УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007
року                                                                                                 м. Феодосія

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у
складі:

головуючого судді:
Моісеєнко Т.І., суддів   Іщенка В.І.,

Мамасуєвої Л.О., при
секретарі:   Цендра О.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
дарування, визнання дійсним договору купівлі-продажу, перекладі прав і
обов'язків покупця, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_1, про розірвання договору дарування, за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 на рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від
22 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання недійсним договору дарування, визнання дійсним договору купівлі-продажу, перекладі прав і обов'язків покупця.
Позовні вимоги ОСОБА_5 мотивовані тим, що йому на праві особистої приватної
власності належить 1/3 частка домоволодіння по АДРЕСА_1, інші 2/3 частки
належать ОСОБА_6 06 червня 1997 р. між співвласниками даного домоволодіння було
укладено угоду про порядок користування ним. У червні 1997 р. ОСОБА_6 продала свою частку
домоволодіння ОСОБА_2, який у
свою чергу, як дізнався позивач 24 серпня 2002 р. від працівника Феодосійського МОВС, продав вказані частки
ОСОБА_4. Позивач вважає, що договір дарування 2/3 частки домоволодіння
по АДРЕСА_1 ОСОБА_4. від ОСОБА_2 був
укладений з метою уникнути можливості купівлі ОСОБА_5 цієї
частки, оскільки останній мав намір їх купити у ОСОБА_2, як першочерговий покупець, чим були порушені вимоги
ст.114 ЦК України
(в ред. 1963 p.).

ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті

особи - ОСОБА_5, про розірвання договору дарування, який мотивований тим,

що 19 липня 2002 р. він та ОСОБА_4уклали між собою
договір дарування 2/3 частки

Справа № 22-ц-1063-Ф/07р.        Головуючий
у першій інстанції

Лошакова Т.А. Суддя-доповідач
Іщенко В.І.

2

домоволодіння по АДРЕСА_1. Однак на
час звернення до суду з таким позовом сторони договору досягли згоди щодо його
розірвання, виходячи зі змісту ст.ст.651, 652 ЦК України.

Рішенням
Феодосійського міського суду АР Крим від 22 березня 2007 р. позов ОСОБА_1 був задоволений: договір дарування 2/3
частки домоволодіння АДРЕСА_1 від 19 липня 2002 p., укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований ПН Феодосійського міського нотаріального
округу, недійсним, як удаваний правочин; вказаний договір дарування був
визнаний договором купівлі-продажу між тими ж сторонами, покупець ОСОБА_4у зазначеному договорі був замінений на ОСОБА_1 і
у договір були внесені відповідні зміни про заміну покупця в
реєстраційні документи на будинок. Також з ОСОБА_1 було стягнуто 98790 грн.; ОСОБА_2 з депозитного
рахунку ДП „Судовий інформаційний центр" було вирішено виплатити 95790
грн.; стягнуто з ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 з кожного на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі по 25 грн. 50 коп.,
витрати з оплати експертизи по 434 грн. 28 коп. з кожного, а всього 459 грн. 78
коп. з кожного; стягнуто з ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на користь КНДІСЕ доплату за проведення експертизи по 117 грн. 57 коп.
та судовий збір у дохід держави по 453 грн. 45 коп. з кожного. У зустрічному
позові ОСОБА_2 було
відмовлено. Був також скасований арешт 2/3 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 не
погодився з таким рішенням суду і подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване ним судове рішення
змінити, ухваливши нове рішення в частині стягнення з апелянта на користь
ОСОБА_2 замість
суми 95790 грн. за 2/3 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 визначити суму
продажу спірної частини домоволодіння за 50500 грн.

ОСОБА_2 також не погодився з зазначеним судовим рішенням і також
подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване ним рішення
скасувати та повернути справу на новий розгляд до того ж суду.

ОСОБА_4, не погодившись з цим рішенням подав на нього апеляційну скаргу, в якій
просить судове рішення скасувати та ухвалити по справі нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, задовольнивши
зустрічний позов ОСОБА_2

В обгрунтування
своїх вимог всі апелянти посилаються на неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин по
справі і надання неналежної правової оцінки доказам, які ними надавалися.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування
спірної частки домоволодіння є удаваним, оскільки підстав для його реального
укладання з матеріалів справи не вбачається. Відповідно до вимог норм
цивільного законодавства даний договір дарування має бути визнаний договором купівлі-продажу і покупець за ним має бути
замінений на позивача, як на особу, яка має переважне право на купівлю
спірної частки домоволодіння і готова заплатити суму, за яку вона продається,
вказана сума підлягає стягненню з депозитного рахунку ДП „Судовий інформаційний
центр", куди вона була внесена ОСОБА_5

З такими висновками суду
погоджується колегія судців, оскільки вони зроблені на підставі
ретельно досліджених доказів, яким надана належна правова оцінка. Судом

3

правильно встановлені фактичні обставини справи, характер спірних
правовідносин і постановлене рішення, яке відповідає вимогам матеріального і
процесуального закону.

