Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-235 / 2008р.
інстанції: Баранова В.І.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 січня 2007
року          м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:    Денисенко
Т.С.

Суддів:     Маловічко С В.

Прокопенка О.Л.
При секретарі:   Бабенко Т.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на  рішення   Мелітопольського  міськрайонного  суду Запорізької області  від 29 жовтня
2007  року  по
справі  за позовом   ОСОБА_2 до ОСОБА_3про стягнення боргу за
договором позики,    -

ВСТАНОВИЛА:

29.04.2004
року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3про стягнення боргу за
договором позики.

В позові
зазначав,    що 28.01.2002 року
ОСОБА_1.  взяла в нього в борг 14437
грн.,    що на той момент складало 2673
доларів США,    для особистих нестатків. Суму боргу
відповідачка зобов'язалася повернути до 28 лютого 2002 року,    однак на його кількаразові вимоги
відкладала повернення суми,    а потім
відмовилась повернути борг. Просив суд стягнути з ОСОБА_3борг з урахуванням
індексу інфляції 159,   96% за період з 1
квітня 2002 року по 31 серпня 2007 року в сумі 23 093,   43 грн.,
3% річних за період прострочення платежу з 1 березня по вересень 2007
року у сумі 2415,   92 грн. і судові
витрати 255 грн. 09 коп..

Рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2007
року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто
з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 борг за договором позики з урахуванням індексу
інфляції в сумі 23 093 грн. 43 коп.,
3% річних за період прострочення повернення боргу у сумі 2 415,   92 грн.,
а також судові витрати в сумі 285 грн. 09 коп.,    всього 25795 грн. 15 коп.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. ,
посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин,    які мають суттєве значення для її
вирішення,    порушення норм
матеріального і процесуального права,
просила скасувати його та постановити нове,    яким відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

2

У
відповідності до вимог  ст.  308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,    якщо визнає,    що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як
вбачається з матеріалів справи,    спірні
правовідносини між сторонами виникли в 2002р.,    тому до них слід застосовувати цивільний
кодекс 1963р. Проте,    судом спір
вирішений з застосуванням ЦК
України 2003р. Оскільки положення обох цивільних кодексів щодо договорів
позики суттєво не відрізняються,    то
зазначені порушення не впливають на правильність вирішення спору по суті і не
можуть бути підставами для скасування рішення.

Відповідно
до  ст.
374 ЦК України
(1963р.),    за договором позики одна
сторона передає другій стороні у власність гроші або речі,    визначені родовими ознаками,    а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості
( таке ж саме формулювання міститься в застосованій судом  ст.
1046 ЦК України 2003р.).

Згідно
зі  ст.
375 ЦК України (1963р.) договір позики укладається в письмовій формі (
аналогічний,    але більш уточнений зміст
містить ч. 2  ст.  1046 ЦК
України 2003р.).

Задовольняючи
позовні вимоги,    суд першої інстанції
правильно установив характер спірних правовідносин,    а саме,
що ОСОБА_1.  позичила у ОСОБА_2.
14 437 гри.,    які зобов'язалась
повернути 28.02.2002р.,    про що видала
позикодавцю розписку,    власноручне
написання якої позичальником не заперечувала представник відповідача в ході
слухання справи в судах першої і апеляційної інстанції.

Посилаючись
на те,    що між сторонами фактично мали
місце господарські правовідносини,
тому ОСОБА_1.  по зазначеній
розписці отримала не грошові кошти,    а
товар на зазначену у розписці суму,    за
який згодом розрахувалась,    не знайшли
свого підтвердження під час розгляду справи. Не надано доказів цьому і до
апеляційної скарги,    не зважаючи на її
обґрунтування зазначеними обставинами.

Таким
чином,    зібрані у справі докази з усією
повнотою свідчать про те,    що між
сторонами укладено договір позики на суму 14 437 грн.

Оскільки
у визначений термін гроші не були повернуті,
то суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення
боргу згідно до вимог  ст.  1046 ЦК України (2003р.),    що відповідає вимогам  ст.
374 ЦК України (1963р.).

Доводи
відповідача про те,    що борг нею
повністю повернутий,    не підтверджені
належними доказами.

Відповідно   до
ст.    216   ЦК   України   (1963р.)
зобов'язання   припиняються
-виконанням,    проведеним належним
чином.

Якщо
боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ,    то кредитор,    приймаючи виконання,    повинен повернути цей документ. Знаходження
розписки у позикодавця свідчить про те,
що боргове зобов'язання не припинено.

У
відповідності до вимог  ст.  214 ЦК
України (1963р.) та  ст.  1050 ЦК
України (2003р.),    якщо позичальник
не повернув суми позики,    він
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за увесь час
прострочення,    а також три відсотки
річних від простроченої суми.

Судом враховані
зазначені вимоги матеріального права та обґрунтовано задоволений позов в цій
частині.

3

Ствердження
апелянта про пропущення позивачем строку позовної давності по вимогам про
стягнення суми боргу з врахування індексу інфляції та 3 % річних від суми боргу
є безпідставними,    оскільки такі вимоги
були заявлені позивачем 29.09.2004р.,
тобто в межах 3-річного строку від настання моменту виконання
зобов"язання -28.02.2002р.

Таким
чином,    доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,    тому
відсутні підстави для її задоволення і скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись  ст.
ст.  307,   308,
313,    314,    315,
317 ЦПК України,    колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2007
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності негайно,    проте може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців.