Справа НОМЕР_3-30/07
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 серпня 2007 року                                                                  м.  Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

судді Борисової С.П.,

при секретарі Каширній О.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,  ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкоди у
користуванні земельною ділянкою,  про
вилучення самовільно зайнятої земельної ділянки та про зніс самочинно
збудованих будівель,  за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно
збудовану будівлю,  за участю третьої
особи - Арцизької міської ради Одеської області,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до
ОСОБА_5,  в якій спочатку просив
зобов'язати ОСОБА_5 не перешкоджати в користуванні гаражем,  позначений на плані літерою «Г»,  який належить йому на праві приватної
власності,  потім,  змінивши позовні вимоги,  просив зобов'язати ОСОБА_5 перенести свою
огорожу за межі земельної ділянки і усунути перешкоди у його користуванні цією
ділянкою,  яка згідно плану землекористування
іменується «огород»; усунути перешкоди у його користуванні земельною ділянкою,  яка була під спорудою «В» (старий гараж)
шляхом знесення самочинно збудованих ним гаражів за власний рахунок; за власний
рахунок негайно знести каналізаційну споруду з проїзду між будинками НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 і повернути цю територію в старих межах у загальне користування для
проїзду між будинками.

Після цього,  знов
змінивши позовні вимоги,  ОСОБА_4,  просить суд винести окрему ухвалу на адресу
Арцизької міської ради та на адресу прокурора Арцизького району з вимогою
притягнути ОСОБА_5 до цивільної (за  ст.
211 ЗК України,  за  ст. 376 ЦК України),  а також до
адміністративної або кримінальної відповідальності у відповідності до  ст. 53 і КУпАП або за  ст. 197і КК України за самочинний захват
землі та порушення прав землекористувачів,
крім того ОСОБА_4 просить суд у відповідності до  ст. 212 ЗК України,   ст.
ст. 13,  16 та 415 ЦК України
вилучити у ОСОБА_5 самовільно зайняті ним земельні ділянки (під огород та під
самочинне будівництво двох гаражів),
повернути ці земельні ділянки в комунальну власність міській раді для
подальшої передачі цих земель у відповідності до закону землекористувачам
(жильцям буд.  НОМЕР_1,  в тому числі і йому,  ОСОБА_4) в тих же розмірах та в тих же
місцях,  які були в користуванні жильців
квартир №НОМЕР_3 таНОМЕР_4буд.  НОМЕР_1
до самовільного захвату цих земель ОСОБА_5 без відшкодування витрат,  які від зазнав за час незаконного
користування землею; а також зобов'язати ОСОБА_5 привести самовільно захоплені
ним земельні ділянки в приналежне для їх подальшого використання стані,  включаючи зніс самочинних будівель та споруд
(каналізаційний колодязь на проїзді між будинками № НОМЕР_1 таНОМЕР_2,  два гаража та забір навколо самочинного
захопленого огороду) за свій рахунок.

При цьому ОСОБА_4 посилається на те,  що кв. № НОМЕР_3 таНОМЕР_4буд.  НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 належить йому на праві
приватної власності на підставі договорів дарування від 26.06.2003 р. та
купівлі-продажу від 04.10.2004 р. Зазначені квартири розташовані на земельній
ділянці,  план якої приводиться в
технічному паспорті. ОСОБА_5 в 1992 році купив квартиру в буд. НОМЕР_2 та гараж
«В»,  розташований на земельній ділянці
буд.  НОМЕР_1,  однак свідки ОСОБА_6,  ОСОБА_7  та ОСОБА_8 пояснили,  що цей гараж «В» раніше належав жильцям

2

буд.  НОМЕР_1,  а ОСОБА_5 зруйнував його та будматеріали забрав собі. Після цього відповідач збудував новий гараж на
земельній ділянці буд.  НОМЕР_1,  а через деякий час він же збудував і другий
гараж «Г»,  самочинно захопивши додатково
земельну ділянку,  якого користувались
попередні господарі квНОМЕР_3таНОМЕР_4буд.
НОМЕР_1,  які в наявний час є
власністю ОСОБА_4 Таким чином ОСОБА_5 самочинно збудував два гаражі,  позначені на плані буд. НОМЕР_2 під літ.
«В-1» та «Г»,  на самочинно зайнятій
земельній ділянці,  на якій розташований
буд.  НОМЕР_1. Таким чином,  за рахунок самочинно зайнятої земельної
ділянки відповідач збільшив свій огород,
який він відгородив металевою огорожею,
а також проїзд між будинками,
яким спільно користувались жителі буд.
НОМЕР_1 таНОМЕР_2,  ОСОБА_5 зайняв
під каналізаційний колодязь. Отже,
відповідач,  здійснюючи свої
цивільні права власника квНОМЕР_5буд. НОМЕР_2,
порушує права землекористувачів - жителів буд.  НОМЕР_1,
права комунальної власності на землю у відношенні міської ради,  а також права позивача та членів його сім'ї
на безпечні умови життя.

Відповідач ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву,  в якій просив визнати за ним право власності
на гараж,  позначений в плані земельної
ділянки буд, НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 літ. «Г»,
визначити границі земельних ділянок,
призначених для обслуговування житлового буди­нку та господарських
споруд,  у відношенні будинків № НОМЕР_1
таНОМЕР_2 по АДРЕСА_1 Одеської області,
виходячи від того,  хто є
власником нерухомого майна,
розташованого на них,  просив
також в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити,  посилаючись на те,  що гараж «Г»,
позначений в технічний документації на його будинок,  а також гараж «Г»,  позначений в технічній документації
позивача,  це є різні гаражі,  та вони розташовані абсолютно в різних місцях,  тобто в документах позивача мова йде про
зовсім іншу будівлю. А гараж «Г» самочинно збудований ним (ОСОБА_5).

Уточнюючи позовні вимоги в судовому засіданні ОСОБА_5
просив визнати право власності на самочинно збудований ним гараж «Г»,  а також відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_4

При цьому ОСОБА_5 посилається на те,  що він не згодний з тим,  що він захопив зазначену позивачем ОСОБА_4
земельну ділянку,  гараж «Г» самочинно
був збудований ним,  про що свідчить
довідка БТІ № 1267 від 17.05.2005 p.,  зазначений
гараж він збудував на земельній ділянці,
що примикає до його будинку. Він вважає,
що межі земельних ділянок визначаються виходячи з того,  хто є власником нерухомих будівель.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач
ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали,  просили задовольнити їх у повному
обсязі,  позов ОСОБА_5 не визнали,  просили в задоволенні його позову відмовити.

Представники ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов ОСОБА_4 не визнали,
просили залишити його без задоволення,
а позов ОСОБА_5 підтримали.

Представник Арцизької міської ради позов ОСОБА_4 визнав
частково,  а позов ОСОБА_5 -
повністю,  пояснивши,  що межі земельних ділянок визначає комісія по
розподілу земельних ділянок,  яка
знаходиться в Арцизькій міській раді,
куди треба звернутися позивачу та відповідачу. Земля,  на якій розташовані будинки сторін,  є комунальною власністю. Гараж «Г» згідно
довідці БТІ самочинно збудований ОСОБА_5 та за ним слід визнати право власності
на нього.

Суд,  заслухавши
пояснення сторін,  свідків,  перевіривши матеріали справи,  вважає,
що позови не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі
факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено,
що позивач та відповідач є власниками сусідніх будинків,  так як згідно договору дарування від
26.06.2003 p.,  нотаріально посвідченого державним нотаріусом Арцизької
державної нотаріальної контори Одеської області,  (а.с.
9) та договору купівлі-продажу від 04.10.2004 p.,  нотаріально
посвідченого приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального
округу,  (а.с.  7-8) ОСОБА_4 є власником відповідно 39/100 та
21/100 частин домоволодіння,  розташованого
в АДРЕСА_1,  під НОМЕР_1 на земельній
ділянці площею 1220 м2. Своє право власності на 60/100 частин зазначеного
житлового будинку №НОМЕР_1 ОСОБА_4 зареєстрував у встановленому законом
порядку,  що вбачається з витягів про
реєстрацію права власності на нерухоме майно Арцизького БТІ № 1079292 від
24.07, 2003 р. та №5459601 від 16.11.2004 р. (а.с.  12,
13).

Згідно ж договору купівлі-продажу від 08.05.1992 p.,  нотаріально посвідченого державним нотаріусом
Арцизької районної нотаріальної контори,
(а.с.  28 - 30) відповідач ОСОБА_5
є власником 43/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами,  що знаходиться в    м.               Арциз

3

АДРЕСА_1 під НОМЕР_2. Відповідач ОСОБА_5 також зареєстрував своє право
власності на зазначений будинок у встановленому законом порядку (а.с.  32).

З перелічених договорів вбачається,  що власником гаражу «В1»,  згідно технічної документації,  є ОСОБА_5

Шляхом зрівняння планів земельної ділянки будинку
НОМЕР_2,  43/100 частин якого належать
ОСОБА_5,  від 04.05.2005 р. (а.с.  20) та від 16.02.1992 р. (а.с.  34),  а
також генерального плану від 15.03.2000 р.,
в яких гараж зазначений під літ. «В1»,  та плану земельної ділянки буд.  НОМЕР_1,
60/100 частин якого належать ОСОБА_4,
від 03.06.1993 р. (а.с.
109),  в якому гараж зазначений
під літ. «В»,  суд приходить до
висновку,  що в зазначених технічних
документах йдеться про один і той же гараж.

Так,  з договору
купівлі-продажу від 08.05.1992 р. (а.с.
29),  вбачається,  що до власності відповідача ОСОБА_5 перейшов
в тому числі і гараж «В-1». А як вбачається з договорів дарування від
26.06.2003р. (а.с.  9) та купівлі-продажу
від 04.10.2004 р. (а.с.  7 - 8),  за якими ОСОБА_4 став власником 60/100 частин
буд.  НОМЕР_1,  в їх змісті не йдеться про те,  що до ОСОБА_4 переходить у власність гараж
«В».

Так,  в п/п. 1.4
договору купівлі-продажу від 04.10.2004 р. (а.с.  7) зазначено,
що в користування покупця на підставі Договору купівлі-продажу,  посвідченого державним нотаріусом Арцизької
державної нотаріальної контори Одеської області Мотуз С. В. 14.06.1991 р. за
реєстровим № 596,  переходить: кухня
2-1,  площею 8, 5 кв. м.,  кімната житлова 2-2,  площею 12, 60 кв. м.,  веранда «61»,
підвал «64»,  1/9 сараю «М»,  1/3 дворових споруд НОМЕР_5

А в аНОМЕР_4пНОМЕР_5Договору дарування від 26.06.2003 р.
(а.с.  9) йдеться лише про те,  що на землі,
на якій розташоване домоволодіння НОМЕР_1,  розташовані: житловий будинок,  позначений в плані літерою «Б»,  житловою площею 60, 00 кв. м. ,  загальною площею 84, 00 кв. м.,  гараж «В»,
гараж «Г»,  сарай «И»,  дворові споруди НОМЕР_5 Але із чого саме
складаються 39/100 частин зазначеного домоволодіння,  які перейшли у власність ОСОБА_4 в самому
договорі не зазначено. В аНОМЕР_3п.1 договору дарування від 26.06.2003 р.
(а.с.  9) зазначено,  що відчужувані 39/100 частин
домоволодіння,  належать Дарителю на
підставі договору дарування,  посвідченого
державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області
25.05.1992 р. за реєстровим № 1307 та зареєстрованого в Арцизькому БТ1
28.06.1992 р. в реєстрову книгу № 13 за реєстровим НОМЕР_389. А як вбачається
із цього договору дарування (а.с.  10 -
11) у власності ОСОБА_9,  яка подарувала
за договором дарування від 26.06.2003 р. належну їй частку ОСОБА_4,  перебували кухня,  площею 8, 10 кв. м. ,  кімната житлова 3-2,  площею 12.80 кв. м. ,  тамбур «б-2»,
підвал «6-5»,  гараж «Г»,  1/9 сараю «М»,  1/3 забору № 1,  тобто в цьому договорі дарування також не
йдеться про те,  що у попередньої
власниці ОСОБА_9,  яка згодом подарувала
свою частину ОСОБА_4,  гараж «В»
перебував у власності.

Таким чином аналізуючи зазначені докази,  суд приходить до висновку,  що власником гаражу,  позначеного літ. «В1»,  є відповідач ОСОБА_5 на відповідних законних
підставах, що підтверджується вищенаведеним договором купівлю-продажу від
08.05.1992 р. 43/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами,  що знаходиться в АДРЕСА_1,  НОМЕР_1 (а.с.
29).

Разом з тим,  в
судовому засіданні встановлено,  що гараж
«Г»,  збудований відповідачем
ОСОБА_5,  є самочинним будівництвом,  що підтверджується довідкою Арцизького БТІ
(а.с.  18),  тим,
що відповідач ОСОБА_5 на надав суду відповідних дозволюючих документів
на проведення його будівництва,  а також
самими поясненнями відповідача ОСОБА_5

Вищенаведені обставини також підтвердили свідки ОСОБА_6,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8

Так,  ОСОБА_6 пояснив,  що він раніше проживав в
квНОМЕР_4буд.  НОМЕР_1,  де в наявний час про­живає ОСОБА_4 Раніше
зазначені будинки були відомчі,  тому
нікому не дозволяли будувати господарські споруди. Але по тій причині,  що відповідач був інвалідом йому дозволили
збудувати гараж біля сараю для транспорту,
який він збудував приблизно в 1981 р. Земля з приводу якої сперечаються
сторони нікому з них не належить. Земельною ділянкою навпроти будинку ОСОБА_5
НОМЕР_2 користувався ОСОБА_10,  на тому
місці гаражу не було,  там була
прибудова,  якою користувався ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_7
також пояснив,  що та тому
місці,  де знаходиться гараж ОСОБА_5
раніше були прибудова ОСОБА_10. ОСОБА_8 пояснила,  що вона проживає по сусідству зі сторонами з
1970 р. На місці земельної ділянки ОСОБА_10 ОСОБА_5 збудував гараж. До сараїв
між будинками № НОМЕР_1 таНОМЕР_2 був проїзд,
але дорога трохи стала меншою за рахунок того,  що ОСОБА_5 збудував гараж.

Однак,  хоча свідки
і свідчили про те,  що гараж ОСОБА_5
збудований на земельній ділянці,  якою
раніше користувався ОСОБА_10 (попередній власник квартири,  що в наявний час належить

4

позивачу ОСОБА_4),  в судовому
засіданні не встановлено,  що гараж «Г»
збудований на території земельної ділянки, яка належить на праві власності або
користування позивачу ОСОБА_4, оскільки позивач в судовому засіданні не надав
відповідних правовстановлюючих документів,
які б свідчили про цей факт. Більш того,
в судовому засіданні було встановлено,
що земельні ділянки на яких розташовані житлові будинки з господарськими
спорудами,  в тому числі і житловий
будинок з господарськими спорудами позивача ОСОБА_4,  належать на праві .комунальній власності
Арцизькій міській раді. Тому, враховуючи вищезазначені обставини,  будівництво гаражу не може порушувати права
позивача,  оскільки він не є власником
або користувачем земельної ділянки,  на
якій самочинно збудований гараж «Г»,
тому як не надав суду відповідних підтверджуючих документів.

Тому посилання позивача на те,  що самочинним захопленням земельної
ділянки,  а також,  здійснюючи свої цивільні права власника кв.1 в буд. НОМЕР_2,
відповідач порушує права жителів буд.
НОМЕР_1,  не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки він не довів зазначених обставин,  чим не виконав вимоги  ст. 10 ЦПК України,  відповідно до якої кожна сторона повинна
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ч. 7  ст.
376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту,  що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб,  істотного порушення
будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади
або органу місцевого самоврядування може постановити рішення,  яким зобов'язати особу, яка здійснила
(здійснює) будівництво,  провести
відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або
особа,  яка здійснила (здійснює)
будівництво,  відмовляється від її
проведення,  таке нерухоме майно за
рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи,  яка здійснила (здійснює) будівництво.
Особа,  яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво,  зобов'язана
відшкодувати витрати,  пов'язані з
приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином,
враховуючи,  що права позивача не
порушуються при самочинному будівниц­тві гаражу «Г»,  суд не може зобов'язати відповідача розібрати
його. Крім того,  ніякі відповідні органи
державної влади або органи місцевого самоврядування не зверталися до суду з
позовом про зобов'язання особи,  яка здійснила
(здійснює) будівництво,  провести
відповідно перебудову,  або про зніс,  Арцизька міська рада також не зверталася до
суду з позовом про повернення земель до комунальної власності,  вона також не уповноважувала і позивача
ОСОБА_4 на це.

Більш того,
виходячи з того,  що в судовому
засіданні було встановлено,  що
відповідач ОСОБА_5 є власником гаражу «В1» на відповідних правових
підставах,  то суд не може задовольнити
вимоги позивача ОСОБА_4 про зніс зазначеного гаражу,  порушивши таким чином гарантоване  ст. 41 Конституцією України,   ст. 321 ЦК України непорушність права власності відповідача ОСОБА_5,  оскільки,
виходячи із зазначених положень законодавства,  ніхто не може бути протиправно позбавлений
права власності чи обмежений у його здійснені.

У відповідності до чНОМЕР_3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки,  будівлі,  споруди тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,  право
власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право
власності не нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній
реєстрації,  право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

ЧНОМЕР_3 ст. 376 ЦК України передбачено,  що особа,  яка здійснила або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна,  не набуває права
власності на нього.

Згідно ч.3  ст. 376
ЦК
України право власності на самочинно збудоване нерухоме
майно може бути за рішенням суду визнане за особою,  яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці,  що не була відведена
для цієї мети,  за умови надання
земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже забудоване нерухоме
майно.

Однак,  в судовому
засіданні відповідач ОСОБА_5 не надав суду докази,  які б підтверджували те,  що земельна ділянка,  на якій було здійснене самочинне будівництво
та яка не була виділена йому для цієї мети,
була йому надана у встановленому порядку під уже забудоване нерухоме
майно (гараж «Г»). Тобто Арцизька міська рада хоч і не заперечувала проти
визнання за ОСОБА_5 права власності на самочинне будівництво,  але й не надала йому земельну ділянку у
встановленому порядку під уже забудоване нерухоме майно. Тому,  з огляду на ці обставини,  суд не може задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на самочинно збудований гараж «Г».

Таким чином,
зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність
підстав для задоволення позовних вимог як позивача ОСОБА_4 про усунення
перешкоди у користуванні земельною ділянкою,
про вилучення самовільно зайнятої земельної ділянки та про зніс

5

самочинно збудованих будівель,
так і відповідача ОСОБА_5 про визнання права власності на самочинно
збудовану будівлю.

Керуючись  ст. 41
Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321,
331, 373, 376,  ЦК України,   ст.  ст.
78,  81, 83, 93 ЗК
України,   ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214
- 215 ЦПК України,

вирішив:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою, про вилучення самовільно
зайнятої земельної ділянки та про зніс самочинно збудованих будівель,  а також зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю,  за участю третьої особи - Арцизької міської
ради Одеської області,  відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської
області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч. 4  ст. 295 ЦПК
України.