У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня
2007 року                                                                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого суддів:

Гнатенка А.В., Барсукової В.М.,
Косенка В.Й.,

Григор'євої Л.І., Волкова О.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд”, дочірнього
підприємства по експлуатації та ремонту житлового фонду й об'єктів
соціально-побутового призначення “ЕКОС” акціонерного товариства (далі - ДП
“ЕКОС” АТ) “Холдингова компанія “Київміськбуд”, треті особи - ОСОБА_3,
Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, про вселення; за
зустрічним позовом ДП “ЕКОС” АТ “Холдингова компанія “Київміськбуд” до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право на користування жилим
приміщенням,

в с т а н о в и л а :

У червні 2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду
із зазначеним вище позовом, який обґрунтовували тим, що у 1989 році їм була
надана в користування кімната АДРЕСА_1, в якій вони проживали до 1997 року. В
подальшому вони були вимушені через сімейні обставини тимчасово виїхати з цієї
кімнати, яка була надана для проживання іншій особі. При цьому, позивачі в
спірній квартирі залишилися прописаними й продовжували сплачувати грошові кошти
за користування нею. Однак, після усунення обставин, які зумовлювали
необхідність проживання позивачів в іншому місці, вони намагалися вселитися у
виділену їм кімнату, проте адміністрацією гуртожитку їхні неодноразові
звернення були залишені без задоволення.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили вселити їх у кімнату АДРЕСА_1 й
зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні житлом. Крім того,
просили поновити їм строк на звернення до суду з наведеним позовом.

У жовтні 2005 року ДП “ЕКОС” АТ “Холдингова компанія
“Київміськбуд” звернулося до суду із зустрічним позовом, у якому просило
визнати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування спірним
жилим приміщенням, посилаючись на те, що вони починаючи з квітня 2004 року без
поважних причин не проживають  в кімнаті
АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23
лютого 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено: постановлено
вселити позивачів до кімнати АДРЕСА_1, постановлено стягнути з відповідача на
користь позивачів 1500 грн. витрат на послуги адвоката. У задоволенні
зустрічного позову ДП “ЕКОС” АТ “Холдингова компанія “Київміськбуд” відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 8 вересня 2006
року рішення суду першої інстанції скасоване з ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та задоволення зустрічного
позову ДП “ЕКОС” АТ “Холдингова компанія “Київміськбуд” задоволено:
постановлено визнати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 такими, що втратили право на
користування кімнатою АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2, не погоджуючись із
рішенням суду апеляційної інстанції, просять його скасувати у зв'язку із
неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм
процесуального права, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статті 335 ЦПК України під час розгляду
справи в касаційному порядку суд перевіряє правильність застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права і
не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини (факти), що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах
позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 339 ЦПК України передбачено, що у випадку
скасування апеляційним судом судового рішення, ухваленого згідно із законом,
суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає
в силі судове рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої
інстанції виходив з того, що позивачі не довели поважність причин відсутності
за місцем їхньої реєстрації протягом більше ніж 6 місяців, у зв'язку з чим
задовольнив зустрічні вимоги ДП “ЕКОС” АТ “Холдингова компанія “Київміськбуд” та
визнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування
житловим приміщенням у колишньому гуртожитку.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитись не
можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала
в будівельній організації, правонаступником якої є відкрите акціонерне
товариство  “Київоздоббуд”, якій належав
колишній гуртожиток, з 1979 до 2000 року на посаді маляра-штукатура, звідки
звільнилась за власним бажанням.

30 травня 1983 року ОСОБА_1 зарахована на квартирний
облік, а 21 червня 1989 року їй надано право разом з донькою ОСОБА_1 на
зайняття для проживання кімнати АДРЕСА_1.

При цьому за ними збереглось право на користування
зазначеним приміщенням після звільнення ОСОБА_1 з роботи, оскільки остання
перебувала на квартирному обліку й пропрацювала на підприємстві більше ніж 10
років. На вказані обставини не впливає й зміна статусу будинку гуртожитку, а
також передача його на баланс відповідача - ДП “ЕКОС” АТ “Холдингова компанія
“Київміськбуд”, оскільки позивачки були належним чином зареєстровані за місцем
проживання в спірному житловому приміщенні.

Місцевим судом також було встановлено, що позивачі не
проживали у зазначеному житловому приміщенні з поважних причин - у зв'язку з
хворобою матері ОСОБА_1, а тому судом правильно застосовано до спірних
правовідносин положення статті 71 Житлового кодексу (далі - ЖК) України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої
інстанції, на вказані обставини уваги не звернув. При цьому задовольнив
зустрічний позов ДП “ЕКОС” АТ “Холдингова компанія “Київміськбуд” без
відповідного обґрунтування прийнятого рішення та зроблених висновків,
пославшись лише на пояснення позивачів у справі. Крім того, апеляційним судом
не враховано положень статей 124, 125, 132 ЖК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що
суд апеляційної інстанції скасував рішення, яке було ухвалене відповідно до
вимог матеріального та процесуального закону, у зв'язку з чим рішення суду
апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 8 вересня 2006
року скасувати з залишенням в силі рішення Печерського районного суду м. Києва
від 23 лютого 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 А.В.Гнатенко

Судді :                                                                          В.М.Барсукова

Л.І.Григор'єва

В.Й.Косенко

О.Ф.Волков