РІШЕННЯ ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11
січня 2007 року                                                                                   м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої: Готри Т.Ю.,

суддів: ПанькаВ.Ф., Мацунича М.В.,

при секретарі: Попович А.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ВАТ Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 24 жовтня
2006 року
в справі за позовом ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» в особі Закарпатської обласної
дирекції страхування, де третя особа ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У липні 2005
року позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з даним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04
жовтня 2004
року приблизно о 4
годині, вона, на власному транспортному засобі марки Мазда «XEDOS 9» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухалась у напрямку з м.Будапешт до с.Жамбейк по
головній дорозі автошляху М1 на
території Угорської республіки, де третя особа ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 2105 держномер НОМЕР_2, ігноруючи дорожнім знаком «STOP»,
виїхав з другорядної дороги на
головну, чим саме зумовив її до вжиття екстремальних заходів по припиненню зіткнення транспортних засобів і, як
наслідок, це призвело до сходження з автодороги
її автомобіля з одночасним його
суттєвим пошкодженням. З цього приводу вона
завчасно, належним чином та неодноразово зверталась до відповідача про виплату їй належних сум по даному випадку, однак
такий безпідставно зволікав з їхньою виплатою, що змусило її збільшити свої
позовні вимоги через додаткові матеріальні
затрати, в тому числі і спричинену внаслідок цього моральну шкоду.

Посилаючись на викладене, позивачка збільшивши в судовому
засіданні розмір своїх вимог просила стягнути з
відповідача на її користь страхове відшкодування в розмірі 63 930 грн. 10 коп., 150 000 грн. завданої
моральної шкоди та судові витрати за надані адвокатом послуги в розмірі 8 030 грн. і за сплачене
державне мито в сумі 575 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24
жовтня 2006
року позов задоволено.

Стягнуто з ВАТ Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» в особі Закарпатської обласної дирекції УСК «Гарант-АВТО»
на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування
в розмірі 63 930 грн. 10 коп., 150 000 грн. спричиненої
моральної шкоди, судові витрати за надані адвокатом
послуги в розмірі 8 030 грн. і
за сплачене державне мито в сумі 575
грн., а також стягнуто на користь держави
7 500 грн. державного
мита і 30

Справа №
22ц-92/07                                                                  Номер рядка статистичного звіту:

Головуючий у першій інстанції: Леміш О.М.

Доповідач: Готра Т.Ю.

грн. за оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь
територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській
області.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ Українська страхова компанія
«Гарант-АВТО» в особі Закарпатської обласної дирекції страхування,
правонаступником якого згідно статуту ВАТ Українська страхова компанія
«Дженералі Гарант» затвердженого загальними зборами акціонерів ВАТ Українська
страхова компанія «Гарант-АВТО» від 10.11.-04.12.2006 року та зареєстрованого 13.12.2006 року є ВАТ Українська
страхова компанія «Дженералі Гарант», просить скасувати судове рішення, як
незаконне, оскільки воно прийнято з неправильним застосуванням норм
матеріального і порушенням норм процесуального права, а також за недоведеністю
обставин, що мають значення для справи, і відмовити ОСОБА_1 в її позовних
вимогах.

В судовому засіданні представники відповідача ВАТ Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант» Гончаров В.В., Ястреб Д.А. та Пронін П.Р. апеляційну скаргу підтримали, вимоги викладені в ній просили
задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та 3-я
особа ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, просили таку відхилити,
а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи та відмовних матеріалів, позивачка дійсно
керувала належним їй транспортним засобом марки Мазда «XEDOS 9» державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 та рухалась у напрямку з м.Будапешт до с.Жамбейк по головній дорозі автошляху
М1 на. території Угорської республіки 04 жовтня 2004 року приблизно о 4
годині, де в той час ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 2105 держномер НОМЕР_2, ігноруючи дорожнім знаком «STOP», виїхав з другорядної дороги на головну дорогу по якій рухалась позивачка,
що призвело до сходження автомобіля позивачки з автодороги і його пошкодження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 згідно угорського
законодавства є винним у даній дорожньо-транспортній пригоді, яка призвела до
пошкодження автомобіля позивачки, оскільки у відповідності до наявного у
відмовних матеріалах листа відділу регулювання дорожнього руху, відділу по
огляду місця події та по розгляду нещасних випадків поліції м.Будаерш Угорщина
про інформацію про накладення штрафу на місці події, то у випадку сплати особою
штрафу, зокрема на місці події таке свідчить про визнання цією особою порушення
правил і таке накладення штрафу на місці оскарженню не підлягає. Лише в разі не
сплати особою негайно штрафу на місці події чи протягом тридцяти днів, згідно
параграфу 136,
137 Закону Угорської республіки «Про правопорушення» пишеться
поліцейським заява про порушення правил тощо.

Безпідставним є твердження в апеляції відповідача про те, що заяви ОСОБА_2
від 07.10.2004р. і від 11.04.2005р. про відсутність його вини в даній
дорожньо-транспортній пригоді, які не свідчать про страховий випадок, є
безумовними та переконливими доказами на відміну від інших наявних у справі
доказів, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_2 ствердив, що заяву від 07.10.04р.
про відсутність своєї вини він писав, бо вважав, що буде особисто
відшкодовувати завдані своїми діями збитки, а не страхова компанія, хоча
насправді винуватцем даної ДТП є він так як, виїхав з другорядної дороги на головну ігноруючи при цьому дорожній знак «STOP», де позивачка змушена була з метою уникнення зіткнення здійснити маневр уліво
внаслідок чого її автомобіль знесло з дороги з одночасним перекиненням. До того ж, у заяві від 11.04.2005р.
(а.с.64) ОСОБА_2 підтвердив факт того, що він виїхав
перпендикулярно з другорядної дороги на середину головної дороги та не встиг виконати поворот, що повністю
узгоджується і з листом першого
секретаря Посольства України в Угорській республіці НОМЕР_3 (а.с.68-69) з якого слідує, що для
вчинення аварійної обстановки ОСОБА_2 необхідно було виїхати перпендикулярно до середини дороги.

Надуманим є і твердження відповідача про те, що сплата
ОСОБА_2 штрафу в розмірі 5000
угорських форинтів не дає підстави
стверджувати про порушення ним правил дорожнього руху, яке призвело до створення аварійної обстановки на дорозі
для позивачки, що і призвело до ДТП,
оскільки згідно угорського
законодавства у разі сплати особою штрафу, зокрема на місці події, це свідчить
про визнання цією особою порушення правил
дорожнього руху. Посилання на не виплату цього штрафу згідно зведеного рапорту угорської поліції від 17.07.06р. є
необгрунтованим, оскільки ОСОБА_2 сплатив на місці події ці кошти, що стверджується: -
відповідною квитанцією за його
підписом, -його
поясненнями, - поясненнями
свідка ОСОБА_4 (поліцейського)
про накладення ОСОБА_5 (іншого поліцейського) на
ОСОБА_2 штрафу за дії, що призвели до нещасного випадку в розмірі 5000 форинтів, - цим же рапортом з якого вбачається, що насправді ОСОБА_2 визнав свою вину, відбувся
поліцейських захід і на нього накладено штраф у сумі 5000 форинтів.

Безпідставним є посилання в апеляції відповідача на те,
що видана поліцейським 04.10.2004р.
довідка про дорожню аварію є лише для переміщення пошкодженого автомобіля через
кордон і не є підставою для страхового відшкодування так як, вона видана і для розгляду компенсації збитків (а.с. 19-20
відмовного матеріалу).

Посилання на те, що поліцейські ОСОБА_5 і ОСОБА_4
безпідставно на місці пригоди не досліджували місце пригоди, не складали схему ДТП,
не здійснили фотографування, не допитали свідків тощо, а лише обмежились усним
допитом учасників даної пригоди не береться
до уваги, оскільки з відповіді першого секретаря Посольства України в Угорській республіці НОМЕР_3 (а.с.68-69)
вбачається, що оскільки учасники
ДТП не отримали
тілесних ушкоджень внаслідок аварії, тому поліцейський згідно діючого законодавства Угорщини вирішив не
проводити огляд місця події і складати
які-небудь документи про це, оскільки ОСОБА_2 визнав себе винуватим у вчиненні аварійної ситуації і в зв'язку з чим на
нього було накладено штраф у розмірі 5000 форинтів.

За цих обставин, у даній ситуації мав місце страховий
випадок, тому відповідач повинен
був сплатити позивачці відповідне страхове відшкодування, в тому числі й витрати на зберігання автомобіля на стоянці в
Угорщині відповідно до ст.9 Закону України
«Про страхування» та ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів».

Апелянт посилається про неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме Закону України «Про страхування» і «Положення
про порядок і умови проведення обов'язкового
страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» затвердженого Постановою КМУ від 28.09.06р. №1175
так як, такі не передбачають обов'язок страхової компанії
відшкодовувати ще й моральну шкоду, однак
таке посилання є надуманим, оскільки такий обов'язок за наявності для того
підстав безпосередньо виникає з вимог Цивільного кодексу України.

