Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
грудня 2007 року

Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого - судді Прищепи О.І.

при секретарі - Турлаєвій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ялті цивільну справу за позовом Акціонерного
банку «АвтоЗАЗбанк», в особі Сімферопольської філії Акціонерного Банку «АвтоЗАЗбанк»
до ОСОБА_1 «про розірвання кредитного договору та стягнення суми», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, звернувся до суду з позовом у якому
просить розірвати кредитний договір № 1205 від 03 березня 2005 року укладений
між позивачем та відповідачкою, стягнути з відповідачки на їх користь
заборгованість по кредиту в розмірі 76 502,19 гривень, заборгованість по
відсоткам 7224,86 гривень та пеню в сумі 324,52 гривень, а також судовий збір в
сумі 893,76 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі 30 гривень.

Вимоги мотивовані тим, що 30 березня 2005 року між позивачем і відповідачем
був укладений кредитний договір № 1205, згідно якого, відповідачка отримала
від позивача кредит у сумі 79 500 гривень строком до 30 березня 2010 року зі
сплатою 23 % річних по строковому кредиту, по простроченому кредиту - 28 %
річних. 22 вересня 2006 року між сторонами був укладений Договір № 1 про
внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого позичальнику була
відкрита кредитна лінія в сумі 79 500 гривень з погашенням кредиту згідно
графіку починаючи з 30 квітня 2009 року по 30 березня 2010 рік та щомісячна
сума погашення кредиту складає 6 625 гривень. Однак, відповідачка не виконує
своїх зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, у зв'язку з
чим, позивач має право розірвати договір з відповідачкою.

Представник
позивача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги позивача підтримала в
повному обсязі.

Представник
відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнала та суду
пояснила, що дійсно між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний
договір, відповідно до якого, остання отримала від банку кредитний ліміт в сумі
79 500 гривень. Строк погашення кредиту у відповідачки починається з 30 квітня
2009 року по 30 березня 2010 рік, до 2009 року відповідачка зобов'язана
сплачувати відсотки за користування кредитом, однак, в жовтні 2006 року вона по
сімейним обставинам була вимушена виїхати за межі України, але знаючи, що
щомісячно повинна сплачувати відсотки, вона у телефонному режимі зв'язувалась з
адміністрацією позивача та прохала відкрити їй рахунок у російських рублях для
погашення відсотків або дозволити пересилати російські гроші, відповідно до
умов договору. Так, відповідачці було дозволено погасити відсотки по приїзду до
України зі сплатою пені, на що відповідачка погодилась, але розмови про
можливість розірвання договору між сторонами не було. Таким чином, відповідачка
29 травня 2007 року, приїхавши із Росії до України на один день, прийшла до
позивача та погасила заборгованість по відсотках за період з 21 вересня 2009
року по 20 травня 2007 рік, при цьому, позивач, приймаючи у відповідачки гроші
на повідомив про наявність на той час позову у суді. На теперішній час, з
урахуванням уточнених позовних вимог, заборгованість по відсоткам в сумі 7
224,86 гривень та пені в сумі 324,52 гривні, погашена в повному обсязі, а строк
погашення кредиту у відповідачки ще не наступив, однак, вона має достроково
погашати кредит, що на теперішній час вона і робить, у зв'язку з чим, вважає,
що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, розглянувши
матеріали справи, дослідив докази надані сторонами, суд вважає, що позовні
вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Сторони
та інші особини, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно
до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як
встановлено в судовому засіданні, 30 березня 2005 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» в
особі Сімферопольської філії АБ «АвтоЗАЗбанк» таОСОБА_1 був укладений кредитний
договір № 1205, відповідно до якогоОСОБА_1
отримала від банку кредит у сумі 79 500 гривень строком з 30 березня
2005 року по 30 березня 2010 рік, що підтверджується копією договору (а.с. 10)
та поясненнями сторін.

22
вересня 2006 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» в особі Сімферопольської філії АБ
«АвтоЗАЗбанк» таОСОБА_1 було укладено Договір № 1 про внесення змін до
кредитного договору, згідно до якого п. 1.1 та п. 2.2.5 кредитного договору
були викладені в новій редакції та позичальнику була відкрита кредитна лінія в
сцмі 79 500 гривень з погашенням кредиту згідно графіку, починаючи з 30 квітня
2009 року по 30 березня 2010 рік, щомісячна сума погашення кредиту складає 6
625 гривень.

Відповідно до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачка отримала від позивача
кредит в сумі 79 500 гривень.

Крім
того, відповідно до договору, відповідач зобов'язався сплачувати за
користування кредитом відсотки в розмірі 23 % річних за строкову позичку та 28
% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором.
Розрахунковий період по нарахуванню процентів (30) 31 день з «21» числа
минулого по «20» число включно поточного місяця з розрахунком 365 днів в році.
Проценти за кредит позичальник сплачує щомісячно до «27» числа кожного місяця
та по закінченні строку дії договору 30 березня 2010 р., шляхом внесення
готівки до каси Банку або перерахування коштів на рахунок доходів Банку у
безготівковій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом,
зокрема: припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або
законом, або розірвання договору.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач прохає розірвати кредитний договір з відповідачкою у зв'язку з неналежним
його виконанням, посилаючись на те, що в терміни, які встановлені договором
відповідачкою не були сплачені позичальнику відсотки за користування кредитом,
що є підставою для розірвання договору та стягнення суми кредиту, відсотків та
нарахованої пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Судом встановлено, 24 жовтня 2006
рокуОСОБА_1 по сімейним обставинам виїхала за межі України, а саме до Росії.
Однак, знаючи про зобов'язання щомісячно сплачувати проценти за користування
кредитом по телефону повідомила позивача про виїзд за межі України, крім того,
прохала відкрити їй рахунок з метою оплати відсотків у російській валюті для
погашення процентів. Позивачем було дозволено відповідачці погасити проценти по
приїзду до України, що підтверджується поясненнями представника відповідача та
не оспорюється представником відповідача.

Також судом встановлено, що 29
травня 2007 року, відповідачкаОСОБА_1 особисто прийшла до позивача та погасила
заборгованість по процентам, за період з 21 вересня 2006 року по 20 травня 2007
рік в сумі 10 395,94 гривень та пеню в сумі 604,06 гривень, що також
підтверджується поясненнями сторін.

Крім того, на теперішній час
заборгованості по процентам у відповідачки перед позивачем не існує, що
підтверджується квитанціями та поясненнями сторін.

Відповідно до вимог ст. 614 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є
невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.

Згідно
до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Таким
чином, суд не вбачає підстав для розірвання кредитного договору між сторонами,
та вважає, що посилання позивача на неналежне виконання відповідачкою умов
договору є безпідставними, так як з боку відповідачки було вжито всіх залежних
від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 11, 16, 509, 526, 527, 610,
611, 625, 629, 638, ЦК України, ст. ст. 4-6, 10, 11, 60, 88, 174, 208, 209-212,
213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позовних вимог Акціонерного банку «АвтоЗАЗбанк», в
особі Сімферопольської філії Акціонерного Банку «АвтоЗАЗбанк» до ОСОБА_1 «про
розірвання кредитного договору та стягнення суми» - відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга в Апеляційний суд Автономної Республіки Крим через Ялтинський
міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст. 294-296 ЦПК України.

СУДДЯ -