Справа №2-351/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

26 січня 2007 року Ленінський
районний суд м. Полтави в складі

головуючого               Андрущенко
С.А.

при секретарі               Храмової
І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до Полтавської територіальної громади, міського управління
земельних

ресурсів та земельного кадастру про про визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2006
року позивачка звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання
права власності,   посилаючись на те, що
її померлому ІНФОРМАЦІЯ_1сину
ОСОБА_2 належав будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1. Вона є єдиним
спадкоємцем після померлого. При оформлені спадщини в нотаріальній конторі вона
не змогла оформити її оскільки відсутній державний акт на землю, яка згідно
рішення НОМЕР_1 виконавчого комітету
Полтавської міської|ради була передана у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4
у яких її син придбав жилий будинок з надвірними спорудами, згідно договору
купівлі-продажу від 17.07.2002
року. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на спадкове
майно та зобов'язати Полтавське міське управління земельних ресурсів видати
державний акт на землю, після виготовлення технічної документації.

В судовому засідання позивачка
позов підтримала.

Представник відповідача Полтавської територіальної
громади надав заяву в якій просить справу
розглянути у їх відсутність та позов не визнав, оскільки органи місцевого самоврядування
не наділені повноваженнями щодо визначення часток у праві сумісної власності, встановлення права власності за
відсутності правовстановлюючих документів,, встановлення юридичних
фактів.

Представник
відповідача Полтавського міського управління земельних ресурсів та

земельного
кадастру проти задоволення позову в частині визнання права власності на

жилий будинок та
надвірні будівлі не заперечував, заперечував проти визнання права

власності на земельну ділянку та пояснив, що зазначена земельна ділянка
була виділена у

приватну
власність іншим особам, але вони державного акту на землю не отримували,

тому спочатку необхідно скасувати рішення про передачу зазначеної земельної
ділянки у

приватну
власність, а потім визнавати право власності на землю за іншим власником

домоволодіння.

Вислухавши позивача, представник
відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню. Так в засіданні встановлено, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_2 належав
будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2002 року. Після
смерті останнього спадкоємицею згідно закону стала його мати ОСОБА_1.
Спадкоємець не може оформити прийняття спадщини,
оскільки відсутній! державний акт на землю, яка згідно рішення НОМЕР_1
виконавчого комітету Полтавської міської ради була передана у приватну
власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які 17.07.2002 року згідно договору купівлі-продажу
продали її померлому сину жилий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1. Згідно
довідки Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного
кадастру земельна ділянка площею 740
кв.м, пАДРЕСА_1, була передана у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4
рішенням Полтавського міськвиконкому НОМЕР_2. Технічна документація до управління не надходила і державний
акт на право власності на землю не видавався.

Згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2002 року ОСОБА_4
продав жилий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, який належав
йому на праві приватної власності на
підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, а померлий
ОСОБА_2  купив зазначений будинок з
надвірними спорудами. Таким чином встановлено, що позивачка має право на жилий
будинок з надвірними спорудами, як
спадкоємець, тому в цій позов,ні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Вирішуючи
питання про землю, суд виходить з того, що земля на яка була передана у
приватну власність об'єктом договору купівлі-продажу не була, тому спадкодавець
не став власником зазначеної земельної ділянки, а тому вона не може бути
спадковим майном. Виходячи з викладеного позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про судовий збір
суд вважає, що їх необхідно віднести за рахунок держави,
оскільки сторони звільнені від оплати державного мита.

Вирішуючи
питання про стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення суд вважає,
що позивачка не звільнена від зазначених витрат, тому зазначені витрати
необхідно стягнути з позивачки.

На підставі
викладеного, керуючись ст4,5,6,7,8,10,11,212,213,214,215 ЦПК України, 328,1233-1235 ЦК України ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 частково задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1
на жилий будинок з надвірними будівлями-,
розташований АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог
відмовити за безпідставність. Стягнути з ОСОБА_1 витрати за
інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн. Витрати судового збору віднести за рахунок держави.
На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня проголошення рішення та апеляційну скаргу протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя /підпис/

С.А
Андрущенко