Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

14 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління Державтоінспекції у м. Одесі
та управління Державтоінспекції управління Міністерства внутрішніх справ
України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля
дійсним, визнання права власності на автомобіль та усунення перешкод у
здійсненні права власності,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2,
управління Державтоінспекції у м. Одесі та управління Державтоінспекції
управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про
визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності
на автомобіль та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Зазначав, що у січні 2003 року на авторинку у м. Одесі він придбав у
ОСОБА_2 автомобіль марки “Пежо” зеленого кольору, державний номер НОМЕР_1, 1997
року випуску, номер кузова YF 38ВР8CD80060216, номер двигуна 10D4P6000276.

ОСОБА_2 видала йому довіреність на право розпорядження та керування
автомобілем та розписку про отримання грошових коштів та зобов'язалася зняти
автомобіль з обліку і оформити у нотаріуса договір купівлі-продажу.

У послідуючому працівники ДАІ виявили факт підробки технічного паспорту
автомобіля.

Вважаючи себе добросовісним набувачем, а також враховуючи те, що умови
договору купівлі-продажу автомобіля фактично виконані обома сторонами, а
відповідачка ухиляється від його нотаріального оформлення, ОСОБА_1 просив
визнати цей договір дійсним, визнати за ним право власності на спірний
автомобіль та зобов'язати органи ДАІ зареєструвати автомобіль на його ім'я і не
чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні ним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2003 року, залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2003 року,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: визнано дійсним договір купівлі-продажу
автомобіля марки “Пежо” зеленого кольору державний номер НОМЕР_1, 1997 року
випуску, номер кузова YF 38ВР8CD80060216, номер двигуна 10D4P6000276,
укладеного 21 січня 2003 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Крім того, визнано за
ОСОБА_1 право власності на зазначений автомобіль, зобов'язано МРЕО-1 та УДАІ
УМВС України в Одеській області зареєструвати вказаний автомобіль на ім'я
ОСОБА_1 з постановкою на постійний облік та не чинити позивачу перешкоди у
користуванні та розпорядженні автомобілем.

У касаційному поданні прокурор Приморського району м. Одеси просить
скасувати ухвалені у справі судові рішення, а справу передати на новий розгляд
до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права..

Касаційне подання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що
між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору
купівлі-продажу автомобіля, позивач виконав свої зобов'язання повністю, а
ОСОБА_2 відмовилася належним чином оформити укладену угоду, а тому, відповідно
до положень ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року) така угода є дійсною.

Разом з тим, з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року), якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а
друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за
вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Таким чином, застосування ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року) можливе лише в
разі обов'язкового нотаріального оформлення угоди.

Для угоди купівлі-продажу автомобіля нотаріальна форма оформлення не
вимагається.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового
висновку про те, що укладений позивачем договір купівлі-продажу автомобіля
марки “Пежо” є дійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963
року)

Крім того, зобов'язуючи органи ДАІ провести державну реєстрацію автомобіля
марки “Пежо”, суд виходив з факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля
та необґрунтованою позбавлення позивача права користування та розпорядження
належним йому на праві власності автомобілем.

Однак при цьому суд не врахував, що відповідно до ст. 34 Закону України
“Про дорожній рух” експлуатація незареєстрованих транспортних засобів, а також
без державних номерних знаків встановленого зразка забороняється. У разі
експлуатації такого транспортного засобу він може бути примусово вилучений.

Пунктом 3 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а
також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 (далі -
Правил) передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів здійснюється
органами Державтоінспекції МВС з метою контролю за відповідністю конструкції та
технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам
стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає
порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання
транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для
забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них.

Згідно із п. 8 Правил реєстрація транспортних засобів здійснюється на
підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його
особу, правомірність придбання транспортного засобу та ін. Правомірність
придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні
номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової
особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які
реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами,
судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення,
підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також
угодами, укладеними на товарних біржах. Відчуження, передача власником
придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не
проводиться.

Не врахувавши зазначених норм, суд безпідставно поклав на органи ДАІ обов'язок по реєстрації
зазначеного автомобіля на ім'я позивача та поставноку такого транспортного засобу на облік.

Апеляційний суд на порушення вимог процесуального закону не перевірив
доводів, наведених у скарзі управління державтоінспекції УМВС України і не
звернув уваги на неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів,
обставини справи встановлені судом повно і правильно, але допущено помилку в
застосуванні норм права, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до ст.
341 ЦПК України, скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись статтями 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

в и р і ш и л а:

Касаційне подання прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах
держави в особі управління Державтоінспекції управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2003 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2003 року скасувати.

По справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, управління Державтоінспекції в м. Одесі та управління
Державтоінспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській
області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання
права власності на автомобіль та усунення перешкод у здійсненні права власності
відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін