№ 2-355/2007 р. РІШЕННЯ
22 січня 2007 року Оболонський
районний суд м. Києва в
головуючого           Шевченко     Л.В.
при секретарі                                Бондаренко
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до громадянина Греції ОСОБА_2про розірвання договору купівлі-продажу та за зустрічним позовом громадянина
Греції ОСОБА_2до ОСОБА_1та ОСОБА_3про
визнання недійсними абз. 4
п. 5, п. 6, п. 8 договору
купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1 від 23
про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1 від 29
жовтня 2003 року, укладеного між ОСОБА_1та ОСОБА_3, про визнання за ним права
власності на житловий АДРЕСА_1
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2про розірвання
договору купівлі-продажу АДРЕСА_1.
вимоги вона обґрунтовувала тим, що 23 вересня 2002 року між нею та відповідачем
був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку.
вказаного договору, цей договір укладений під скасувальною умовою, а саме:
права і обов'язки сторін припиняються у
випадку, якщо продавцем до 01 січня 2003 року не буде передано рішення
Київської міської ради та інші документи, які підтверджують відведення продавцю
земельної ділянки загальною площею 3000
кв. м. для цілей обслуговування вказаного житлового будинку.
п.6 договору право власності на придбаний житловий будинок виникає у покупця з
моменту повного розрахунку, а повний
розрахунок здійснюється після передачі вищевказаного рішення Київської
міської ради. Таким чином повний розрахунок не був проведений, а право
власності на будинок до відповідача не перейшло.
Станом на 01 січня 2003 року продавець
не виконав і не має можливості
виконати  умову  договору,
передбачену   п.8,  так  як
відповідне рішення Київської міської ради
відсутнє, тому відповідно до скасувальної умови права і обов'язки сторін
припинилися 01.01.2003 року і
договір купівлі-продажу підлягає розірванню.
В судовому
засіданні представник позивачки позов підтримала і просить його
позову заперечував, пред'явив зустрічний позов
про визнання недійсними абз. 4 п. 5, п. 6, п. 8 договору купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, про визнання недійсним договору купівлі-продажу
житлового АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року,
укладеного між ОСОБА_1та ОСОБА_3, про визнання за ним права власності на
позову ОСОБА_1 та на підтвердження зустрічного позову відповідача ОСОБА_2,
представник останнього пояснив, що взяте на себе продавцем зобов'язання по
передачі покупцю рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки для обслуговування будинку не є скасувальною
умовою відповідно до ст. 61 ЦК України в редакції 1963 року, тому відповідач і
просив першочергово визнати п. 8 договору купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1
від 23.09.2002 року недійсним.
Однак, суд, не
погодившись з доводами відповідача, постановив
16.05.2003 року рішення на користь позивачки ОСОБА_1, яке було залишено
без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду м. Києва від 07.10 2003 року.
скаргою відповідача ОСОБА_2вищевказані рішення суду та ухвала Апеляційного суду
м. Києва були скасовані Ухвалою Верховного Суду України від 09.06.2005 року з передачею
справи на новий розгляд у суд першої інстанції.
після залишення рішення суду апеляційним судом без змін знову продала 29 жовтня 2003 року АДРЕСА_1
ОСОБА_3, яка судом була залучена до участі в справі в якості відповідачки по зустрічному позову ОСОБА_2про визнання договору купівлі-продажу АДРЕСА_1
від 29 жовтня 2003 року недійсним.
представників в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3заперечувала проти
зустрічного позову, посилаючись на те, що
для цього не має жодних правових підстав, що вона на законних підставах
стала власником спірного житлового АДРЕСА_1 (ас. 112).
пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд визнає, що
позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2підлягає
задоволенню з наступних підстав.
наданої суду ксерокопії договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.09.2002 року позивачка
ОСОБА_1продала, а відповідач -
громадянин Греції ОСОБА_2купив житловий АДРЕСА_1 (а.с. 6 том 1).
Суд вважає, що в
даний договір в порушення вимог ст. 61 ЦК України (в редакції 1963 року) було
включено п.8, що "договір купівлі-продажу укладений під скасувальною
умовою, а саме: права і обов'язки сторін припиняються у випадку, якщо продавцем
до 01 січня 2003 року не буде передано покупцю (попущена описка і вказано продавцю) рішення Київської міської ради,
зазначене у п.5 цього договору".
Так, згідно ч. 2, 3, 4 ст. 61 ЦК України (в редакції 1963 року) "угода
визнається укладеною під скасувальною умовою, якщо сторони поставили припинення
прав і обов'язків у залежність від обставини, щодо якої невідомо, станеться
вона чи не станеться.
Якщо настанню умови недобросовісно перешкоджала сторона, якій настання умови невигідне, то вважається, що умова
Якщо настанню умови недобросовісно перешкоджала сторона, якій
настання умови вигідне, то вважається, що умова не настала".
купівлі-продажу сторони поставили припинення прав і обов'язків сторін у
залежність не від обставини, щодо якої
невідомо станеться вона чи не станеться, а від настання факту
невиконання продавцем одного з зобов'язань за договором.
справи вбачається, що рішення Київської міської ради, що підтверджує відведення
продавцю земельної ділянки загальною площею 3000 кв.м, для цілей обслуговування житлового АДРЕСА_1 на дату укладання договору купівлі-продажу не існувало.
Разом з тим ст. 40 ЗК України передбачає право громадян набувати у
власність або в оренду земельні ділянки для
обслуговування жилого будинку, а п.6-10 ст. 118, п.2-7 ст. 128, п.1 ст.
124 ЗК України встановлюють процедуру видачі
органами місцевого самоврядування відповідного рішення.
Отже позивачці ОСОБА_1 нічого не заважало отримати і в подальшому передати вказане рішення покупцю громадянину
Греції ОСОБА_2- відповідачу по даній справі і тому невиконання
стороною одного із своїх зобов'язань   за
укладеним договором не є
обставиною щодо якої невідомо станеться вона чи не станеться у розумінні ст. 61 ЦК України (1963р.).
справи настання умови за п. 8
договору купівлі-продажу покупцю невигідне. Отже, в силу ч. З ст. 61 ЦК України він повинен мати можливість
недобросовісно перешкодити не передачі рішення, але покупець не має
такої можливості, оскільки не передача рішення це суб'єктивна бездіяльність
настання умови за п. 8 договору
купівлі-продажу вигідне, тому в силу ч.4 ст. 61 ЦК України він повинен мати можливість недобросовісно
сприяти не передачі рішення. Однак у продавця такої можливості також не має,
оскільки не передача рішення це його суб'єктивна бездіяльність.
вищевикладене, п. 8 договору
купівлі-продажу житлового будинку від 23.09.2002 року суперечить ч. 2-4 ст. 61 ЦК України, а згідно ст. 48 України (1963р.) недійсною є та
угода, що не відповідає вимогам закону.
Суд приймає до
уваги той факт, що відповідно до ст. 234
ЦК України (1963р.) передбачена можливість розірвання договору за позовом покупця як санкції за допущені продавцем
порушення умов договору. Однак, по
справі за позовом про розірвання договору купівлі-продажу звернувся не
покупець, а продавець.
Суд вважає, що
неприйняття рішення про відведення земельної ділянки площею 3000 кв.м, не порушує права
позивачки, яка вирішила продати будинок, мала вчинити певні дії для того, щоб ця подія відбулася, а потім сама ж звернулась
до суду з позовом про розірвання договору (в той період, коли ціни на нерухоме
майно суттєво змінились).
абз. 4 п. 5, п. 6 договору
купівлі-продажу тісно пов'язані з п. 8
договору суд вважає необхідним визнати недійсними також і їх.
Одночасно суд
вважає необхідним визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1
від 29 жовтня 2003 року, укладений між ОСОБА_1та ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим
номером 1726, так як
укладення даного договору відбулось в той час, коли раніше укладений договір
купівлі-продажу зберігав свою чинність (а.с. 112 том 2).
укладення нового договору купівлі-продажу АДРЕСА_1
від 28.10.2003 року зобов'язання
сторін за попереднім договором купівлі-продажу даного будинку від 23.09.2002 року не були
припинені, оскільки спір по даному договору
не був вирішений по суті.
Рішенням
Оболонського районного суду м. Києва від 16.05.2003
року було задоволено позов ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу
будинку, яке було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 07.10 2003 року.

За касаційною
скаргою відповідача ОСОБА_2вищевказані рішення суду та ухвала Апеляційного суду
м. Києва були скасовані Ухвалою Верховного Суду України від 09.06.2005 року з передачею
справи на новий розгляд у суд першої інстанції.

Тобто позивачка
ОСОБА_1 двічі продала свій будинок і в другому випадку не мала права
відчужувати будинок, оскільки на той момент
був чинним раніше укладений договір купівлі-продажу.

Відповідно до
ст. 658 ЦК
України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших
випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Згідно ч.І ст. 661 ЦК України у
разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на
підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві
завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих
підстав.

Тобто особа має
право на витребування товару у нового покупця на підставах, що виникли раніше,
в даному випадку такою підставою є укладений раніше договір купівлі-продажу від
23 вересня 2002 року.

Відповідно до ст.
391 ЦК
України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі утрати
ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином,
власником АДРЕСА_1 має бути визнаний
ОСОБА_2, оскільки ним був придбаний вказаний будинок раніше ніж це мало
місце у випадку з ОСОБА_3, а недобросовісна поведінка ОСОБА_1 стала перешкодою
для досягнення відповідачем за основним позовом мети, заради якої і укладався договір купівлі-продажу - виникнення права
власності.

Відповідно до
п.З ч.І ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо майно... вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тому суд,
оцінюючи всі докази по справі в сукупності, визнає, що зустрічний позов доказаний в судовому засіданні повністю і тому підлягає   задоволенню,   в
тому   числі   за
громадянином   Греції
ОСОБА_2необхідно визнати і право власності на АДРЕСА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, враховуючи, що він виконав всі умови
договору, а саме на час розгляду справи сплатив всю суму за договором, що підтверджується квитанцією від 16 січня 2007
року та записом нотаріуса в договорі купівлі-продажу будинку від
23.09.2002 року (а.с. 132, 133).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215,218 ЦПК України, ст.
48, 61, 234 ЦК
України (в редакції 1963
року), ст. 388, 391,
658, 661 ЦК України (в редакції 2004 року), суд,

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1до громадянина Греції ОСОБА_2про розірвання договору купівлі-продажу
житлового будинку відмовити.

Позов
громадянина Греції ОСОБА_2задовольнити.

Визнати
недійсними абз. 4 п. 5, п. 6, п. 8 договору
купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1 від 23
вересня 2002 року.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року,
укладений між ОСОБА_1та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 1726.

Визнати за
громадянином Греції ОСОБА_2право власності на житловий АДРЕСА_1 з відповідними
господарчими та побутовими будівлями і спорудами згідно договору
купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року,
зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_5 за
реєстровим номером НОМЕР_1

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м.
Києва шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст. 295 ЦПК
України.