Справа №2-335 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 квітня 2007р.
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі головуючого
одноособово судді Лук'янчук О.В.

при секретарі
Мойсеевій І.В.

за участю
адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгороді -
Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
витрат щодо вирощування овочебаштанових культур,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення суми витрат щодо вирощування овочебаштанових культур, вказуючи, що
він виконав роботи по підготовці до посіву ґрунту, забезпечення дизпаливом,
обробка виноградників та інші роботи за рахунок відповідачці, яка взяла на себе
зобов'язання за виконані роботи надати позивачу право збирання врожаю з
земельної ділянки площею 5 га, що знаходилася в оренді у ОСОБА_2 Оскільки
відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання, позивач просить суд
стягнути з відповідачки понесені ним витрати в сумі 6097 грн. та моральну шкоду
в сумі 5000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала в повному обсязі та
просила залишити позовну заяву без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, адвоката в
інтересах відповідача, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Позивачем в судовому засіданні зазначено, що на початку 2002 року між ним
та відповідачем в усному порядку був укладений договір про сумісну діяльність,
відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання виконати певні роботи, а
саме купівля та підвіз дизпалива, сприскування посівів, міжрядна обробка
виноградників, закупівля насіння, а відповідач - надати позивачу право збору
врожаю з п'яти гектарів землі, що знаходиться у користуванні відповідача на
праві оренди.

Згідно із ст. 430 Цивільного кодексу України в редакції
1963 року за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно
діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і
експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи
(що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною
особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів,
спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін. Громадяни
можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх
особистих побутових потреб. Ведення спільних справ учасників договору про
сумісну діяльність здійснюється за їх загальною згодою. Якщо учасники договору
про сумісну діяльність за згодою між собою доручили керівництво їх сумісною
діяльністю одному з учасників договору, на нього ж покладається і ведення
спільних справ учасників договору. Порядок покриття витрат, передбачених
договором про сумісну діяльність, і збитків, що виникли в результаті сумісної
діяльності, визначається договором. Якщо договором такий порядок не
передбачений, спільні витрати і збитки покриваються за рахунок спільного майна
учасників договору, а суми, яких не вистачає, розподіляються між учасниками
договору пропорціонально їх внескам у спільне майно.

За ст. 161 ЦК
України (в редакції 1963 року) в силу зобов'язання одна особа (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от:

передати
майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з договору або інших підстав.

Як вбачається з матеріалів справи за ОСОБА_2 в період
2002-2006 роки земельні ділянки на території Шабівської сільської ради в оренді
не значилися, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Шабівської
сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14.03.2006
року за № 524 (а.с. ). Відсутність права на земельну ділянку у відповідача
вказує на відсутність предмету договору про сумісну діяльність, на який
посилається позивач, та таким чином відсутність зобов'язань з боку відповідача,
які останній повинен виконати на, користь позивача.

Крім того, згідно із ст. 440-1 ЦК України моральна (немайнова) шкода,
заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх
законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не
доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода
відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду
незалежно від відшкодування майнової шкоди. Згідно із положеннями постанови
Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань
він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Проте позивач не надав суду доказів нанесення йому відповідачем моральної
шкоди,не обґрунтував її розмір та не зазначив в чому саме полягає моральна
шкода, при цьому відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

З огляду на зазначене вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги
позивача є необгрунтованими та недоведеними, а позов не підлягає задоволенню в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 153, 430, 431, 440-1 ЦК України (в
редакції 1963 року), ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми витрат
щодо вирощування овочебаштанових культур - відмовити .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.