Справа № 3726           Головуючий у 1 інстанції
3 0                            Доповідач Шабанова В. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 травня  2007 року            Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

Головуючого
Шабанової В.О. Суддів: Стратіло В.І.,
Резникової Л.В. при секретарі Кошмак Т.С.

Розглянувши   у
відкритому   судовому        засіданні   в
місті   Донецьку апеляційну скаргу
ОСОБА_2

на рішення Ворошиловського
районного суду м.  Донецька   від 15 січня 2007 року в справі за
позовом   ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення
перешкод у користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку

та за позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання права користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2006 року задоволений позов ОСОБА_1до ОСОБА_2про
усунення перешкод у користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку.

ОСОБА_23обов'язана
не чинити перешкоди в користуванні приміщенням та виселена з гуртожитку без
надання іншої жилої площі.

В
задоволені позову ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання права користування жилим
приміщенням відмовлено.

На дане
рішення подана апеляційна скарга ОСОБА_2,
в якій йдеться про його скасування.

Апелянт
вважають,  що рішення суду постановлено з
порушенням норм Конституції,
матеріального та процесуального законодавства.

Підстави
виселення з гуртожитку передбачені
ст.  132 ЖК України. ОСОБА_1.
,  ставлячи питання про виселення їх з
гуртожитку,  не послався на жодну з
підстав» передбачених даною нормою закону.

Зміна власника
приміщення не може тягнути виселення мешканців з нього.

Суд
першої інстанції належним чином не повідомив її про час та місце розгляду
справи.

Про час
та місце розгляду справи в апеляційному суді сторони повідомлялись в
порядку,  передбаченому
цивільно-процесуальним законодавством (
ст.  ст.  74-77 ЦПК).

. Проте
ОСОБА_2 не отримує судові повістки,
направлені заказною
кореспонденцією за адресою свого місцезнаходження,  повідомленою нею особисто(, а.с.  136)

Про
розгляд справи ОСОБА_2 повідомлена ,  за
її письмовою заявою,  через її представника
(а.с.  132, 134, 135  )

Крім
того,  в порядку ч.3  ст.  76
ЦПК України вона повідомлена через особу ( ОСОБА_3.),  яка за дорученням власника виконує функції
коменданта гуртожитку.( а.с. 142, 139)

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_3. пояснив,
що він та його помічниця ОСОБА_4повідомили ОСОБА_2 про виклик в
апеляційний суд на 30.05.2007 р. Проте від отримання повістки вона відмовилась.
(а.с.    )

Заслухавши
доповідача,  представникаОСОБА_1.  за дорученням ОСОБА_5. ,  перевіривши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  рішення суду підлягає
залишенню без змін,  виходячи з
наступного.

Відповідно
до змісту  ст.  127-129 ЖК України,  пунктів 1, 2.9, 10, 40, 41 Примірного
положення про гуртожитки,  затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208,  діючого на даний час,  право на вселення в гуртожитки,  які належать підприємству,  мають працівники даного підприємства..

Приміщення
гуртожитків є тимчасовим житлом,
передбачені для забезпечення місцем проживання робітників,  які не мають жилої площі,  на період їх роботи на підприємстві.

Надання
жилої площі в гуртожитку провадиться на підставі відповідного рішення
адміністрації підприємства,  та
профспілкового органу .

Для вселення на
жилу площу видається ордер.

Розглядаючи
справу по суті,  суд першої інстанції
встановив,  що гуртожиток за
адресоюАДРЕСА_1 належав Акціонерному товариству закритого типу „Першому
Донецькому авторемонтному заводу" на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно,  видане
управлінням комунального господарства Донецької міської ради від 19.09.2005
року.

ОСОБА_2
не перебувала в трудових відносинах з авторемзаводом і не працює на
підприємстві на даний час.

Вона
вселена в гуртожиток у 2002 році тимчасово,
за клопотанням головного лікаря Центральної міської клінічної лікарні №
1 м.  Донецька..

В
наступні роки адміністрація лікарні систематично зверталась до директора
авторемзаводу з проханням продовжити прописку та проживання зазначеної особи в
гуртожитку,  який належав заводу.
Останній раз тимчасова прописка продовжена до 13.12.2005 року.

Рішення
адміністрації підприємства,  та
профспілкового органу про надання ОСОБА_2 жилої площі в гуртожитку,  не існує

Ордер на
заселення кімнати НОМЕР_1гуртожитку,  де
проживала ОСОБА_2 на її ім. "я не видавався.

27 січня
2006 року Акціонерне товариство закритого типу „Перший Донецький авторемонтний
завод" продало,  а ОСОБА_1придбав
вказаний вище гуртожиток.

Договір
купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу,  зареєстрований в
бюро технічної інвентаризації м.
Донецька 8 лютого 2006 року за № 12097068.

В червні
2006 року ОСОБА_1.  звернувся з позовом
до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування приміщенням та виселення з
гуртожитку,  в тому числі і з тих
підстав,  що відповідачка не є
працівником авторемзаводу і вселена в гуртожиток не у встановленому законом
порядку.

У
вересні 2006 року ОСОБА_2 3вернулись з позовом доОСОБА_1.  про визнання за нею права користування жилою
площею в кімнаті НОМЕР_1гуртожитку,
посилаючись на те,  що в
гуртожитку вона була прописана,  про що
свідчать штампи в паспорті.. Хоча строк тимчасової реєстрації сплинув,  вважає,
що має право користування гуртожитком,
оскільки проживають в ньому з 2002 року.

Вказані
вище встановлені судом обставини підтверджуються поясненнями сторін по
справі,  а також документами,  зокрема: Договором купівлі-продажу гуртожитку
від 27.01.2006 року,  витягом з
Державного реєстру правочинів,  витягом
про реєстрацію права власності,  витягом
з реєстру прав власності на нерухоме майно,
листами-клопотаннями про вселення та надання прописки (а.с.  4-12,
53-56).

Встановивши
вказані вище обставини,  суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що ОСОБА_2 підлягає виселенню з кімнати НОМЕР_1гуртожитку ( в якій вона
проживала на час розгляду справи),
оскільки ,  не працюючи на
авторемзаводі,  була вселена в гуртожиток
цього підприємства без законних підстав і не має право на користування жилою
площею гуртожитку.

Спільного
рішення адміністрації підприємства,  та
профспілкового органу про надання ОСОБА_2 жилої площі в гуртожитку,  не існує

Ордер на
заселення кімнати НОМЕР_1гуртожитку на їм. "я ОСОБА_2 не надавався,

Даний
правовий висновок суду відповідає обставинам справи та вказаним вище нормам
матеріального законодавства.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що підстави
для виселення з гуртожитку передбачені
ст.  132 ЖК України,  і жодна з них по даній справі не мала
місця,  не можна прийняти до уваги.

Вказана
норма закону передбачає можливість виселення з гуртожитку робітників
підприємства,  які були вселені в нього у
встановленому законом порядку,  (зокрема
вселені в гуртожиток робітники підприємства підлягають виселенню: у разі
звільнення з підприємства за власним бажанням; закінченням строкового
договору,  тощо).

ОСОБА_2
вселена в гуртожиток авторемзаводу не у встановленому законом порядку,  оскільки не являлись працівником заводу.

Вказана
вище норма закону не може поширюватись на правовідносини,  які виникли між власником гуртожитку та
ОСОБА_2

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_2
повідомлялись про час та місце розгляду справи судом першої інстанції у
встановленому законом порядку (  ст. 74
ІЩК України а.с- 60,  64,  76).,
тому доводи скарги в цій частині свого підтвердження не знайшли.

Рішення
суду відповідає вказаним вище нормам матеріального права,   ст.
ст.  10, 11,  213-215 ЦПК України і підстав для його
скасування в межах доводів апеляційної скарги,
немає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315 ЦПК України,  апеляційний
суд , -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.