У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

10 січня 2007 року колегія суддів
Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Панталієнка П.В.,

Романюка Я.М.,

Шабуніна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення
аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 25 серпня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду
Луганської області від 10 листопада 2005 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2003 р. ОСОБА_1.
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення
батьківства та стягнення аліментів.

Зазначала, що з 6.03.2000 р. по
26.06.2003 р. вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, від
яких 27.06.2001 р. в них народився син ОСОБА_3.

Відповідач відмовився подавати в
органи РАГС заяву про реєстрацію свого батьківства та надавати матеріальну
допомогу на утримання дитини. У зв'язку з цим позивачка  просила суд встановити батьківство ОСОБА_2 по
відношенню до сина ОСОБА_3 та стягнути з відповідача аліменти на утримання
дитини в розмірі ¼ частини його доходів.

Рішенням Артемівського районного
суду м. Луганська від 25.08.2005 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду Луганської області від 10.11.2005 р., у позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1. посилається на неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання
про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення
позову.

Заперечуючи проти касаційної
скарги, ОСОБА_2. вказує на те, що судові рішення, на
його думку, є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214
цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи
мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення,  та
якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані
(пропущення  строку  позовної давності тощо),  які мають значення для вирішення справи,  та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

При вирішенні справи суди виходили
з того,  що  27.06.2001 р. у позивачки народився син
ОСОБА_3 і відповідач після його народження визнавав своє батьківство.

Відмовляючи в позові, місцевий суд
виходив з того, що згідно висновків комісійних судово-медичних експертиз
відповідач не міг бути батьком дитини, в зв'язку з його неспроможністю
внаслідок хвороби у заплідненні жінки.

Апеляційний суд погодився з
останнім висновком місцевого суду та залишив рішення місцевого суду без змін.

Проте повністю погодитися з таким висновком судів не
можна, виходячи з наступного.

У п. 3 постанови  Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 р. № 3 “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення
аліментів” роз'яснено, що при розгляді справ
про  встановлення  батьківства
щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати
відповідні норми КпШС України.

Згідно ч. 3 ст. 53 КпШС України при
встановленні батьківства  суд  бере до уваги спільне проживання та
ведення  спільного  господарства
матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне  виховання
чи утримання   ними дитини, або
докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

При вирішенні справи суд дійшов
висновку, що відповідач після народження дитини визнавав своє батьківство щодо
сина, і цей факт підтверджується зібраними в справі належними доказами.

Одночасно, обґрунтовуючи свій
висновок про відмову в позові, суд першої інстанції послався на висновки
комісійних судово-медичних експертиз № 359/537 від 14.10.2004 р. та № 514/589
від 20.11.2004 р. щодо неспроможності відповідача до запліднення жінки.

Зі змісту висновку комісійної
судово-медичної експертизи № 514/589 від 20.11.2004 р. вбачається, що комісія
не змогла дати категоричної відповіді на питання щодо можливості ОСОБА_2 до
запліднення позивачки в період зачаття дитини, а лише зробила припущення, що
хвороба відповідача, внаслідок якої він втратив спроможність до запліднення
жінки, могла почати розвиватися до запліднення дитини.

Разом з тим, докази, що носять
характер припущення, не можуть бути покладені в основу рішення суду.

Апеляційний суд, не виконавши при
розгляді справи вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені порушення закону уваги
не звернув.

За таких обставин оскаржувані
судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з підстав ст. 335 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 25 серпня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду
Луганської області від 10 листопада 2005 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

П.В. Панталієнко

Я.М. Романюк

В.М. Шабунін