Не можуть братись до уваги доводи відповідача про те, що спричинену
моральну шкоду повинен відшкодовувати ОСОБА_2, який повинен бути
співвідповідачем, а не третьою особою по даній справі,
оскільки відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Заявлена
позивачкою моральна шкода пов'язана не з виною
ОСОБА_2 по спричиненню ним ДТП, а з виною відповідача, який безпідставно протягом тривалого часу зволікає з виплатою
страхового відшкодування. Разом з цим, у відповідності
до ст.ст.988, 990 ЦК України, ст.ст.20, 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового
відшкодування проводиться виключно страховиком, тому ОСОБА_2
не може бути співвідповідачем у даній справі. Згідно ст.993 ЦК України, ст.27
Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування,
має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Що стосується моральної шкоди, то позивачка довела заподіяну їй
відповідачем моральну шкоду, оскільки, крім наведених у позовних
вимогах доводів про її спричинення, які суд
врахував і дав належну оцінку, слід врахувати і те, що: 1) вона своєчасно звернулась про виплату їй
страхового відшкодування /а.с.26/ й надала необхідні наявні документи, однак відповідач зволікав з їх розглядом і виплатою
страхового відшкодування; 2) провела за свій рахунок автотоварознавче дослідження
свого пошкодженого автомобіля, оскільки відповідач
затягував час і з цим питанням, тоді як згідно ст.34
Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
страховик повинен терміново, але не пізніше 3-ох робочих днів
(враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок)
направити аварійного комісара чи експерта на місце настання страхового випадку та/або до місця знаходження
пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку
та розміру збитків. Якщо в цей строк аварійний комісар чи експерт не з'явився, потерпілий має право самостійно обрати
аварійного комісара чи експерта для визначення
розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи; 3)
відповідач усупереч вимогам ст.988 ЦК України
протягом двох робочих днів, як тільки йому стало відомо про настання страхового випадку, не вжив заходів щодо оформлення
всіх необхідних документів для своєчасного здійснення
страхової виплати страхувальникові, в тому числі по
отриманню необхідної інформації від підприємств, установ, організацій тощо; 4) відповідач поклав на позивачку обов'язок по
доказуванню страхового випадку, надання ряду документів одночасно не здійснюючи
при цьому самостійних відповідних дій; 5) відповідач у встановлені
законодавством строки не прийняв відповідного рішення щодо виплати чи відмови у виплаті позивачці страхового відшкодування,
натомість з метою затягування часу по виплаті
та подальшої відмови від здійснення такої виплати згідно ст. 991 ЦК України звернувся до правоохоронних органів про порушення
проти позивачки кримінальної справи, яка неодноразово
порушувалась і, як наслідок, у порушенні кримінальної справи проти ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, на думку колегії суддів, розмір стягнутої місцевим судом з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі
150 000 грн. відповідає розміру спричинених їй душевних страждань.

Що стосується рішення в частині стягнення з відповідача на користь держави
7500 грн. державного мита із задоволеної позивачем вимоги про стягнення  150000 грн. моральної
шкоди, то така судом першої інстанції стягнута неправильно, так як відповідно до Декрету КМУ «Про державне
мито» до сплати підлягає 1%
від цієї суми, тобто 1500
грн., і цю суму слід стягнути з відповідача на користь держави.

Також невірно
місцевим судом стягнуто з відповідача на користь позивачки і суму 8030 грн. за надану їй
правову допомогу адвокатом, оскільки згідно квитанції, що міститься на а.с.90 стягненню
підлягає тільки сума 3000
грн., так як решта квитанцій не має відношення до даної справи.

З огляду на
наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, у
відповідності до ст.309 ЦПК
України слід змінити в частині стягнення з відповідача на користь держави
державного мита та в частині стягнення з нього на користь позивачки витрат на
правову допомогу адвоката, залишивши в решті рішення суду без змін, а
апеляційну скаргу відповідача -
відхилити.

Керуючись ст.ст.
88, 307, 309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, ст.ст. 9,
20, 25, 27 Закону України «Про страхування», ст.29 Закону України
«Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», ст.ст.988, 990, 993, ч.1 ст.1167
ЦК України, колегія суддів,-

рішила :

Апеляційну
скаргу відповідача ВАТ Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» - задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року - змінити.

Стягнути з ВАТ
Українська страхова компанія «Джденералі Гарант» на користь ОСОБА_1 3000 грн. за надану їй
правову допомогу адвокатом та 1500
грн. державного мита на користь держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Верховного
Суду України на протязі двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча: Судді: