АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
апеляційного суду
Чернігівської області в складі:
головуючого - судді
суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області  від 08 листопада 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2про зміну формулювання
причини звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и л а:
у жовтні 2005 р. ОСОБА_1 пред'явив
позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якому просив змінити формулювання
причини звільнення його з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без
поважних причин, на п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату працівників,
стягнути на його користь середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при
звільненні і 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач
обгрунтовував тим, що відповідач 29.06.2005 р. на зборах трудового колективу
повідомив працівників про те, що їх з 01.07.2005 р. звільнено за скороченням та
запропонував їм подати заяву про звільнення за власним бажанням, від чого він
відмовився. Опісля роботодавець не надавав йому роботу. 04.10.2005 р. він
отримав поштою трудову книжку, згідно з записами у якій його 09.07.2005 р.
звільнено з вищевказаної причини. Дане звільнення є незаконним,
__________________________
Справа № 33ц-кс- 970, № рядка статзвіту - 1
Головуючий у першій інстанції - Таратін В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції - Адаменко Л.В.
оскільки він не працював у зв'язку з незабезпеченням його роботою
відповідачем. При звільненні відповідач не виплатив всіх належних йому сум.
Шляхом незаконного звільнення з роботи, затримки остаточного розрахунку і
видачі трудової книжки ОСОБА_2 завдав йому моральної шкоди на вищевказану суму.
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської області
від 08 листопада 2005 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 23 січня 2006 р., у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати постановлені по справі судові рішення і направити справу на новий
судовий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального й процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що позивач не довів факту скорочення відповідачем
штату працівників, але й вчинення ним прогулів без поважних причин теж не мало
місця. На думку суду І інстанції, ОСОБА_1 повинен був вимагати поновлення на
роботі, проте він відмовився змінити позовні вимоги. З цим погодився і
апеляційний суд. Проте даних висновків суди дійшли без дотримання норм
матеріального й процесуального права, що регламентують спірні правовідносини.

Так, посилання суду І інстанції на
відмову позивача змінити позовні вимоги не підтверджується протоколом судового
засідання. Крім того, у справі відсутній протокол попереднього судового
засідання. Але з ухвали, постановленої судом за наслідками попереднього
розгляду справи, вбачається, що цей розгляд проведено без дотримання вимог
ст.ст. 130, 131 ЦПК України. З неї, зокрема, не можна встановити, чи дотримано
судом вимог п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України. До того ж, визначення предмету
спору, в силу ст. 11 ЦПК України, є прерогативою позивача. Також необхідно
зазначити, що у правових позиціях, висловлених судовою колегією в цивільних
справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових
рішень в цивільних справах, прямо зазначено, що, встановивши, що звільнення з
ініціативи роботодавця проведено незаконно, суд на прохання працівника, який у
зв'язку з допущеними щодо нього порушеннями законодавства про працю не бажає
продовжувати трудові правовідносини з відповідачем, може визнати незаконним
звільнення із зазначених останнім підстав і, не поновлюючи працівника на
роботі, змінити формулювання причини його звільнення відповідно до ст. 38 чи 39
КЗпП України. Останнє не суперечитиме законові, оскільки вимоги ст. 38 КЗпП
України про двотижневий строк попередження на випадки наявності поважних причин
не поширюються.

Виходячи з сенсу ст. 117 КЗпП
України, для вирішення спору між працівником і роботодавцем щодо стягнення з
останнього на користь працівника середнього заробітку за затримку остаточного
розрахунку формулювання причини звільнення працівника з роботи не має
юридичного значення. Таке значення має лише факт виплати або невиплати
роботодавцем працівникові у встановленні в ст. 116 КЗпП України строки всіх
належних йому сум. Але суди не встановлювали, чи виплатив ОСОБА_2 ОСОБА_1 всі
належні суми у строк, встановлений ст. 116 КЗпП України. Тож відмова у
задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за затримку
остаточного розрахунку з мотивів відмови у задоволенні його вимог про зміну
формулювання причини звільнення з роботи є явно незаконною.

Позивач стверджує, що відповідач
завдав йому моральної шкоди шляхом незаконного звільнення, затримки остаточного
розрахунку і затримки видачі трудової книжки (позовна заява, а.с. 2 (зв.),
протокол судового засідання, а.с. 13)). Тому, згідно з вимогами ст. 213 ЦПК
України, встановивши факт незаконного звільнення ОСОБА_1 з роботи, суди
зобов'язані були зазначити, чому ця обставина не є підставою для задоволення
його вимог про відшкодування моральної шкоди. Доводи ж останнього про завдання
йому ОСОБА_2 цієї шкоди шляхом затримки остаточного розрахунку і видачі
трудової книжки, на порушення ч. 3 ст. 213 ЦПК України, взагалі не були
предметом судового розгляду.

З вищевикладеного випливає, що
постановлені по справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду І інстанції.

Керуючись ст.ст. 333, 338 ч. 2, 345
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну
скаргу ОСОБА_1задовільнити.

Рішення  Золотоніського міськрайонного суду Черкаської
області  від 08 листопада 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2006 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду І інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Хромець Н.С.

Судді:

Євстафіїв
О.К.

Лакіза
Г.П.  Скрипка А.А.  Шемець Н.В.