Справа №
22-Ц-78                                              Головуючий у 1-й інстанції Костенко В.Г.
Категорія 23                                                         Суддя-доповідач Сибільова Л.О.
УХВАЛА іменем
України

16 січня 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого -
Маслова В.О.,

суддів             - Сибільової Л.О., Попруги С.В.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

та осіб, які
беруть участь у справі -
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3, відповідачки
ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, представника відповідача ВАТ Українська
страхова компанія «Гарант-АВТО», правонаступником якого є ВАТ Українська
страхова компанія «Дженералі Гарант», в особі Сумської обласної дирекції
страхування - Геращенка
Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого
акціонерного товариства Українська страхова компанія "Гарант-АВТО",
правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант», в особі Сумської обласної дирекції страхування, до
якої приєдналась ОСОБА_4,

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 17 листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, відкритого акціонерного товариства
Українська страхова компанія "Гарант-АВТО" в особі  Сумської обласної дирекції страхування -
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановила:

Зазначеним
рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Сумської обласної
дирекції страхування ВАТ Українська страхова компанія "Гарант-АВТО"
на користь ОСОБА_2 2000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, 8,5
гр. судових витрат -
всього 2008, 5 гр.; на
користь ОСОБА_1 - 918,13
гр. на відшкодування матеріальної шкоди, 81 гр. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_1 1500 грн. на
відшкодування моральної шкоди і в доход держави судовий збір 8,5 гр.

Відмовлено
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини вимог за необґрунтованістю.

В апеляційній
скарзі ВАТ УСК "Гарант-АВТО", посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, неповне з"ясування обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ВАТ УСК "Гарант-АВТО" в особі Сумської ОДС та до
ОСОБА_4.

Зазначає, що суд
не дослідив ту обставину, що позивачка, вимагаючи відшкодування вартості
автомобіля після ДТП, його залишки разом з документами та ключами залишила
собі, де знаходиться транспортний засіб, апелянту невідомо. Стягнувши вартість
вузлів і агрегатів з апелянта, суд не вирішив питання про передачу йому цих
залишків разом з документами та ключами. Розмір відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ОСОБА_2, є завищеним. Суд помилково визнав доведеним факт
спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 ОСОБА_4, визначив розмір відшкодування цієї
шкоди без врахування матеріального та сімейного стану ОСОБА_4, яка є вдовою і
утримує двох неповнолітніх дітей.

11 січня 2007 року ОСОБА_4
звернулась до апеляційного суду з заявою про приєднання до апеляційної скарги
на підставі ст. 299 ЦПК
України.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, відповідачки
ОСОБА_4 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, в ній
викладених, позивачів та їх представника, які заперечують проти скарги та
вважають рішення суду вірним, вивчивши матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір
та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,
що в суді знайшов підтвердження факт заподіяння в результаті ДТП моральної
шкоди обом позивачам та матеріальної шкоди ОСОБА_1, передачі останньою права на
залишки фізично знищеного автомобіля страховій компанії, яка взяла на себе
зобов'язання по цивільно-правовій відповідальності ОСОБА_4 на випадок
заподіяння нею шкоди під час керування належним їй автомобілем. При визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано суть позовних вимог,
характер дій відповідачів та обсяг заподіяних ними страждань позивачам.

Цей висновок
суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального
права, зокрема, ст.ст.23, 979,
1166-1168 ЦК України, ст.ст. 22,
28-30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З матеріалів
справи вбачається і судом вірно встановлено, що 07 травня 2005
року на перехресті автошляху Київ-Суми-Юнаківка, 321 км, та об'їзного
шляху м.Суми з вини ОСОБА_4 відбулося зіткнення автомобіля Форд-Транзит
д.н.НОМЕР_1 під її керуванням та належного ОСОБА_1 автомобіля ГАЗ -24 д.н. НОМЕР_2 під
керуванням її чоловіка ОСОБА_6. В результаті ДТП син ОСОБА_1 ОСОБА_2 отримав
легкі тілесні ушкодження у вигляді різаних ран долоні, тильної поверхні, 11, 111 і 1V пальців
правої кисті, дисторзії зв'язок лівого гомілково-стопного суглобу і 1V пальця
правої кисті з крововиливом, які потягли короткочасний розлад здоров'я,
знаходився на амбулаторному лікуванні з 10
по 19 травня 2005 року.

