка, на яку претендує позивач, суд правильно
дійшов висновку про обґрунтованість вимог про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується
позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає
достатньою компенсацією моральних страждань позивача, пов'язаних з порушенням
його трудових прав, є поновлення його на роботі. Тому у задоволенні вимог про
відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну
скаргу голови правління відкритого акціонерного товариства  Миколаївзалізобетон-1" задовольнити
частково.

Рішення
Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2007 року в частині
відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_1
до відкритого акціонерного товариства "Миколаївзалізобетон-1" про
відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути

оскаржено у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня

набрання ним
законної сили.