Справа № 22-4316/2007р.                                         Головуючий у 1 інстанції: Бобровим В.І.
Суддя-доповідач   Маловічко С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 грудня 2007 року                                                                                  м.Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:    Бондара В.О.

Суддів:                  Маловічко С В.

Прокопенка
О.Л. При секретарі:
Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь" ім. A.M. Кузміна" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. A.M. Кузміна" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування
моральної шкоди.

В заяві зазначив, що працював машиністом тепловозу УЗТ на ВАТ
"Дніпроспецсталь" з 2 квітня 1992 року. 12.10.2005 ним
було направлено письмове звернення до адміністрації заводу про роз'яснення йому змісту Інструкції по охороні праці № 23-01 для
локомотивних бригад залізничного цеху, Інструкції
№ 23-74 для працівників залізничного транспорту по маневруванню і руху поїздів, правил внутрішнього трудового розпорядку,
правил технічної експлуатації залізничного транспорту підприємств системи
промисловості.

24.11.2005р. він звернувся з письмовою заявою до начальника УЗТ ОСОБА_2. з проханням надати роз'яснення про порядок та розміри
оплати праці за виконання робіт по обслуговуванню цехів заводу, не відображених
у маршруті. Однак від своєчасної та повної відповіді на його листи адміністрація ухилялась, а його законні вимоги
призвели до протизаконних утисків відносно
нього з метою змусити його звільнитись з підприємства.

07.12.2005р. він пройшов інструктаж після перебування у відпустці та
11.12.05р. та 12.12.05р. став до роботи. Але
15.12.05р. він був знятий з ділянки начальником цеху з метою проведення атестації, яку вважає незаконною, оскільки
вона була позапланова, йому не надано наказ про її призначення та
причини її проведення, йому не повідомлено склад атестаційної комісії, не наданий перелік питань та час для підготовки. Тому
він відмовився

2

від проходження атестації, про що
адміністрацією було складено акт, а також відсторонено його від роботи
15.12. та 16.12.05р.

19.12.2005р. він пройшов повторний інструктаж з питань охорони праці, але відмовився підписатись у книзі інструктажу, оскільки
вважав інструктаж не повним, а також відмовився проходити перевірку знань з
питань охорони праці, зважаючи на негативне та упереджене
ставлення до нього з боку комісії.

Розпорядженням заступника голови правління ВАТ "Дніпроспецсталь"
від 19.12.2005 року № 7171-к він, був звільнений
за систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку. 26.12.2005 року
отримав повідомлення з відділу кадрів про звільнення, 27.12.2005року отримав копію розпорядження про звільнення та трудову
книжку, остаточні розрахунки з ним були проведені 05.01.2006 року.

Зважаючи на зазначені обставини та з урахуванням остаточно визначених вимог,
позивач просив суд зобов'язати ВАТ
"Дніпроспецсталь" поновити його на посаді машиніста тепловозу; стягнути з ВАТ "Дніпроспецсталь" на
його користь середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 15.12.2005 року; стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені; стягнути на його
користь 30 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2007 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд повно і всебічно перевірив обставини, за яких ОСОБА_1
був звільнений, і обґрунтовано прийшов до висновку, що
у відповідача були підстави для звільнення позивача за систематичне
невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на ВАТ
„Дніпроспецсталь" машиністом тепловозу залізничного цеху.

Розпорядженням заступника голови правління ВАТ „Днепроспецсталь" №
5204-к йому оголошена догана та позбавлено
премії за серпень 2005р. і винагороди за результатами праці у 2005р. Зазначене розпорядження оскаржувалось ОСОБА_1.
до КТС підприємства, якою було відмовлено в задоволенні
його скарги. ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання незаконним даного
розпорядження, але рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2006р., залишеним без змін ухвалою апеляційного'
суду запорізької області від 4 липня 2005р., його позов
залишений без задоволення.

Отже, на момент звільнення 19.02.2005р. ОСОБА_1 мав не зняте дисциплінарне стягнення.

Розпорядженням заступника голови
правління ВАТ „Днапроспецсталь" № 7171-к від 19.12.2005р. ОСОБА_1 звільнений з роботи відповідно до п. З ст. 40 КЗпП
України за си­стематичне невиконання
без поважних  причин обов'язків,
покладених  на працівника правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Зазначені порушення виразились в тому, що ОСОБА_1 відмовився від перевірки знань у відповідності до вимог п.п. 6.6 та 6.9 Типового
положення про порядок/проведення навчання і перевірки знань з питань
охорони праці та Переліку робіт з підвищеною небезпекою, які затверджені наказом Державного комітету України з нагляду
за охороною праці від 26.01.05р. № 15 та які передбачають проведення з
працівником, який працює на роботах з підвищеною небезпекою та
був відсутній на роботі більше 30 календарних днів, проведення позапланового
інструктажу, який завершується перевіркою знань працівника.

3

Професія відповідача віднесена до „Переліку посад і професій на роботах
підвищеної небезпеки у ВАТ „Днапроспецсталь", а ОСОБА_1 згідно з табелем
обліку робочого часу був відсутній на робочому місці з 10.10.2005р. по
11.12.2005р., тобто 61 календарний день, знаходячись в
цей період у щорічній відпустці, перерваній лікарняними та донорськими днями. Тому відмова ОСОБА_1. 15.12.2005р. згідно
розпорядження начальника УТЗ від 10.11.2005р. № 113-ТБ та 19.12.2005р. згідно
розпорядження начальника УТЗ від 15.12.2005р.
№ 117-ТБ від перевірки його знань комісією є неогрунтованою та такою, що порушує
п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку заводу.

Наведені позивачем ствердження про його звільнення під тиском з боку
адміністрації підприємства не знайшли свого підтвердження, оскільки йому
надавалась можливість двічі пройти перевірку знань, і тільки
після повторної відмови, адміністрація вдалась до крайніх заходів у вигляді
звільнення з урахуванням попередньої не знятої догани.

Крім того, законність проведення перевірки знань позивача з боку
адміністрації підприємства та законність його
звільнення підтверджена висновками неодноразових перевірок підприємства за заявами позивача органами управління праці та
соціального захисту населення, які підтвердили
відсутність порушень з боку адміністрації підприємства та їх наявність
в діях самого працівника.

Отже підстав для задоволення апеляції позивача не вбачається, тому вона у
відповідності до вимог ст.. 308 ЦПК України підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Однак, колегією встановлено, що суд першої інстанції при розгляді справи не
вирішив позовної вимоги про стягнення
компенсації за час затримки розрахунку. Проте невирішення цієї вимоги не
впливає на законність та обґрунтованість рішення суду, а зазначений недолік може бути усунутий шляхом ухвалення додаткового рішення
судом першої інстанції.

Що стосується судових витрат, то у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України вони стягуються на користь позивача лише за умови задоволення позову, тому
підстав для їх стягнення в даному випадку не вбачається.

Керуючись ст..ст. 307, 308, 313,
314,315, 317 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА   :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від
24 жовтня 2007 року по цій

справі залишити без змін.

Роз'яснити ОСОБА_1, що для вирішення його позову до ВАТ „Дніпроспецсталь" в частині стягнення компенсації за
час затримки розрахунку при звільненні йому необхідно звернутись
з заявою до Заводського районного суду м. Запоріжжя про ухвалення
додаткового рішення.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена до Верховного
Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.