Справа №2-1052/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 січня 2007 року                Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області

у складі:               головуючого
-судді Пустовіт З.П.

при секретарі: Гоноболіній О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
М.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні власністю та примусове виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
27.02.2006 року пред'явила позов до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно
придбаного майна, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 40015 грн.
витрат за проведені ремонтно-будівельні роботи в частині будинку, літній кухні
та на прибудинковій території. ОСОБА_1 30.03.2006 року пред'явила зустрічний
позов до ОСОБА_2, який 16.08.2006 року доповнила і просила виселити в
примусовому порядку ОСОБА_2 та її співмешканця ОСОБА_3, а 12.10.2006 року
уточнила та просила усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом
примусового виселення відповідачів з кв.АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від
24.11.2006 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю та примусове виселення було виділено в окреме
провадження.

В судовому
засіданні представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 уточнений позов підтримали та
ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від
18.08.2003 року вселилась в квартиру АДРЕСА_1.
У зв'язку з невиконанням умов договору на підставі рішення суду від
07.07.2005 року договір було розірвано, але відповідач ОСОБА_2 разом із своїм
співмешканцем ОСОБА_3 продовжують проживати в зазначеній квартирі і
відмовляються в добровільному порядку виселитись. Таким чином, відповідачі без
законних підстав користуються власністю позивача - квартирою АДРЕСА_1, а
позивач змушена весь час проживати у своєї родички в кв. АДРЕСА_2. Відповідачі
не є членами сім'ї позивача, а тому після розірвання договору довічного
утримання позивач знову стала власницею свої частини зазначеного будинку, а
відповідачі не мають законних підстав для проживання в її квартирі і підлягають
примусовому виселенню, оскільки їх проживання без дозволу позивача перешкоджає
їй вільно розпоряджатись своєю власністю. Тому просив усунути перешкоди в
користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом примусового виселення із неї
відповідачів.

Відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов
визнали повністю та пояснили, що зазначену
квартиру вони звільнили 20.11.2006 року і приблизно в грудні 2006 року рідна тітка позивача, яка теж
мешкає в зазначеному будинку, привозила
ключі ОСОБА_1, але позивач відмовилась їх забрати. В теперішній час ключі знаходяться у них. Всі речі позивача:
дві шафи, кровать, холодильник, пральна машина, телевізор залишились в будинку, вони забрали тільки свої
речі. Про своє виселення вони не повідомляли
позивача та вона не була присутньою при цьому, але вони склали акт про те, які речі залишились в квартирі позивача.

Представник відповідачів ОСОБА_6 пояснила, що в процесі розгляду справи відповідачі добровільно виселились
із квартири позивача, пропонували позивачу забрати ключі від
квартири, тому в теперішній час немає перешкод для користування позивачем своєю власністю, а отже вважає, що справа підлягає закриттю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За рішенням Бердянського міськрайонного суду від 7 липня 2005 року, яке набрало чинності 07.08.2005 року, розірвано договір
довічного утримання, укладений 18.08.2003 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується копією рішення суду від 07.07.2005
року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.1996 року позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 5/16 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджується копією
свідоцтва про право на спадщину від 02.07.1996 року,
копією реєстраційного посвідчення від 18.07.1996 року.

Відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував
набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має
право вимагати його повернення.

Статтею 41 Конституції України гарантоване право кожного володіти, користуватись
і розпоряджатись своєю власністю.

Згідно із ч.2 ст. 48 Закону України „Про власність" власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його
права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння і
відшкодування завданих цим збитків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в обґрунтування обставин свого добровільного виселення
із житла, що належить позивачу, а саме: із квартири
АДРЕСА_1, не представили суду жодних доказів.
Крім цього, не заперечували, що не повідомляли позивача про день і час свого виселення та про те, що позивач не була
присутньою при вивезенні ними своїх речей із
її квартири, і що особисто ними не було передано ключі від вхідних дверей квартири ОСОБА_1 і в даний час вони знаходяться у них,
тому суд, в силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, приходить до висновку, що
відповідачами не доведено в судовому засіданні факту свого добровільного виселення із житла, що належить позивачу на праві
власності. Приймаючи до уваги, що
позивач не відмовляється від свого позову, суд вважає, що немає підстав для закриття
провадження у справі.

У зв'язку з
наведеним суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і
наявність підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.41 Конституції України, ст. 756 ЦПК
України, ст. 48 Закону України „Про власність", суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Усунути
перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1
шляхом примусового виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,5 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір
в доход держави в сумі 8 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду:                  З.П .Пустовіт