Справа №22-ц-97/07                                      Головуючий суду 1-ої інстанції
Категорія 41                                                        Доповідач
апеляційної інстанції Шолох З.Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

19  січня     2007 року     колегія
судів     судової    палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючого - ПаліюкаВ.І.,

суддів - Шолох З.Л., Кутової Т.З.,

при секретарі судового засідання -
Негрун І.О., за участю :

· позивача
ОСОБА_1,

· представника
відповідача - Якименка О.П.,

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
у м. Миколаєві   цивільну
справу   за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на   рішення Доманівського районного суду
Миколаївської області   від 29 листопада
2006 року у справі за

позовом ОСОБА_1 до приватного
сільськогосподарського підприємства імені Шевченка Доманівського району
Миколаївської області (далі ПСП ім. Шевченка) про оплату   праці,

встановила:

З
липня       2006 року    ОСОБА_1       звернувся    з позовом
до ПСП ім. Шевченка   про
нарахування та стягнення
заробітної   плати у мінімальному
розмірі,   встановленому    законодавством України.

Позивач
зазначав, що відповідно до трудового договору працював у відповідача
охоронником зерноскладів та пекарні з 18 серпня по 1 травня 2006 року,
отримуючи щомісячно по 100 грн.

Посилаючись на порушення законодавства про оплату праці, позивач вважав, що
відповідач не доплатив йому 4 642 грн. за весь період його роботи, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законодавством України. В
зв'язку з чим   просив стягнути зазначену
суму   на його користь з відповідача.

Рішенням
Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2006 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній
скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення суду скасувати та справу направити на
новий розгляд.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд, відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1, виходив з того, що позивач працював у відповідача з неповним робочим днем
та погодинною оплатою праці відповідно до
фактично відпрацьованих годин, посилаючись на докази, надані відповідачем.

Між тим, з таким
висновком суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам
справи.

Так, із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем у відповідності
до ст. 21 КЗпП України, був укладений трудовий договір. Згідно запису в
трудовій книжці, позивач працював у відповідача в якості охоронника
зерноскладів та пекарні з 18 серпня 2003 року по 1 травня 2006 року (наказ
НОМЕР_1).

2

А тому, мав
право на оплату праці у мінімальному розмірі, визначеному законодавством для
працівників підприємств, установ і організацій усіх форм власності, що
вважається державною гарантією та не може погіршуватися при укладенні договору.

Позивач працював
охоронником за змінним режимом праці (добу через дві доби) разом з двома іншими
охоронниками. Відповідно до ст. 95 КЗпП України, у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної
(годинної) норми праці не може бути нижчою від встановленої законом
мінімальної заробітної плати. В матеріалах
справи відсутні належні дані про те, що позивач не виконував місячну норму праці.

Між тим, в
порушення вищезазначеного, відповідач за зазначену роботу виплачував позивачу
по 100 грн. щомісяця, не повідомляючи про розмір оплати його праці в порушення
вимог ст. 110 КЗпП України.

Працівник може
звернутися за вирішенням спору про оплату праці у тримісячний строк,
передбачений ч. ст. 233 КЗпП України, який обчислюється з дня коли він дізнався
або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач зазначив, що дізнався
про порушення свого права з часу звернення за державною допомогою, після
звільнення з роботи. Тобто, ОСОБА_1 в межах тримісячного строку звернувся до
суду за вирішенням цього спору.

За таких
обставин, відповідно до ст. 238 КЗпП України, суд має право винести рішення про
виплату працівникові належних сум без обмеження будь - яким строком.

Доводи
представника відповідача про те, що позивач працював у них за сумісництвом та
почасово необгрунтовані, оскільки спростовуються записом, зробленим відповідачем у трудовій книжці ОСОБА_1 Надані
відповідачем табелі обліку робочого часу (без відповідного підпису посадової
особи), а також копія наказу та заяви ОСОБА_1, належним чином не
завірені, їх достовірність позивачем не визнається, а тому вони не можуть бути належними
доказами у відповідності до вимог ст. ст. 58, 59, 212 ЦПК України.

Проте, суд не
звернув належної уваги на вищезазначене, хоча це має суттєве для вирішення
спору.

В зв'язку з
викладеним, рішення районного суду підлягає скасуванню на підставі вимог п. З,
4 ст. 309 ЦПК України з постановлениям
нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2006 року
скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ПСП
ім. Шевченка на користь ОСОБА_1 4 642 грн. недоплаченого мінімального
заробітку, встановленого законодавством України та 51 грн. судового збору   на користь держави.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.