АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
інстанції Бондаренко Р.В.
Доповідач Петренко І.О.
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 січня 2007 року

Колегія суддів судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді                                      Петренко
І.О.

суддів                                                            Болтунової Л .М., Лаченкової О .В.

при секретарі
Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали судді
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 8 серпня 2006 року та від 29 серпня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики ,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпня 2006
року позивачка звернулась до суду з позовною заявою і просила рішенням суду
стягнути з відповідачки на свою користь 104
395 грн. 62 коп., а також витрати
по справі у розмірі 1749
грн. 36 коп. В
обґрунтування позову вона вказувала на те ,
що 20 серпня 2005 року між нею та
відповідачкою було укладено договір позики на суму 16 050 євро строком до 1 лютого 2006 року. Однак , оскільки
відповідачка прийняті на себе забов"язання не виконала та в установлений
строк борг не повернула,
позивачк5а змушена звертатись до суду з даним позовом.

Позивачка також просила в забезпечення позовних вимог
накласти арешт на майно ,
що належить на праві власності відповідачці, а саме на автомобіль „СААБ" 9-3 , держномер
НОМЕР_1, квартиру
АДРЕСА_1 , приміщення
АДРЕСА_2.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська
від 8 серпня 2006 року було
накладено арешт та заборонено відчуження належного ОСОБА_1 автомобіля „СААБ 9-3".

У серпні 2006
року від представника позивачки надійшла заява про заміну забезпечення
позову та прохання про арешт та заборону відчуження майна , що належить
відповідачці, а саме
вище вказаної квартири та приміщення АДРЕСА_2,

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 серпня 2006 року було
накладено арешт та заборонено відчуження належного відповідачці по справі майна
, а саме - приміщення
АДРЕСА_2 та квартир АДРЕСА_1. Цією ж
ухвалою було скасовано арешт та заборона відчуження належного ОСОБА_1
автомобіля „ССАБ 9-3",
держ. номер НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі на ухвалу судді від 8 серпня 2006 року
відповідачка вказує на те ,
що арештований автомобіль є спільною власністю її та її чоловіка , а тому
накладення арешту порушує його майнові права , а окрім того ,
не було враховано співмірність позовних вимог та забезпечення позову , а тому ухвалу
слід скасувати та відмовити позивачці в забезпеченні позову саме за рахунок
вказаного автомобіля.

В апеляційній скарзі на ухвалу судді від 29 серпня 2006 року
відповідачка просить ухвалу скасувати та відмовити позивачці в забезпеченні
позову за рахунок майна ,
що є спільною власністю її та її чоловіка , а саме квартира та приміщення , що були
арештовані, а також
вказує на те , що не
враховано співмірність позовних вимог та заборони за позовом.

Вислухавши учасників процесу , вивчивши
законність та обґрунтованість оскаржуваних ухвал та доводи апеляційної скарги , колегія суддів
вважає , що
апеляційні скарги слід відхилити ,
а ухвали судді залишити без змін за наступними підставами.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ставить
питання про стягнення з відповідачки суми боргу у розмірі 16 050 євро , який остання
забов"язувалась повернути до 1
лютого 2006 року і, про що нею
складена розписка ( ар. сп. 12). В позовній заяві
йдеться про те , що з
відповідачки слід стягнути 103
362 грн. основної суми боргу ,
3% річних - 1033 грн. 62 коп., а всього 104 395 грн., а також витрати
по справі у розмірі 1749
грн. 36 коп.
Справа по суті не розглядалася .

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України (в
редакції 2004 року)
суд за заявою осіб , що
беруть участь у справі ,
може вжити заходів забезпечення позову і вирішення питання про таке
забезпечення допускається на будь-якій стадії розгляду справи, а ст. 152 ЦПК України
вказує на можливі види забезпечення позову.

Відповідно до положень ч. З ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами і
данні положення законодавства були витримані при вирішенні питання
оскаржуваними ухвалами.

Так, ухвалою судді від 8 серпня 2006
року було накладено арешт на автомобіль , який зареєстровано у власності відповідачки ( ар. сп. 13 ) , однак , згідно до заяви
представника позивачки даний автомобіль відсутній , і оскільки ст.. 154 ЦПК України
допускає заміну одного засобу забезпечення - іншим засобом ,
за заявою того ж представника позивачки було замінено засіб такого
забезпечення , в
зв"язку арешт з автомобіля було знято і накладено арешт на квартиру та
приміщення , що
належить відповідачці ( ар. сп. 15,17).

При викладених обставинах , виходячи з вище наведеного суд правильно та обґрунтовано
до вирішення справи по суті розглянув заяву про прийняття заходів забезпечення
позову і на час розгляду даної справи в апеляційному суді підстав для
скасування такого забезпечення підстав немає.

Доводи апеляційної скарги про те , що засоби
забезпечення позову слід бути спів мірними до розміру позовних вимог і ці
вимоги не були судом враховані слід вважати безпідставними , оскільки
вартість арештованого майна не була надана,
як доказ ствердження до суду ,
як і докази того , що
арештована власність є спільною власністю з чоловіком відповідачки , який до справи
залучений не був . Окрім
того , у
відповідності до положень ст. 73
Сімейного кодексу України не допускається стягнення на спільну сумісну
власність подружжя лише в тому разі ,
якщо доля одного з подружжя виділена йому в натурі, доказів чого відповідачка
до апеляційних скарг також не надала.

На підставі вище викладеного , керуючись ст.ст.
303,307,312,314,315,317,319
ЦПК України , колегія
суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвали судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська
від 8 серпня 2006 року та від 29 серпня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення , однак
може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до Верховного Суду України .

Судді