УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді: Курської А.Г.

Суддів:                        Горбань В.В.

Летягіної О.В.

При секретарі:      Іванові O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення
моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного
суду М.Сімферополя АР Крим від 08.05.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

25.04.2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної
шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона працює дитячим лікарем-психіатром у
Білогірському дитячому будинку-інтернаті з 1997 року і до цього часу. В
інтернаті знаходяться діти віком від 4-х до 18-ти років з розумово відсталим
розвитком змішаного типу другого профілю. У 2003 році відповідачка доставила до
дитячого будинку-інтернату свою доньку ОСОБА_3, у віці 11 років, з
захворюванням психіки 3-го рівня. У 2005 році у серпні вона виявила підробку
основного документа, за яким здійснюється прийом дітей у будинок-інтернат, що
надала ОСОБА_2. Про підробку документа стало відомо лікарям та керівництву
Білогірського дитячого будинку-інтернату, і з цього питання з ОСОБА_2. була
проведена бесіда. Після цього відповідачка стала вести себе негідно до лікарів
будинку-інтернату, на ім'я Міністра праці та соціальної політики АР Крим
надіслала лист, в якому розповсюдила наклепницьки відомості, які порочать честь
та гідність трудового колективу лікарів, в тому числі і її. За скаргами
відповідачки приїздили неодноразові комісії з перевірками, їй приходилось писати
пояснення, відволікатися від роботи. У скарзі відповідачка вказувала на те, що
у неї відсутній досвід роботи та лікарська категорія, нібито, вона зловживає
спиртними напоями та інші принизливі відомості, які не відповідають дійсності.
Позивачка вважала, що діями відповідачки їй заподіяно моральну шкоду, яку вона
оцінила у 2000 грн., і просила стягнути з відповідачки на її користь вказану
суму.

Рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Доводи апелянта
полягають в тому, що суд дав неналежну оцінку наданим по справі доказам, у
зв'язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просила апеляційну відхилити, а
рішення залишити без змін.

Справа
№22-ц-4665/07

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає їх необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно та
всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали
сторони, і дійшов вірного висновку про те, що особисті немайнові права
позивачки не порушені, і підстав для їх захисту за ст.277 та ст.280 ЦК України не
встановлено. У зв'язку з цим суд обґрунтовано відмовив позивачці ОСОБА_1 в
задоволенні позову про захист честі та гідності, про визнання відомостей
такими, що не відповідають дійсності, викладених у листі на ім'я міністра праці
та соціальної політики АР Крим від 17.02.2006 року, стягнення моральної шкоди в
розмірі 2000 грн.

Судова колегія визнає висновки суду такими, що відповідають обставинам
справи, вимогам матеріального та процесуального закону, ст.ст.277, 280 ЦК України, ст.ст.
10,11, 60, 212,213 ЦПК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 28.09.1990
року №7 „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,
гідності та ділової репутації громадян та організацій", які відповідно до
ст. 7 ЦК України
є правовим звичаєм, при розгляді цивільних справ, порушених в порядку,
передбаченому в ст.7 ЦК ( нині
ст.277 ЦК України
2003 року), суди повинні з'ясовувати, чи було поширено відомості, про
спростування яких пред'явлено позов, чи порочать вони честь, гідність та ділову
репутацію позивача, та чи відповідають дійсності.

Згідно з ч.І ст.277 та ст.280 ЦК
України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право
на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо фізичній особі
внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та(або)
моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

До відомостей, що порочать особу J можуть бути
спростовані в передбаченому ст.277 ЦК України порядку, слід відносити
інформацію про особу або певні факти, дані, які принижують честь, гідність та
ділову репутацію особи перед громадськістю чи окремими громадянами з точки зору
додержання законів, загальновизнаних правил співжиття, принципів людської
моралі і не відповідають дійсності чи неправдиво викладені.

Суд першої інстанції встановив, що 17.02.2006 року ОСОБА_2. звернулась з
заявою-листом до Міністра праці та соціального захисту АР Крим Чурікова В.І.
(а.с.48-50), в якій вказала на багаточисельні порушення, які, на її думку,
допускаються службовими особами Білогірського будинку-інтернату при лікуванні
та утриманні хворих дітей. На підставі цієї заяви прокуратурою АР Крим була
проведена перевірка. Згідно відповіді прокуратури АР Крим факти, на які
посилалась ОСОБА_2, підтвердились, були виявлені значні недоліки, і приймаються
заходи для їх усунення.

Проте звернення з листом до Міністра праці та соціального захисту, який
уповноважений розглядати зазначені питання, не може розцінюватись як поширення
неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було
приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

Ні суд першої інстанції, ні судова колегія апеляційного суду не встановила,
що метою ОСОБА_2. було приниження честі та гідності, ділової репутації
позивачки ОСОБА_1.

В засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2. наполягала на тому, що
її претензії були адресовані не тільки адміністрації, а й медичному персоналу,
який безпосередньо відповідає за здоров'я дітей, які знаходяться в цьому
закладі.

Між тим, ніяких конкретних образ на адресу саме позивачки ОСОБА_1. в її
зверненні до Міністра не містилось.

Таких тверджень
відповідачки позивачка нічим об'єктивно не спростувала.

Справа
№22-ц-4665/07

Крім того, як
убачається з фактичних обставин справи і змісту листа на ім'я Міністра,
відомості, на які посилалась ОСОБА_2., є лише критичною оцінкою певних фактів
та недоліків, що мали місце в роботі Білогірського будинку-інтернату, і не може
бути підставою для задоволення вимог про компенсацію моральної шкоди.

Інші доводи
апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини справи та не дав
належної оцінки доказам, а тому необгрунтовано відмовив у позові про захист
немайнових особистих прав позивачки та відшкодування моральної шкоди, є
безпідставними.

Судова колегія
визнає, що суд першої інстанції, повно з'ясував обставини справи та дав належну
оцінку всім наявним по справі доказам згідно зі ст.212 ЦПК України і постановив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права у
відповідності до ст.213 ЦПК України.

Згідно зі ст.308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Київського районного суду М.Сімферополя АР
Крим від 08.05.2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.