Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
26 грудня 2007 року                                                              м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Гурзуфська селищна рада,
Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» у м. Ялта, про усунення перешкод у праві власності на  земельну ділянку та знесення будівель за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ялтинського міського суду від 12 квітня 2007 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від          12 червня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 0,035 га,
розташованої АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці знаходяться сарай та
вбиральня, якими користується відповідачка та яка не дає можливості їх знести,
не допускає позивачку на територію земельної ділянки, огородила ділянку
металевою сіткою, чим чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
Рішенням Ялтинського міського суду від 12 квітня 2007
року, залишеним без зміни ухвалою  Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від  12 червня 2007 року, позов задоволено.
Усунуто   перешкоди в користуванні
власною земельною ділянкою АДРЕСА_1 ОСОБА_1, шляхом заборони      ОСОБА_2
входити на земельну ділянку та знести сарай літер "В", убиральню літер "Г", що розташовані на цій
земельній ділянці.

У касаційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
вимоги позивачки, суд виходив з того, що вбиральня та сарай  знаходяться на земельній ділянці, яка
належить на праві власності позивачці, відповідачка перешкоджає позивачці у
користуванні цією ділянкою, оскільки користується будівлями. Відповідачкою не
надано доказів законності будівництва цих будівель, а тому вони підлягають
знесенню.

З такими висновками суду погодитися
не можна, оскільки суд дійшов їх без всебічного, повного,
об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, з неправильним застосуванням норм
матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону
України “Про приватизацію державного житлового фонду” власники квартир багатоквартирних    будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані  брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової  території  відповідно
до  своєї  частки
у   майні будинку.  Допоміжні  приміщення  (кладовки, сараї і т. ін.) передаються  у  власність
квартиронаймачів  безоплатно  і
окремо приватизації не підлягають.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 30 червня 2000 року №
0522-Г та технічного паспорту на квартиру (а.с. 26-29), ОСОБА_2 є
власницею квартири АДРЕСА_1 та ¼ частини сараю “Б” і вбиральні “Г”
розміщених на земельній ділянці.

Ухваливши рішення про заборону ОСОБА_2 входити на спірну земельну
ділянку та знесення сараю “В” і вбиральні “Г”, суд зазначених вимог закону не
врахував, не з'ясував хто є власником сараю “В”, та не залучив цих осіб до
участі у справі, вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали
участі у справі, що є безумовною підставою для скасування рішення. Суд не
з'ясував і в рішенні не зазначив правових підстав позбавлення відповідачки
власності на спірні будівлі.

Суд
апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені
недоліки й не перевірив належно доводи апеляційної скарги, у рішенні не зазначив
конкретні обставини та факти, що спростовують
такі доводи.

За таких обставин
ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Ялтинського міського суду від 12 квітня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 червня
2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва  В.М. Барсукова

В.Г.
Данчук

В.Й. Косенко