За даним фактом
було порушено кримінальну справу, по якій ОСОБА_4 було пред"явлене
обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Постановою Сумського районного суду
від 1 березня 2006 року ОСОБА_4
звільнена від кримінальної відповідальності в зв'язку з амністією і провадження
по кримінальній справі було закрите.

Зазначена ДТП
сталася в період дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземних транспортних засобів, який був укладений 03 березня 2005 року між ОСОБА_4 та СОД УСК
"Гарант-АВТО", яким встановлено право позивачів отримати та обов'язок страхової
компанії виплатити страхові відшкодування при настанні страхового випадку.

Крім того, в
результаті ДТП був фізично знищений належний ОСОБА_1 автомобіль, вартість якого
до ДТП складала 5 555 гр., а
вартість залишків його вузлів і агрегатів після ДТП склала 918, 13 гр.

Виконуючи свої
обов'язки за договором страхування, страхова компанія виплатила позивачці
різницю 4216,87 гр. між
вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП, витрати по
евакуації автомобіля з місця ДТП -
90 гр. Франшизу 510 гр. виплатила
позивачці ОСОБА_4.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Заперечуючи
проти виплати ОСОБА_1 918,13
гр. вартості залишків автомобіля, страхова компанія посилалась п.30.3 ст.
ЗО Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності
...», згідно
якої в такому випадку право на залишки транспортного засобу отримує страховик,
але позивачка право власності на залишки автомобіля їй не передала.

Колегія суддів вважає ці доводи апелянта
необгрунтованими.

Як вбачається з
матеріалів справи, автомобіль позивачки після ДТП був евакуйований на
автостоянку, за послуги якої позивачка сплатила 492 гр., саме там він був оглянутий експертом - товарознавцем 13 травня 2005 року, нікуди з
того часу не був переміщений, про що відомо відповідачеві. Визнаючи автомобіль
фізично знищеним, позивачка зняла автомобіль з обліку, про що є докази в
справі, передала страховій компанії документи на автомобіль та ключі.

Апелянт не надав
доказів про наявність спеціальної процедури передачі права на залишки автомобіля,
якої повинна була б дотримуватись позивачка, яка не оспорює права апелянта на
ці залишки, не утримує його у себе, і апелянт не позбавлений можливості
реалізувати право власності на автомобіль, знаючи про його місцезнаходження.

Вирішуючи спір в
частині відшкодування позивачам моральної шкоди, суд теж з достатньою повнотою
дослідив докази в справі та дав їм належну оцінку. Апелянт посилається на те,
що закон передбачає його відповідальність за заподіяння моральної шкоди у
максимальному розмірі 2550
гр., ця шкода може бути виражена в заподіянні тілесних ушкоджень різної
тяжкості, від короткотривалого розладу здоров'я до інвалідності, а тому, на
його думку, сума 2000 гр.,
визначена для ОСОБА_2, який мав легкі тілесні ушкодження, є завищеною.

Колегія суддів
вважає таку позицію відповідача помилковою, оскільки розмір відшкодування
моральної шкоди, визначений судом, відповідає обставинам справи, ступеню
фізичних та моральних страждань позивача, і закон не передбачає необхідність
визначення цього розміру виходячи з співвідношення тяжкості тілесних ушкоджень
та максимально передбаченого законом розміру.

Доводи апелянта
про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці ОСОБА_1 є
безпідставними і не заслуговують на увагу. Повноважень на оскарження рішення в
інтересах ОСОБА_4 та від її імені апелянт не має. Сама ОСОБА_4 рішення в строк,
передбачений законом, не оскаржила.

Таким чином,
місцевий суд з достатньою повнотою дослідив докази в справі та дав їм належну
оцінку, а рішення суду постановлене на підставі вірно встановлених обставин
справи і відповідних їм правовідносин. Апеляційна скарга не містить фактів та
доводів, які б могли бути підставою для його скасування, а тому його слід
залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 307,
308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства Українська страхова компанія
"Гарант-АВТО" в особі Сумської обласної дирекції страхування, до якої
приєдналась ОСОБА_4, відхилити.

Рішення
Зарічного районного суду м.Суми від 17
листопада 2006 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили..