№2-16/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 березня 2007
року Іллічівський районний суд М.Маріуполя Донецької області під
головуванням судді Гімон М.М. при секретарі Гірман І.Г., з участю
адвокатів ОСОБА_1та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа Державна
виконавча служба в Іллічівському районі М.Маріуполя, про визнання права
власності на частину будинку, виключення її з під арешту та акту опису майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що він у період шлюбу із
відповідачкою збудували за сумісні кошти будинок АДРЕСА_1, який є їх сумісною власністю, але оформлений на ім'я
відповідачки. Просив суд визнати за ним право власності на 1/2 його частину.

Після цього
позивач звернувся з позовом про виключення належної йому 12 частини спірного
будинку з під арешту та із акту опису майна, посилаючись на те, що на будинок
раніш був накладений арешт державним виконавцем.

В ході розгляду
цивільної справи позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши, що на підставі
свідоцтва про спадщину його дружина ОСОБА_4 у 1996 р. отримала у
спадщину домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складалося із жилого будинку літ. А-1, сараю літ.Б, гаражу літ.В, сараю літ.Д,
уборної літ.Г, замощення літ. 1
та забору № 1,2, яке було
її особистою власністю. Після цього, перебуваючи у шлюбі, у період з 1997 по 2004 р. вони за
сумісні кошти збудували житлову прибудову до вказаного будинку літ. А-1-2, гараж літ.Ж,
сарай літ.Е, та реконструювали уборну літ.Г та забор № 1,2. Внаслідок цього
вартість домоволодіння, яке належало особисто ОСОБА_4, значно
збільшилась, тому просив визнати це домоволодіння сумісною власністю і визнати
за ним право власності на 12 його частину, а також звільнити цю частину з під
арешту й із акту опису майна, які були накладені державним виконавцем ДВС
Іллічівського району на виконання рішення Орджонікідзевского райсуду м.Маріуполя про
стягнення з ОСОБА_4. грошових сум на користь ОСОБА_5

У судовому
засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, пояснивши, що спірне домоволодіння після отримання дружиною спадщини
було відремонтовано і до будинку була прибудована жила прибудова у 2 поверхи, в
наслідок чого вартість домоволодіння збільшилась у декілька разів. Багато
будівельних робіт він виконував особисто, гроші на це витрачались сімейні, тому
все домоволодіння повинно бути визнано сумісною власністю їх подружжя, а за ним
- визнано право
власності на 12 його частину. У зв'язку із тим, що з ОСОБА_4. за
рішенням суду за невиконання договору займу було стягнуто грошову суму на
користь ОСОБА_5, яку вона не може сплатити, на весь будинок, який був
зареєстрованим на ім'я ОСОБА_4., держвиконавцем було накладено арешт. Оскільки кошти
ОСОБА_4 займала та витрачала не на користь їх сім'ї, він не
повинен нести відповідальність за неї своїм майном, тому просив звільнити з під
арешту належну йому 1/2 частину
спірного будинку та виключити її з акту опису майна.

Відповідачка
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась без поважних причин, хоча
була повідомлена належним чином.

Відповідач
ОСОБА_5 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали,
пояснивши, що ОСОБА_4 за договором позики отримала від ОСОБА_6 гроші,
але своєчасно їх не повернула, тому рішенням Орджонікідзевського райсуду з неї було
стягнуто 76545 грн.,
вказане рішення суду перебуває на виконанні ДВС Іллічівського району. На
виконання цього рішення суду на спірне домоволодіння було накладене арешт, який
на думку ОСОБА_6 є законним, оскільки житловий будинок літ. А-1 є особистою
власністю боржниці ОСОБА_4., а житлова прибудова літ А-1-2 та всі інші споруди у цьому
домоволодінні були збудовані не на сімейні кошти позивача і ОСОБА_4.,
а саме на ті кошти, які вона займала у ОСОБА_6 і які вона йому не
повернула, тому цей будинок не може бути визнаний сумісною власністю позивача
та ОСОБА_4. Відповідно і арешт з нього зняти бути не може, а акт
опису цього будинку держвиконавцем досі не складався, тому виключити майно з
нього неможливо.

2

Представник 3-ї особи -ДВС
Іллічівського району м.Маріуполя -
в судовому засіданні вважав позов безпідставним та пояснив, що дійсно на
виконанні у ДВС Іллічівського району перебувас виконавчий лист за рішенням
Орджонікідзевського райсуду
М.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_4 грошової суми,
тому на його виконання був накладений арешт на спірний будинок, який
зареєстрований на ім'я боржниці. В той же час акт опису цього майна не
складався.

Суд, вислухавши
учасників, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3
перебуває шлюбі з ОСОБА_4. з 15.02.1974
року до теперішнього часу, що підтверджено довідкою з Відділу реєстрації
цивільного стану Маріупольського міськуправління юстиції.

Судом
встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.01.1996 року ОСОБА_4 набула
права власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складалося з дому літ. А-1 жилою площею 32,6м.кв., сараю літ.Б, гаражу літ.В, сараю літ.Д, уборної літ.Г,
замощення літ. 1, забору №1,2.

Згідно ст. 57 ч.І п.2 СК
України, вказане домоволодіння стало особистою приватною власністю ОСОБА_4, оскільки
отримано було нею за час шлюбу у порядку спадкування.

Як вбачається із
Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.05.2006 p., рішення
Сартанської селищної ради №
27 від 04.05.06 р. та
витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.06 p., а також
з копій інвентарної справи на спірне домоволодіння Маріупольського бюро
технічної інвентаризації, до складу домоволодіння АДРЕСА_1 на то час
увійшли жилий будинок літ.А-1, жила прибудова літ. А1-1, гараж літ.Ж,
сарай літ.Е, сарай літ.Д, вбиральня літ.Г та огорожа № 1,2, і це
домоволодіння в цілому житловою площею 78,1
м.кв. було зареєстровано за ОСОБА_4.

Таким чином,
після отримання спадщини, перебуваючи у шлюбі з позивачем, ОСОБА_4 на місці
сараю літ.Б та гаражу літ.В збудувала жилу прибудову літ. А1-1, а також гараж
літ.Ж і сарай літ.Е, що підтверджено матеріалами інвентарної справи.

Згідно
матеріалів інвентарної справи на спірне домоволодіння, інвентарна вартість його
з урахуванням споруд, які були збудовані ОСОБА_3. сумісно з ОСОБА_4. у шлюбі
становить 66853 грн., в
той час як вартість споруд, які отримала у спадщину ОСОБА_4 у 1996 p.. становить
16246 грн.

На думку суду,
враховуючи суттєве збільшення вартості домоволодіння та житлової площі
домоволодіння у 2 рази та
характеру споруд, які були зведені під час шлюбу після отримання ОСОБА_4. спадщини,
її особисте майно було суттєво збільшено у вартості і ці поліпшення були
виконані за її сумісні кошти з позивачем, тому є підстави для визнання цього
домоволодіння спільною власністю подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 62 СК, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі
спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної власності
подружжя.

Ствердження
відповідача ОСОБА_5 про те, що нові споруди в домоволодінні були збудовані не
на сумісні кошти подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на ті кошти, які ОСОБА_4 займала
у нього і які з неї були стягнуті за рішенням Орджонікідзевського райсуду, безпідставні і
носять характер припущення, оскільки він не надав суду переконливих доказів на
підтвердження цього, а позивач заперечував це, пояснюючи, що ці кошти ОСОБА_4 використовувала
у своїй особистій комерційній діяльності.

Вирішуючи
питання про те, на яку саме частку у спірному домоволодінні, яке є спільною
власністю подружжя, має право власності ОСОБА_3, суд, на підставі ст. 357 ЦК України, ст. 70 СК України та
принципів законності та справедливості, виходить із того, що позивач має право
власності на 12 частину тих споруд у складі домоволодіння, які були зведені за
сумісні кошти його родини, а саме на жилої прибудови літ. А1-1, гаражу літ.Ж та
сараю літ.Е, інвентарна вартість яких складає 48313 грн., тому вартість частки позивача складає (48313:2) 24157 грн. Інша ж
половина цих споруд, а також ті споруди, які були ОСОБА_4. отримані
у спадщину, є її особистою власністю.

Виходячи із
визначеної судом вартості частки позивача (24157
грн.) у вартості всього спірного домоволодіння (66853 грн.), належна
йому ідеальна частка складає 36/100
чи 18/50 частин.

Оскільки суд
визнає за позивачем право власності на 18/50
частин домоволодіння АДРЕСА_1, на яке
постановою № 6/1601 від 11.07.06 р. держвиконавця
Челнокової Ю.О. було накладено арешт, та враховуючи те, що позивач не є
учасником виконавчого провадження, за яким цей арешт накладався, вказана
частина підлягає звільненню з під арешту.

У той же час у суду немає підстав
для виключення цієї частки домоволодіння з акту опису майна, оскільки такий акт
не складався і спірне домоволодіння не описувалося.

Керуючись ст.ст.
10, 60, 212 213, 215 ЦПК
України, ст.ст. 60-73 СК
України, ст.ст. 357 Ц К України, Законом
України „Про виконавче провадження", суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа Державна виконавча служба в Іллічівському районі
м.Маріуполя, про визнання права власності на частину будинку, виключення її з
під арешту та акту опису майна -
задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_3 право власності на 18/50
частин домоволодіння АДРЕСА_1,
залишивши у власності ОСОБА_4 32/50
його частини.

Звільнити з під
арешту 18/50 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, належних
ОСОБА_3 , накладеного
постановою № 6/1601 державного
виконавця Челнокової Ю.О. від 11.07.2006
року.

У задоволенні
позову про виключення частини будинку АДРЕСА_1 із акту
опису майна - відмовити.

На рішення може
бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський
районний суд м. Маріуполя. Заява про апеляційне оскарження рішення може бути
подано потягом 10 днів з
дня проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви по апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання такої
заяви.

З повним текстом
рішення можливо ознайомитися в канцелярії Іллічівського райсуду м.Маріуполя з 23.03.2007 р.