АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1207/2007
р.                                                  Головуючий
Категорія інші позовні                                                            Дубенець
Доповідач в апеляційній інстанції Захарова А.Ф.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2007 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого               Храпка В.Д.

суддів                          Захарової А.Ф., Ювшина
В.І.

при секретарі              Петренко С.П.

адвоката                      ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Канівського
міськрайсуду Черкаської області від 11
травня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності на 1/2
частину спільного майна.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши адвоката ОСОБА_1, який підтримав доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2,
та ОСОБА_3, її представника, які заперечували на доводи апеляційної скарги,
судова палата, -

встановила:

В листопаді 2006 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2
частину спільного майна.

В обґрунтування
позовних вимог вказував, що з квітня 1996
року проживав однією сім'єю з відповідачкою ОСОБА_3, вів спільне
господарство. Спільне життя почали з «нуля», так як ні у нього ні у
відповідачки не було заощаджень. Кожен з них, розірвавши шлюб, залишив все
майно першому подружжю.

Виїхали в м.
Київ, де наймаючи квартиру, проживали разом. Він працював на будівництвах
елітних будинків, а відповідачка - в 2001 році відкрила підприємницьку
діяльність на реалізацію товарів.

Накопивши коштів, повернулися в м. Канів, відкрили торгові точки по
реалізації товарів «Секонд хенд» в с
Прохорівка, с Таганча,
с Мартинівка, с Грищенці.

В 2004 році викупивши у
ОСОБА_4 в с Грищенці
Канівського району будівлю бувшого ФАП для розміщення в ньому магазину «Міні
маркет». Так як підприємницька діяльність була відкрита на відповідачку,
договір купівлі - продажу
оформили на неї.

Він своїм трудом
на спільні кошти зробив ремонт і переобладнання, встановив торгівельне
обладнання в продовольчому і промтоварному відділах. Так як власних коштів не
хватало, ОСОБА_3 у 2004
- 2005 роках брала кредити у «Приватбанку», які вони погасили за
рахунок прибутків від торгівельної діяльності.

04.10.2004 року йому було
видано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. Ним
були отримані ліцензії на реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
ОСОБА_3 не могла на себе оформити ці ліцензії, так як перебувала на єдиному
податку, а він, - на
фіксованому.

У вересні 2004 року вони придбали
у ОСОБА_5 незавершене будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1.

Він своїми
силами на спільні кошти зробив перепланіровку в прибудові, демонтував
перестінки і склав нові, забетонував підлогу, встановив сантехнічне обладнання,
зробив зливну яму і провів каналізацію, заштукатурив стіни, поклав у ванній
кімнаті плитку на стіни і підлогу, зробив підвісний потолок, провів гарячу і
холодну воду, переробив систему опалювання всього будинку разом із
зварювальником.

В кухні обклав
стіни плиткою, зробив підвісну стелю, наслав ДСП і лінолеум. В кімнаті переклав
лежанку, оббив стіни металевим профілем під гіпсокартон, настлав у спальні поли з ДСП.

17.07.2006 року придбали у кредит на ім'я ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ - 21043 - 20 НОМЕР_1, поставили його
на облік, уплативши 1200
грн.

16.10.2006 року відповідачка не впустила його додому, змінивши
вхідні замки. Заперечує проти його права на частку у спальному майні.

На підставі
викладеного і ст. 74 СК
України просив визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 і на 1/2
частину приміщення магазину «Міні маркет», який знаходиться за адресою Леніна, 28 в с Грищенці
Канівського району Черкаської області, стягнувши з відповідачки на його користь
всі витрати по справі.

Просив з метою
забезпечення позову накласти заборону на відчуження ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1 і магазину
«Міні маркет» по вул. Леніна, 28 в с Грищенці Канівського району Черкаської
області.

В лютому 2007
року ОСОБА_2 звернувся з доповненням до позовної заяви, яким просив встановити
факт проживання однією сім'єю з відповідачкою з 03.04.1997 року по 16.10.2006
року без реєстрації шлюбу, розділити спільно нажите майно.

Рішенням
Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній
скарзі на це рішення ОСОБА_2 просе
його скасувати, як невідповідаюче обставинам справи, та ухвалити нове
рішення про задоволення його вимог.

Обговоривши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Пред'являючи
даний позов, ОСОБА_2 стверджував, що з квітня 1996 року по 16.10.2006
року він проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю, вели спільне господарство,
спочатку в м. Києві, де разом займалися підприємницькою діяльністю, і накопивши
коштів, повернулися в м. Канів, відкрили торгові точки по реалізації товарів
«Секонд хенд» в с Прохорівка, с Таганча, с Мартинівка, с Грищенці. В с Грищенці в 2004 році викупили у
ОСОБА_4 будівлю бувшого ФАП, яку перебудували під магазин «Міні маркет», а в
вересні 2004 року придбали
у ОСОБА_5 незавершене будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1, яке він переробив своїми руками. А в липні 2006 року придбали в
кредит на ім'я ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ 21043
- 20, який разом використовували.

Однак позивач
ОСОБА_2 на підтвердження своїх доводів не надав суду належних доказів щодо
проживання однією сім'єю з відповідачкою і ведення спільного господарства.

ОСОБА_3 не
заперечувала факту інтимних відносин з ОСОБА_2, партнерства по бізнесу, того,
що вони допомагали один одному в підприємницькій діяльності, проте заперечувала
проти того, що вели спільне господарство з позивачем і

проживали
однією сім'єю, стверджуючи, що прибутки кожен з них мав свої, що гроші від
торгівлі ділили на три частини, -
на неї, на позивача та на ремонт автомобіля, якого разом використовували.

З справи
вбачається, що сторони деякий час разом проживали на квартирі в м. Києві, яку
їм підшукав ОСОБА_6, допитаний в якості свідка по справі, але які були між
сторонами відносини йому не відомо. Свідок ОСОБА_2 - брат позивача,
пояснив, що у брата був автомобіль «Фіат» і вони з ОСОБА_3 займалися торгівлею,
їздили купували і торгували по Україні, що брат представив відповідачку як
дружину, а за майно, яке вони придбали, йому нічого не відомо. У них в гостях
свідок не був, був лише на 50-річчі відповідачки в селі у її матері, вони до
нього приїзджали на свята.

Однак наведене,
як правильно вказав суд, ще не свідчить про сімейні відносини між сторонами.

На користь
такого висновку вказує повідомлення ОСОБА_3 від 18.06.2005 року, направлене на
адресу позивача ОСОБА_2 про розірвання з ним договору оренди, оскільки він не
заплатив орендної плати за 3 місяці підряд (ар. спр. 92- 93); також підрахунки,
які вів особисто позивач, коли брав продукти харчування в магазині відповідачки
та надавав їй транспортні послуги під час поїздок в м. Київ, м. Кагарлик, с
Прохорівку Канівського району (ар. спр. 126 і зворотній бік).

Згідно довідок
Канівської ОДПІ ОСОБА_3 зареєстрована в ОДПІ як суб'єкт підприємницької
діяльності з 15.02.2002 року та мала суми обсягу виручки від реалізації
товарів: 2002р. - 1000 грн.; 2003р. - 17350 грн.; 2004р. - 60000 грн.; 2005р. -
59970 грн.; І - III квартали 2006р. - 36870 грн.

ОСОБА_2
зареєстрований в Канівській ОДПІ як суб'єкт підприємницької діяльності з
04.10.2004 року та мав суми чистого доходу: IV квартал
2004р. - 0 грн.; 2005 рік - 446,36 грн.; 1-3 кв. 2006р. - 465,16 грн. (ар. спр.
54 - 55). Ці дані
про прибутки сторін свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 не мав особистих коштів
для створення спільного майна з відповідачкою ОСОБА_3, яка на цьому
наголошувала, вказуючи, що ОСОБА_2 надавав їй транспортні послуги, допомагав
перебудовувати будинок оформити «Міні-маркет» - магазин, але за все це вона з
ним розраховувалась як і з іншими найнятими працівниками, що заперечує сімейні
відносини між ними.

Не надано
позивачем ніяких доказів про те, що разом з відповідачкою ними придбано у
спільну власність нерухоме майно і жилий будинок АДРЕСА_1 і стару контору з
медпрофілакторієм по вул. Леніна, 28
в с Грищенці,
яке пізніше було переобладнане в магазин «Міні-маркет» (ар. спр. 37-38).

Жилий будинок,
як видно із матеріалів справи, був придбаний ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу під
скасувальною умовою (ар. спр. 28)
від 07 вересня 2004 року за 26500 грн., які
покупець зобов'язався передати продавцеві після отримання кредиту в банку.
Відповідачка одночасно уклала з ЗАТ КБ
«Приватбанк» кредитний договір на отримання кредиту в сумі 18550 грн., ( який не погасила
і на даний час) надавши в заставу придбаний будинок. Таким чином, ОСОБА_3 за
особисті кошти придбала цю нерухомість.

Аналогічно і з
іншою нерухомістю. За договором від 01.09.2004
року (ар. спр. 37) ОСОБА_3
купила у ОСОБА_4 нежитлову будівлю: приміщення старої контори та
медпрофілакторію, площею 85,4 кв. м, розташоване по вул. Леніна, 28 в с
Грищенці Канівського району, стверджуючи, що гроші їй на це дав батько ОСОБА_7,
який отримував кошти на виплату допомоги остарбайтерам, про що в суді
підтвердила мати відповідачки ОСОБА_8 (ар. спр. 145;123).

Позивач же не
надав суду ніяких доказів про те, що вищеозначене нерухоме майно придбане ним з
відповідачкою за спільні кошти і у спільну власність. Не може про це свідчити
той факт, що позивач виступав поручителем перед кредитором по договорах позики
відповідачки коштів в банку, що він допомагав ремонтувати будівлі, робити їх
переобладнання, оскільки за цю допомогу ОСОБА_3 з ним розраховувалась як з

найманим працівником, про що
підтвердили в суді ряд свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, а зокрема свідок ОСОБА_13 пояснив, позивач був як водій у ОСОБА_3, з яким вона розраховувалась
за роботу.

Таким чином,
оцінюючи все наведене у сукупності, суд, на думку судової палати, прийшов до
правильного висновку про те, що позивачем на доведено факт перебування з
відповідачкою у шлюбних стосунках не доведено придбання за спільні кошти у
спільну власність вищезазначеного нерухомого майна, тому йому обґрунтовано
відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не можуть бути доказом іншого факт перебування позивача разом з
відповідачкою на весіллі її дочки, десь на дні народження чи в іншій компанії,
так як це не вказує на існування сімейних відносин між ними.

Правильно судом
оцінена критично, виходячи з вищевказаного, довідка, видана ОСОБА_2 виконкомом
Грищенецької сільської ради №433
від 24.10.2006 року
(ар. спр.7) про те, що з вересня 2004
року він проживає разом з ОСОБА_3 і під час спільного проживання придбав
житловий будинок АДРЕСА_1
та приміщення під магазин по вул. Леніна, 28, автомобіль ВАЗ -
21043, оскільки суть її спростовується всіма матеріалами справи
та й іншою довідкою Грищенецької сільради, виданого 01.11.06 року за №456, - про те, що
ОСОБА_2 мешканцем села не являється, не є членом сім'ї ОСОБА_3, не вів і не
веде з нею спільного сімейного господарства, і що раніше видана сільрадою
довідка на вимогу ОСОБА_2 -
за №433 від 24.10.2006 року не
відповідає дійсності і є нечинною (ар. спр. 35).

Рішення суду першої інстанції постановлено на зібраних по справі доказах,
відповідає всім матеріалам справи і вимогам закону і підстав для
його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

Керуючись ст.ст.ЗОЗ; 304; 307; 308;
314 ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2007 року, - залишити без
змін.

Ухвала може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі
двохмісячного строку.