Справа № 2-5874/07
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2007 р. м Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - одноособово судді Лук`янчук О.В.

при секретарі Мойсеевій І.В.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоду купівлі-продажу дійсною і визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання угоду купівлі - продажу дійсною і визнання права власності на Ѕ частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якому просить задовольнити її позовні вимоги, вказуючи, що 19.04.1986 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб, який у 1992 році розірвала, після розірвання шлюбу в порядку вирішення спору щодо розділу спільно нажитого під час шлюбу майна, вирішили з відповідачем укласти угоду купівлі - продажу у вигляді розписки, за якою виконали усі істотні умови договору та зобов`язались оформити належними чином, однак відповідач в зв`язку з виїздом за межі міста постійно відмовляється приїжджати до міста ддя нотаріального оформлення договору купівлі продажу, що стало для позивачки перешкодою в оформленні належних їй майнових прав, які вона на даний час має намір реалізувати, в зв`язку з чим звертаються до суду з зазначеним позовом.

Позивачка в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач в попередньому судовому засіданні з позовом погодився, заперечень проти позову не має.

Виходячи з наведеного, що відповідач повністю визнав позов, що не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У попередньому судовому засіданні встановлено, що 19 квітня 1986 року сторони зареєстрували шлюб, який 27.10.1992 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу розірвали (а.с. 7,8).

Під час шлюбу, сторони спільно набули майно у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , про що у 1994 році отримали свідоцтво про право власності на житло, згідно якого власниками даної квартири в рівних частках безпосередньо являються позивачка та відповідач (а.с 12).

У відповідності зі ст.355 ЦК України, майно, що знаходиться у власності двох або більш осіб, належить їм на праві спільної власності.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Після розірвання шлюбу, відповідач поїхав з квартири, втративши до неї будь який житловий інтерес, в результаті чого, сторони в добровільному порядку вирішили спір щодо розділу спільно нажитої квартири і прийшли до висновку, що відповідач продасть позивачці належну йому частину спірної квартири, яка цілком залишилась у володінні позивачки.

Відповідно до ст. 64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів. Які не заборонені законом, як щодо майна. Що є їхньою особистою привтаною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.

28 серпня 2007 року відповідач власноруч написав розписку про продаж належної йому Ѕ частини спільно нажитої квартири АДРЕСА_2 та отримання ним грошей за дане майно (а.с. 10). Тобто між сторонами фактично відбулась угода купівлі продажи, згідно якої відповідач продав, а позивачка прийняла спірне майно.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму.

Внаслідок того, що договір був укладений з порушенням встановленої ст.ст. 209, 657 ЦК України д нього форми, а саме: не був нотаріально засвідчений, через відмову, однією із сторін за договором, а саме відповідача, даний факт став перешкодою позивачці в оформленні її майнових прав та підставою для визнання укладеної угоди (договору) недійсним.

У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

На даний час позивачка повністю розпоряджаються всією квартирою на власний розсуд, прийняв її у своє володіння та користування, що являється складовою права власності, на яке позивачка має право, як суб`єкт права приватної власності відповідно до ст. ст. 317, 318, 325 ЦК України.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен громадянин має право розпоряджатися своєю власністю.

Враховуючи вищевикладене, а також, що сторонами були виконані усі істотні умови угоди в добровільному порядку по справжній волі, що не заперечується сторонами та підтверджено в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним угоди, купівлі-продажу, укладену 28.08.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнавши за останньою право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 .

обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст. ст. 209, 220, 317, 318, 325, 334, 526, 530, 638, 655, 657 ЦК України, 60, 64 СК України, ст. ст. 10, 11, 130, 174, 209, 213, 214- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоду купівлі-продажу дійсною і визнання права власності - задовольнити.

Визнати угоду купівлі-продажу, укладену 28.08.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила Ѕ частину двокімнатної квартири АДРЕСА_5 житловою площею 29, 7 кв.м. та загальною - 53,

8 кв.м. складаючу в цілому з: 1- коридору, 2- жилою, 3- кухні, 4- туалету, 5- ванною, 6- жилою, 7 - балкона що розташована по АДРЕСА_4 - дійсною.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину двокімнатної

квартири АДРЕСА_5 житловою площею 29, 7 кв.м. та загальною - 53, 8 кв.м. складаючу в цілому з: 1- коридору,2- жилою, 3- кухні, 4- туалету, 5- ванною, 6- жилою, 7 - балкона, що розташована по АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20- днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: