РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді: Іващенко В.В. Суддів: Летягіної О.В.,
Осоченко A.M. При секретарі:
Галіч Ю.Є.

розглянувши
у відкритому судову засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрального
районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 03 квітня 2007року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу у розмірі 16570грн.

Вимоги мотивовані тим, що 22.09.2005року відповідач взяв в борг у позивача
грошові кошті у розмірі 16570грн. на термін до 22.10.2005року, про що ОСОБА_2
надав розписку. Борг на час розгляду справи повернутий не був. Просить стягнути
з відповідача суму основного боргу, суму інфляції 2402,65грн., проценти по
договору позики у сумі 2144,27грн, та 3% річних у сумі 662,78грн. та понесені
позивачем судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від
03 квітня 2007року, позовні вимоги - задоволені. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за
розпискою у розмірі 16570грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму
інфляції у розмірі 2402, 65грн., 3% річних у сумі 662,23грн., проценти за
договором позики у сумі 2144,27грн., сплачені судові витрати у розмірі
217,79грн. та витрати на інформаційне - технічне забезпечення у розмірі 30грн.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з'ясування судом
обставини, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вказує, що суд не дав можливості надати йому
заперечення проти позовної заяви, а саме докази того факту, що розписка була
складена в рахунок заборгованості по заробітній платі і вказує на те, що він
гроші від відповідача за розпискою не отримав. Крім того, суд відмовив йому у
задоволенні заяви про допит у судовому засіданні свідків, які підтвердили факт
того, що він від відповідача гроші за розпискою не отримав і що розписка була
складена в рахунок заборгованості по заробітній платі.

Справа №
22-ц-3843/2007

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши сторони, проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позов, суд виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики, що
слідує з тексту розписки, в якої до того ж немає ніяких посилань на трудові
правовідносини.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів.

Судом було
встановлено, що між сторонами виникли боргові зобов'язання , на підставі
договору позики. ОСОБА_2 22.09,2005 року взяв у борг у ОСОБА_1 16570 гривень,
що підтверджується борговим документом - розпискою. На час розгляду справи
відповідач борг не повернув.

Доводом не згоди
апелянта з рішенням було посилання на те, що суд не звернув увагу на те, що між
сторонами були трудові правовідносини, і ця сума є сума заробітної плати і
грошей йому позивач по цей розписці не давав.

З заперечень
представника відповідача а.с.29 слідує, що позивач ОСОБА_1 виплатив
заробітну плату робітникам, тобто розрахувався з ними за роботу у ОСОБА_2, так
як він сам не мав можливості провести це в той час. Представник також вказує,
що 22.09.2005 року під погрозою насилля і під впливом тяжких обставин
відповідач, в присутності інших робітників кооперативу «Монтажник», написав
наданий суду договір займу-розписку. В період з 01.10.2005 р. по 20.10.2005
року ОСОБА_2 передав суму заборгованості по зарплаті ОСОБА_1.

Суд,
проаналізувавши дані доводи, не прийняв їх до уваги, вважаючи не обгрунтованими
і колегія суддів повністю згодна з висновком суду.

Відповідачем
суду не були надані будь-які докази своїх доводі, а саме, до правоохоронних
органів з заявою про погрозу насиллям відповідач не звертався, не надав він і
інших переконливих доказів цих фактів. Крім того, не навів він доказів і того,
що повернув позивачу суму боргу не тільки в жовтні 2005 року, а й в загалі.
Даний факт не визнає позивач і в підтвердження своєї незгоди з доводом про
повернення грошей, приклав оригінал розписки до матеріалів справи.

Враховуючи
вказане, колегія суддів вважає рішення суду про стягнення суми боргу законним і
обгрунтованим і підстав для задоволення апеляційної скарги не знаходить.

Статтею 303
ч.1,3 ЦПК України передбачається, що під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першій інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді
першій інстанції.

Апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування норм матеріального права або норм
процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Так як доводи
апеляційної скарги стосуються тільки не згоди зі стягненням суми основного
боргу то в іншої частині рішення апеляційним судом не перевірялося.

Однак, колегія
суддів звернула увагу на те, що судом було з відповідача стягнено 2144 грн. 27
коп., сума процентів за договором позики, без будь-яких підстав, тобто в
порушення норм матеріального права.

Позивач в позовної
заяві просить стягнути з відповідача проценти по договору займу та суму
інфляції, посилаючись при цьому на положення ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 ч.2 ЦК України
передбачається, що боржник , який прострочив виконання грошового зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний

сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а
також три процента річних від простроченої суми , якщо іншій розмір процентів
не встановлений договором або законом.

Стаття 1048 ЦК України,
на яку також посилається позивач, передбачає, що позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів від суми займу, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється
договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В даному випадку договором розмір процентів не
встановлений, однак він встановлений законом на який посилається позивач, а
саме на три процента річних. Тому колегія суддів вважає , що немає ніяких
підстав для стягнення суми процентів двічі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає можливим скасувати рішення
суду в частині стягнення процентів в суми 2144 грн.27 коп. і постановити по справи
в цієї частині нове рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 303, 304, 309, 313, 316, 317, 319 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 03 квітня 2007 року скасувати в частині стягнення 2144 гривні 27
копійок, суми процентів за договором позики .

Постановити в
цієї частині нове рішення.

ОСОБА_1 в
задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення 2144 гривні 27 копійок, суми
процентів по договору позики, відмовити.

В іншої частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двох
місяців з дня набрання нею законною сили в касаційному порядку до Верховного
Суду України.