Справа № 22ц-631/0 7                               Головуючий в 1
інстанції - Івасюта Л.В.
Категорія-12                                                   Доповідач       -                  Подолюк
АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД       ВОЛИНСЬКОЇ      ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

9 серпня
2007 року.                                                                            м.
Луцьк.

Колегія   судців
судової  палати у  цивільних
справах апеляційного суду Волинської області в складі: головуючого -
Лончука В.Г. судців - Стрільчука В.А., Подолюк В.А., при секретарі - Губарик
К.А. з участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2представника
відповідача Іванюк З.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Соціальна сфера» про визнання
угоди укладеною та визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 23 травня
2007 року.

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Закритого акціонерного
товариства « Соціальна сфера « про визнання угоди укладеною та визнання права
власності на нерухоме майно.

Позовні
вимоги мотивувала тим, що в лютому 1993 року, вона як працівник Відкритого
акціонерного товариства «Луцький підшипниковий завод» отримала ордер на
вселення в кімнату АДРЕСА_1 в якій проживала разом з дочкою. В серпні 1998 року
звільнилась сусідня кімната АДРЕСА_2, яку самовільно

зайняла. Закрите
акціонерне товариство «Соціальна сфера», як власник вказаного гуртожитку не
заперечувало щодо її проживання в цій кімнаті при умові повної сплати
комунальних послуг, а на засіданні Ради директорів прийняло рішення про продаж
мешканцям гуртожитку самовільно зайнятих кімнат. 13.11.2003 року вона внесла
кошти в сумі 1285 грн. з розрахунку 10 дол.
США за 1 кв.м. на рахунок ЗАТ «Соціальна сфера» але відповідач не бажає
укладати з нею договір купівлі-продажу майна при визначених раніше умовах у
зв'язку з чим просила визнати договір купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_2
укладеним та визнати за нею право власності на нерухоме майно.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2007 року у задоволенні позову
відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення і ухвалити
нове про задоволення позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що продаж
самовільно зайнятих житлових кімнат проводився лише особам, зазначених у
списку, затвердженого Радою директорів ВАТ « ЛПЗ «, позивач із заявою про намір
придбати житло до відповідача не зверталася, відсутні докази про досягнення
сторонами згоди по істотних умовах договору купівлі - продажу кімнати в
гуртожитку, позивач вселилася у спірне житло в невстановленому законом порядку,
а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Проте
такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам, ґрунтується
на неправильному застосуванні норм матеріального права, в зв'язку з чим рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Судом з
пояснень сторін, письмових матеріалів справі(5-7,36-46) встановленою, що
позивач з 1983 року працює на ВАТ « ЛПЗ «, з лютого 1993 року проживає з дочкою
на підставі ордера в кімнаті АДРЕСА_1, який є власністю відповідача, в серпні
1998 року самовільно вселилася в кімнату АДРЕСА_2 цього гуртожитку за
користування якою сплачує комунальні послуги.

Відповідно
до установчого договору товариства та протоколу №14/1 від 2.04.1999 р.( а.с.
10-12, 52-53 ) продаж (у відповідності із списками, затвердженими Радою
директорів ВАТ «ЛПЗ») відповідачем самовільно зайнятих кімнат працівниками
заводу проводиться по ціні за 1 кв.м загальної площі, в еквіваленті 10 дол. США по курсу НБУ на
дату оформлення договору, позивач у липні 2000 звернулася до адміністрації
відповідача із заявою про прийняття оплати за спірну кімнату, а 13 листопада
2003 року внесла оплату в сумі 1285 грн., внесення якої як і відповідність її
встановленим розцінкам за 1 кв.м. відповідач не оспорює.

Відповідно
до ч.2 ст.47 ЦК УРСР якщо
одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального
посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Отже
виходячи з встановлених обставин справи, наведених вимог закону, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки сторонами було досягнуто погодження ціни та
порядку вчинення угоди купівлі - продажу, позивачем вказана сума сплачена на
рахунок відповідача то позивач повністю виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга сторона відмовляється від виконання свої
зобов'язань.

Правильність
таких висновків підтверджується і тією обставиною, що відповідач і на час
розгляду справи погоджується на продаж спірної кімнати позивачу, але за умови
сплати останнім 50 у.о. за 1 кв.м. житла, зміна вартості якого не відповідає
п.23.2 Установчого договору.

Заперечення
відповідачем позовних вимог з тих підстав, що позивач не включена в списки
осіб, які бажають купити житлові приміщення у гуртожитку , самовільне її
вселення у спірну кімнату, не спростовують висновків суду оскільки встановлено,
що між сторонами було погоджено укладення угоди на певних умовах , які позивач
виконала повністю.

При
таких обставинах справи колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.
ст. 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2007 року в даній справі скасувати,
ухвалити нове рішення.

Позов
задовольнити.

Визнати
угоду купівлі - продажу кімнати АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним
товариством « Соціальна сфера « від 13 листопада 2003 року укладеною та визнати
за ОСОБА_1 право власності на кімнату АДРЕСА_2.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.