Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007
р.                          Солом'янський
районний суд м.Києва

В складі:
головуючого судді - Оксюти Т.Г. при секретарі - Богуславець І.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки і піклування Солом»янської районної в м.
Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору купівлі - продажу
квартири в частині покупців та визнання права власності на 1/3 частину квартири
,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом та просив постановити рішення про
визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири №АДРЕСА_1в м. Києві та
визнати за ним право власності на 1/3 частину даної квартири.

Свої вимоги
мотивує тим, що він перебуває у шлюбі з відповідачемОСОБА_2. З моменту
укладення шлюбу він з дружиною проживав в кв.АДРЕСА_2 узвіз в м. Києві, яка
була приватизована на трьох осіб: позивача, дружинуОСОБА_2. та на їх
донькуОСОБА_3.

В 1998 році
вищевказана квартира була продана та придбана інша, яка знаходиться в м. Києві
по вул.АДРЕСА_1.

Позивач
зазначив, що він, сплативши кошти за квартиру, доручив оформлення документів по
договору купівлі-продажу нової квартири, своїй дружині -ОСОБА_2., яка оформила
право власності на квартиру на себе та на доньку -ОСОБА_3.

Позивач вважає,
щоОСОБА_2. порушила його право власності на квартиру, позбавивши його частини в
спірній квартирі.

В судовому
засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати недійсним договір
купівлі - продажу квартири №АДРЕСА_1 в м. Києві в частині покупців, визнати
його покупцем даної квартири на рівних правах зОСОБА_2. таОСОБА_3. та визнати
за ним право власності на 1/3 частину спірної квартири.

В своїх
поясненнях, даних у судовому засіданні, позивач зазначив, що коштів, які
сторони отримали після продажу кв. АДРЕСА_2 узвіз в м. Києві не вистачало для
придбання іншого житла. В зв'язку з чим, позивачем було додані свої особисті
кошти, отримані ним під час закордонних поїздок, та кошти в сумі 5000,00 доларів
США, які йому були надані батьками.

Позивач, вважає,
що він має право на 1/3 частину спірної квартири, а тому просив задовольнити
позов.

Представник
позивача у судовому засіданні повністю підтримав позов.

Представник
відповідач позов не визнав у повному обсязі, зазначивши, що кв.АДРЕСА_2 узвіз в
м. Києві дісталася їй від батьків в результаті того, що вони здійснили обмін
своєї квартири №АДРЕСА_3 в м. Києві на дві квартири однією з яких і була
квартира кв.АДРЕСА_2 узвіз в м. Києві.

Відповідач,
вважаючи, що з позивачем створила міцну сім'ю, включила його в приватизацію
даної квартири.

Після продажу
кв. АДРЕСА_2 узвіз в м. Києві, була придбана квартира №АДРЕСА_1 в м. Києві.
Враховуючи те, що позивач будь-яких коштів на придбання квартири не вносив,
відповідач вважає, що останній прав на спірну квартиру не має.

Крім того,
відповідач просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що сплинули
строки позовної давності.

Третя особа -
Орган опіки і піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації
в судове засідання не з'явилась, однак надіслала до суду листа з проханням
розглядати справу без участі представника, при винесенні рішення по справі
просять врахувати інтереси неповнолітніх дітей.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та співставивши їх у
відповідності до вимог чинного законодавства, суд вважає, що не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до
ч.1, 2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути
позбавлена права власності або обмеження у його здійсненні лише у випадках і в
порядку, встановлених законом.

В судовому
засіданні встановлено, щоОСОБА_1. таОСОБА_2. з 21 жовтня 1989 року перебувають
у зареєстрованому шлюбі, (а. с. 12)

Судом
встановлено, що сторони проживали в кв.АДРЕСА_2 узвіз в
м. Києві.

Відповідно до
Свідоцтва про реєстрацію права власності на житло від 22 жовтня 1993 року
вказана квартира була зареєстрована на праві приватної власності заОСОБА_2.,
ОСОБА_4. таОСОБА_3., якими було реалізоване своє право на приватизацію
квартири, (а. с. 8)

Як встановлено в
судовому засіданні кв.АДРЕСА_2 узвіз в
м. Києві була продана. Сторони, які проживали як одна сім'я, вирішили придбати
іншу квартиру.

Відповідно до
Договору доручення, укладеного міжОСОБА_1. таОСОБА_5., було передбачено, що
позивач зобов'язується придбати у останнього квартиру №АДРЕСА_1в м. Києві, в
забезпечення чого передав завдаток в розмірі 500 доларів США, яка входить у
вартість даної квартири. (а. с. 10)

19 січня 1998
року міжОСОБА_5. таОСОБА_2., яка діяла від свого імені та від імені своєї
неповнолітньої донькиОСОБА_3. було укладено договір купівлі - продажу спірної
квартири, (а. с. 9)

В підтвердження
виконання даного договору ОСОБА_5 отримав відОСОБА_1. суму в розмірі 24200
доларів США. (а. с 11)

В судовому
засіданні позивач зазначив, що оформленням Договору купівлі-продажу спірної
квартири він не займався, оскільки повністю довіряв своїй дружині та вважав, що
вона захистить його інтереси.

В судовому
засіданні позивач звернув увагу на те, що у зв'язку з необхідністю оформлення
позовної заяви по відшкодуванню матеріальної шкоди, спричиненої залиттям
квартири, яке сталося 28 вересня 2005 року, він дізнався, що не є співвласником
спірної квартири, оскільки її власниками зареєстровані його дружина -ОСОБА_2.
та неповнолітня донькаОСОБА_3.

Вважає, що
відповідачем було порушено його право власності на частину спірної квартири,
оскільки крім того, що він був власником кв.АДРЕСА_2узвіз в м. Києві, яка була
продана і на кошти від продажу якої була придбана спірна квартира, він також
для придбання квартири докладав свої особисті кошти в розмірі 5000,00 доларів
США, отримані ним під час закордонних поїздок та надані йому батьками.

В судовому
засіданні представник відповідача зазначив, що у позивача права власності на
спірну квартиру немає, оскільки вона була придбана за кошти проданої квартири,
що

знаходилась за
адресою буд.АДРЕСА_2 узвіз в м. Києві, яка дісталася їй від її батьків. Крім того,
вказувала на те, що особистих коштів на придбання спірної квартири позивач не
вносив. Як вбачається з Договору купівлі-продажу спірна квартира була придбана
за ціною 7800,00 грн., а тому посилання позивача на те, що її вартість складала
24200,00 доларів США вважає
неправдивими. Що стосується завдатку в розмірі 500,00 доларів США за належне
виконання зобов'язання по придбанню квартири, вважає, що воно виникло виключно
між позивачем та ОСОБА_5., а тому до придбання спірної квартири не відноситься.

Пояснення
відповідача суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Як вбачається з
матеріалів справи спірна квартира була придбана під час перебування сторін у
шлюбі.

Згідно Договору
доручення, укладеного міжОСОБА_1. таОСОБА_5., було встановлено, що позивач в
забезпечення виконання зобов'язання по придбанню саме спірної квартири передав
завдаток в розмірі 500 доларів США,
яка входить у вартість даної квартири, (а. с. 10)

З пояснень
свідка ОСОБА_6., матері позивача, судом встановлено, що її син дійсно збирався
придбати квартиру для своєї сім'ї, в зв'язку з чим вона йому матеріально
допомагала, відкладаючи кошти на його рахунок, оскільки на той момент працювала
приватним підприємцем. Крім того, зазначила, що її син отримував велику
заробітну плату. Частину коштів він витрачав на дружину, яка ніде не працювала,
та дітей, а іншу частину відкладав для придбання квартири.

Свідок ОСОБА_7. в судовому
засіданні підтвердив, що позивач докладав кошти до купівлі спірної квартири,
оскільки він звертався до нього з проханням позики грошей.

З пояснень
свідків ОСОБА_8. та ОСОБА_9. було встановлено, що позивач дійсно збирався
придбати квартиру для своєї сім'ї, а тому з цією метою збирав кошти.

Відповідно до
ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Особистою
приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте в порядку ст. 57 СК
України.

Враховуючи
вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана за
час перебування сторін в шлюбі, за кошти, які були отримані в результаті
продажу кв.АДРЕСА_2 узвіз в м. Києві, та кошти відкладені позивачем з
заробітної плати та надані йому його матір'ю.

В судовому
засіданні представник відповідача заявив клопотання про винесення рішення в
справі яким просив відмовити в задоволенні позовної заяви позивачу у зв'язку зі
спливом строків позовної давності.

Відповідно до
ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до
ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.
ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України
заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність
застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до нею винесення ним
рішення.

Як вбачається з
матеріалів справи, договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено 19
січня 1998 року, тобто минуло майже 10 років після спливу строку позовної
давності. (а. с. 9)

Посилання
позивача на те, що про порушення свого права власності на спірну квартиру він
дізнався в вересні 2005 року коли готував позовну заяву до суду з приводу
відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири, суд не приймає
до уваги, оскільки про укладення договору купівлі-продажу квартири він знав та
приймав в ньому участь, укладав договір доручення про зобов'язання придбати
спірну квартиру, передавав кошти, а тому міг дізнатися про порушення своїх прав.
Крім того, судом було встановлено, що копія спірного договору не приховувалась
відповідачем від позивача.

Відповідно до
ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про застосування якої     заявлено стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Виходячи з
вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних
вимог позивача у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Згідно вимог
ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові
докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.
ст. 256, 261, 267, 321 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 130, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки і піклування Солом'янської
районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору
купівлі - продажу квартири в частині покупців та визнання права власності на
1/3 частину квартири - відмовити.

Рішення може
бути оскаржено на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, яка подається в десятиденний термін з дня проголошення рішення.