Справа № 33-ц-768
Головуючий в першій інстанції:
Суддя-доповідач:  Демянчук С.В.
Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської  області
в складі: Собіни І.М.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання договору
купівлі-продажу укладеним та визнання права власності  на автомобіль за касаційною скаргою ОСОБА_3на ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 05 квітня 2006 року,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу
укладеним та визнання права власності  на автомобіль.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20 січня 2005 року між
ним та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу автомобіля марки „Фольксваген Джетта" , 1987 р.в., кузов
НОМЕР_1. Згідно даного договору ОСОБА_2 отримав від нього 2500 доларів США.
По-скільки коштів на оплату вартості
витрат пов"язаних із зняттям даного автомобіля з обліку та постановку його на облік у нього не було, то ОСОБА_2 видав доручення, згідно якого він довіряв
вчинення всіх дій, пов'язаних з
перереєстрацією автомобіля, а також надав йому і свідоцтво про
реєстрацію даного автомобіля.
Однак, коли звернувся до Калуського
МРЕВ з питанням перереєстрації автомобіля, то йому пояснили, що згідно ухвали Калуського міськрайонного суду від 07 червня
2005 року на автомобіль накладено арешт у зв"язку із подачею позову відповідачки
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя .
Вважає, що спірний автомобіль є ним
придбаним і є його власністю, по-скільки укладений договір купівлі-продажу автомобіля відповідає вимогам ст. 203 ЦК України: його
зміст не суперечить чинному законодавству, особи мали необхідну дієздатність, волевиявлення учасників відповідало їх волі,
договір укладено в письмовій формі, договір спрямований на реальне настання
правових наслідків, яким є перехід права власності. Продавець, яким є ОСОБА_2 передав
йому у володіння автомобіль та необхідну для нього документацію, а він прийняв це майно і оплатив за нього кошти, що
відповідає вимогам ст. 655 ЦК України. За відсутністю коштів на перереєстрацію автомобіля, ОСОБА_2 уповноважив його самостійно вчиняти
всі необхідні дії по перереєстрації автомобіля. Так як всіх умов укладення між ним та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
автомобіля було дотримано, то вважає, що такий договір є укладеним.
Оскільки згідно ст. 12 Закону України „Про власність” однією із підстав
набуття права власності є укладення угод, не заборонених законом, вважає, що
він є власником спірного автомобіля, придбаного ним згідно договору
купівлі-продажу майна.
Тому просив винести рішення, яким
визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки „Фольксваген Джетта", 1987 р.в.,
кузов                                              НОМЕР_1 укладений між
ним та ОСОБА_2 й визнати за ним право власності на даний автомобіль.
Рішенням Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 16 лютого 2006 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2006 року, позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу автомобіля
марки „Фольксваген
Джетта", 1987 р.в., кузов НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
й визнано право власності на даний автомобіль
за ОСОБА_1.

В касаційній скарзі на ухвалу суду апеляційної інстанції
ОСОБА_3 просить скасувати зазначену ухвалу і постановити нове рішення про
відмову ОСОБА_1 в задоволенні заявленого ним цивільного позову, посилаючись на
порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що судом
апеляційної інстанції невраховано той факт, що автомобіль марки „Фольксваген Джетта", 1987 р.в., кузов      НОМЕР_1 був набутий нею та її бувшим
чоловіком       ОСОБА_2 за час їхнього
шлюбу і являється об”єктом права спільної власності у відповідності до ст. 60
СК України.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга  задоволенню не
підлягає.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не
може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з
положеннями ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Встановлено, і це
вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням судом
норм матеріального та процесуального права, і доводи скарги висновків суду не
спростовують.

Відсутні й
передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового
рішення.

Керуючись
Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій України”
щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ” від 22 лютого 2007
року, ст.ст. 331, 332, 335-337, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області,

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від
05 квітня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:
Собіна І.М.

Демянчук С.В.

Шимків
С.С.