Справа №22- ц- 897                                      Головуючий
2007 рік                                                            суддя
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

2007
року квітня   місяця 18 дня                                                                    м.Полтава

Колегія   суддів
судової палати   у   цивільних
справах   Апеляційного суду
Полтавської області в складі: Головуючого: Петренка В.М. Суддів: Новохатньої
В.А., Лобова О.А. при секретарі   -
Фадейкіній Н.Б. з участю :

позивача -
ОСОБА_1. представника позивача - ОСОБА_2. представника відповідача -   ОСОБА_3.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Полтаві
цивільну справу за
апеляційною    скаргою   ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського
суду Полтавської області від 07 лютого
2007 року

по  справі
за  позовом  ОСОБА_1 до
ОСОБА_4про визнання договору дарування недійсним, колегія суддів
заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 лютого 2007 року в
позові ОСОБА_1. до ОСОБА_4. про визнання договору дарування недійсним
відмовлено.

В   апеляційній
скарзі ОСОБА_1.    просить     рішення
скасувати   з підстав порушення
судом першої інстанції   норм
матеріального і

процесуального
права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В
запереченні на скаргу представник ОСОБА_4. - ОСОБА_3. просить скаргу відхилити,
рішення залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно
п.2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно
до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права;
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Постановляючи
рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно зазначив,
що ОСОБА_1., з метою
ухилення від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна по кримінальній
справі, яка 20 березня 1998 року порушена стосовно нього, 17 червня 1998 року
подарував належну йому квартиру АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_4., що
стверджується договором дарування від 17 червня 1998 року (а.с. 6 ).

Згідно  обвинувального висновку позивач ОСОБА_3.
обвинувачувався в скоєні злочину, передбаченого ч.2ст.167 КК України. Ухвалою
Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 жовтня
1998 року провадження у кримінальній справі стосовно ОСОБА_1. закрито в зв'язку
з актом амністії ( а.с.8-10, 11, 12).

Свідки ОСОБА_5.
і ОСОБА_6. суду пояснили, що в зв'язку з порушенням кримінальної справи
ОСОБА_3., з метою приховування належного йому майна від опису та можливої
конфіскації майна за вироком суду, подарував належну йому на праві власності
спірну квартиру відповідачці ОСОБА_4. Після укладення договору дарування
позивач ОСОБА_3. проживав і по цей час проживає в спірній квартирі.

Згідно
ч.2 ст. 243 ЦК України 1963
року договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна
обдарованому.

Із копій
квитанцій вбачається, що позивач ОСОБА_3. в 2005 -2006 роках сплачував
комунальні послуги та послуги зв'язку, проживаючи   в спірній квартирі по цей час ( а.с. 13-21
).

Отже,
всупереч діючому на момент виникнення спірних правовідносин законодавству,
позивач ОСОБА_3., укладаючи
договір дарування, спірну квартиру відповідачці не передав, що свідчить про те,
що угода дарування квартири є мнимою, укладеною про людське око і такою, що є
недійсною.

Згідно
ч.1 ст. 58 ЦК України
1963 року, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру
створити юридичні наслідки (мнима угода).

Суд
першої інстанції також зазначив, що з моменту прийняття рішення в кримінальній
справі 20 жовтня 1998 року, з якими позивач пов'язує недійсність укладеної
угоди, він, ОСОБА_3., міг дізнатись про порушення або невизнання свого права.
Тому суд визнав, що позивач пред'явив позов після закінчення строку на його
пред'явлення.

З такими
висновками суду першої інстанції колегія суддів також погодитися не може за
таких підстав.

Спірна
квартира придбана за договором купівлі-продажу 09 вересня 1997 року в період
шлюбу ОСОБА_1. і ОСОБА_4., укладеного ними
15 липня 1989 року.

Уклавши
мнимий договір дарування з метою ухилення від можливої конфіскації майна,
позивач ОСОБА_3. вважав, що спірна квартира є їх спільною власністю.

Більше
того, подружжя проживали в спірній квартирі спільно до розірвання шлюбу, тобто
до 02 листопада 2005 року. Розірвання шлюбу зареєстровано в органах РАГСу 13
лютого 2006 року, а тому перебіг строку позовної давності починається з 13
лютого 2006 року.

Таким
чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позовні вимоги
ОСОБА_1. ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Визнаючи угоду
недійсною слід повернути сторони в первісний стан, визнати право власності на
квартиру за ОСОБА_1.

З огляду
на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення   позову.

Керуючись
ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення
Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 лютого 2007 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити.

Визнати
договір дарування, яким ОСОБА_1подарував, а ОСОБА_4прийняла в дар квартиру
АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського
нотаріального округу Куц
С.М. 17 червня 1998 року і зареєстрованого в реєстрі № 1295 - недійсним.

Визнати
право власності на квартиру № 85 (вісімдесят п'ять), що знаходиться у жилому
будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до Верховного Суду України.