Згідно зі ст.114
ч.ч.1, 2 ЦК України
(1963 р.) при продажу частки в спільній власності сторонній особі решта
учасників спільної часткової власності має право першочергової купівлі частки,
що продається по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з прилюдних торгів. Продавець частки в спільній власності
зобов'язаний повідомити в письмовій формі решту учасників спільної часткової
власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням ціни та
інших умов, на яких продає її.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником 1/3 частки домоволодіння по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - 2/3 частки
вказаного домоволодіння, право на яку останній набув на підставі договору
купівлі-продажу від 06 червня 1997 p., укладеному з
ОСОБА_6 Спірна частка домоволодіння її власником ОСОБА_2 була подарована
ОСОБА_4., про що свідчить договір дарування, укладений між зазначеними
сторонами 19 липня 2002 р. реєстр № 2773.

Відповідно до
показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, які були допитані при розгляді справи у суді першої інстанції,
вбачається, що ОСОБА_10 мав
намір продати будинок за суму близько 10000-11000 доларів США. Крім того, про
те, що даний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків,
які обумовлені ним, свідчить факт нетривалого знайомства ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оскільки на
думку суду першої інстанції, і з чим погоджується колегія суддів, особливість
договору дарування полягає в тому, що його сторони знаходяться у дружніх або
родинних відносинах, які є тісними настільки, що одна зі сторін вважає себе
морально зобов'язаною саме таким чином здійснити прояв товариської допомоги.
Однак, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_2 були знайомі не
більше півтора місяця і зазначені обставини дають реальні підстави сумніватися
у реальності укладеного між ними договору.

Письмово про
намір продати 2/3 частки домоволодіння по АДРЕСА_1, яке є спільної частковою
власністю, ОСОБА_2, як це
передбачає ст.114 ЦК України
(1963 р.), ОСОБА_5 не повідомляв,
таким чином, порушивши право позивача на переважне право купівлі частки
домоволодіння.

При вирішенні питання про виплату продавцю частки домоволодіння вартості
цієї частки судом першої інстанції були також враховані вимоги Постанови Пленуму
ВСУ „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності" № 20 від 22 грудня 1995 p., якими
встановлено, що, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами
про захист права приватної власності на майно, слід виходити з того, що при розгляді позову про переведення на підставі
ст.114 ЦК України 1963 р. прав і
обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням права
привілеєвої купівлі частки у спільній частковій власності, слід виходити з дійсної вартості частки на час
розгляду справи і з'ясовувати, чи спроможний позивач її сплатити.
Доказом цього може бути внесення позивачем на депозитний рахунок суду суми
дійсної вартості частки.

Вартість спірної
частки домоволодіння на час розгляду даної цивільної справи складає 95790 грн.,
що встановлено висновками експертизи КНДІСЕ № 506 від 26 жовтня 2006 p.,
і ОСОБА_5, як особа спроможна сплатити вказану суму, вніс її на
депозитний рахунок суду, що підтверджується платіжним дорученням № 5 від 18
січня 2007 р.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа -ОСОБА_5, про розірвання договору дарування спірної частки
домоволодіння, то і в даному випадку
колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо

4

необхідності відмови у задоволенні
вказаних вимог, оскільки нормами цивільного законодавства передбачена
можливість розірвання договорів, які є дійсними, а удавана угода, якою є договір дарування від 19 липня 2002 р. за
реєстром № 2773, може бути визнана тільки недійсною.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів посилання ОСОБА_2 на те, що він не приймав участі у розгляді
справи, і тому не міг належним чином захищати свої права, з тих підстав, що ні він, ні його дружина не були належним
чином сповіщені про час та місце судових засідань,
оскільки матеріали справи свідчать про те, що інтересі ОСОБА_2 при розгляді даної справи
представляв адвокат ОСОБА_12, який діяв на підставі відповідного доручення, а
особиста участь при розгляді цивільних справ, як це передбачено цивільним
процесуальним законодавством, є правом, а не обов'язком сторін по справі. Окрім зазначеного, дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не
оскаржувала. Про розгляд справи в суді;; апеляційної
інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були повідомлені належним чином і надіслали до суду телеграму
про розгляд справи в їх відсутність.

Таким чином,
колегія суддів, вважаючи рішення суду першої інстанції правильним та обгрунтованим, а також ухваленим з дотриманням норм
матеріального і процесуального
права, з урахуванням всіх суттєвих обставин по справі і наданням належної правової оцінки доказам, що надавалися
сторонами, не вбачає підстав для скасування зазначеного рішення та задоволення
апеляційних скарг ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4

На підставі наведеного і, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1,
313-315 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати по цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 22 березня
2007 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців до суду
касаційної інстанції.