Справа № 2-789-2007. РІШЕННЯ
року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі: -головуючого-
судді Хаустової Т.А. -при секретарі- Сергієнко О.В., Марценковській В.М.
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Слов'янська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Товариства з обмеженою відповідальністю
„Мегаполіс-ЛТД" про зміну підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за весь
час невиплати заробітної плати та відшкодуванні моральної шкоди та по
зустрічному позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс- ЛТД" до
ОСОБА_1про стягнення заборгованості,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс-ЛТД" про зміну підстав звільнення,
стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за весь час невиплати заробітної плати та
відшкодуванні моральної шкоди, обгрунтувавши свої вимоги тим, що за Наказом
керівника-директора Слов'янської філії Товариства з обмеженою відповідальністю
„Мегаполіс-ЛТД" 29 листопада 2006 року його було звільнено з посади юрисконсульта Слов"янської філії Товариства з
обмеженою відповідальністю „Мегаполіс-ЛТД". Підставою
його звільнення була його заява, написана власноручно з проханням звільнити
його за згодою сторін.
формулювання заяви не є дійсним, так як фактично підставою для звільнення було
невиконання законодавства про пращо адміністрацією підприємства.
В порушення вимог ст. 115 КЗпП України, йому не виплачувалася заробітна
плата з вересня 2006 року, останнім часом адміністрація
відповідача стала вимагати від нього виконання роботи не обумовленої трудовим договором та посадовими обов'язками, а саме:
представництво у судах різних інстанцій та інших установах
інтересів других підприємств з якими він не був у трудових відносинах. Також до написання ним заяви про звільнення, ним була
написана заява на невикористану відпустку за 2005-2006 pp., яку всупереч вимогам Закону України „Про відпустки" адміністрація
відповідача не прийняла до уваги. У відповідності до ст.ст. 47,116 КЗпП
України, відповідач був зобов'язаний в день звільнення видати йому належним чином заповнену трудову книжку та виплатити
Однак, порушуючи ст.ст. 47,116 КЗпП
України відповідач до теперішнього часу не видав йому належним чином заповнену трудову книжку, довідку про суму заборгованості та
не сплатив розрахункові суми. Згідно зі ст. 117
КЗпП України в разі невиплати з вини підприємства належних йому сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити
йому його середній заробіток за час затримки по
день фактичного розрахунку. Отже, крім прямої заборгованості, відповідач
повинен сплатити йому компенсацію за
затримку- ст. 117 КЗпП України. Також у відповідності до п.2 Постанови KM України„Про затвердження Положення про порядок
компенсації працівникам частини заробітної плати у зв"язку з
порушенням термінів її виплати" відповідач повинен виплатити йому компенсацію за кожен місяць затримки відповідно до
індексу споживчих цін.
Дії відповідача, які порушують його права призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають
від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, у зв"язку з неотриманням продовж довгого часу
заробітної плати, яка є єдиним його заробітком, та трудової книжки, він не взмозі працевлаштуватися і виконувати зобов'язання
перед „Приватбанком" по діючому кредиту, в результаті
чого виникла заборгованість по кредиту, відсоткам та пені. Заставою по цьому договору є належний йому автомобіль і він дуже
хвилюється, що його заарештують і відберуть. Цю інформацію робітники банку
помістили у його кредитній справі, після цього йому більше не дасть кредит
жоден банк України, який він сподівався отримати після сплати діючого кредиту для влаштування свого приватного бізнесу, надію
на що він втратив в зв"язку з цим назавжди. З
22 листопада 2006 року по 28 листопада 2006 року він хворів, але в нього не
було грошей на ліки і тому він змушений був,
іспитуючи сором, позичати гроші на ліки та яснування у знайомих, братів та
своєї матері, які не має можливості повернути до теперішнього часу. З цих
причин у нього погіршились стосунки з рідними
вдома. Стан його здоров"я погіршився, з'явилися безсоння і хвороби.
Товариство з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс- ЛТД" звернулися о
суду з позовом до ОСОБА_1про стягнення заборгованості,
обгрунтувавши свої вимоги тим, що між Слов'янською філією ТОВ
„Мегаполіс ЛТД", що діє від імені та в інтересах ТОВ „Мегаполіс
ЛТД" та ОСОБА_1. був укладений Договір безвідсоткової позики від З жовтня
2006 року. Під час укладання вищевказаного
ДоговоруОСОБА_1. знаходився в трудових відносинах зі
Слов"янською філією ТОВ „Мегаполіс ЛТД" на посаді юрисконсульта.
Згідно Договору позики ОСОБА_1. була надана 3 жовтня 2006 року безвідсоткова позика в
сумі 8000 грн терміном на 10 календарних діб ( п.п. 4.1,
5.1 Договору). ТобтоОСОБА_1. повинен був повернути суму позики не пізніше ніж 13 жовтня 2006 року. Про те станом на
9 лютого 2007 року відповідачем так і не була сплачена сума наданої позики.
Згідно п. 7.2 Договору „ У разі
порушення терміну повернення позики нараховується пеня у розмірі 1% від суми залишку позики за кожен день затримки
платежу, але не більше ніж основна сума боргу". Сума пені згідно Договору станом на 9 лютого 2007 року складає 9520 грн,
але не більше ніж основна сума боргу- 8000 грн. На підставі
ст.ст. 625, 1049 ЦК України відповідач повинен сплатити
суму боргу з урахуванням індексу інфляції. За період
несплати ( листопад 2006 року- січень 2007 року) сукупний індекс
інфляції склав 3,2%., тобто 256 грн.
загальна сума заборгованості ОСОБА_1. згідно Договору позики перед СФ ТОВ
метою ухилення від своїх договірних зобов'язань подав 29 листопада 2006 року
заяву про звільнення. При звільненні він в усній формі
заявив, що просить його заробітну платню зарахувати в
рахунок погашення його заборгованості згідно Договору позики і що в
підтвердження цього він надасть належним чином
оформлену письмову заяву з даним проханням. Проте, зразу після звільнення відповідач зник. Більше того, він навіть не
звертався, щоб забрати свою трудову книжку, що свідчить про те, що відповідач свідомо уникає зустрічі з адміністрацією
СФ ТОВ „Мегаполіс ЛТД" для того, щоб ухилитися
від сплати суми позики та пені згідно Договору.
В судовому засіданніОСОБА_1. підтримав свої свої позовні вимоги,
частково визнав позовні вимоги ТОВ „Мегаполіс ЛТД" і суду пояснив, що
працював у СФ ТОВ „Мегаполіс ЛТД" з 5 вересня 2005 року на посаді юрисконсульта і був звільнений 29 листоада 2006 року за
угодою сторін. Підставою його звільнення була його
заява з проханням звільнити його за угодою сторін.Такий зміст заяви був зв"язаний з тим, що директор СФ „Мегаполіс
ЛТД" підвищував на нього голос, кричав, оказував тиск з метою понудити
його написати вказану заяву. Він прохав директора надати йому невикористану відпустку за 2005-2006рр. З метою знайти
іншу роботу. Але директор відмовив йому в наданні відпустки і наполягав на тому, щоб він написав заяву про
звільнення. Він вирішив не загострювати відносини. Знаючи наперед, що його
заяву про звільнення з підстав невиконання власником вимог трудового законодавства, директор не підпише і працювати
йому вподальшому не дасть змоги. Підстава його
звільнення, вказана в наказі про його звільнення „За згодою сторін" не відповідає дійсності, оскільки він фактично звільнився
через невиконання власником вимог трудового законодавства, а підстава, вказана в його заяві, була вказана з метою
скорішого вирішення питання про його звільнення з підприємства без продовження
конфлікту з керівництвом з цього приводу. Невиконання керівництвом підприємства вимог трудового законодавства
підтверджується наданою йому відповіддю Территоріальної
Державної інспекції праці в Донецькій області від 14 травня 2007 року. Підприємством порушені наступні вимоги трудового
законодавства: порушена ст. 115 КзоТ України,
оскільки з вересня місяця 2006 року йому не виплачувалася заробітна плата, ст.
31 КЗпП України, оскільки його примушували виконувати роботу, не обумовлену
трудовим договором і посадовою інструкцією, йому нічого
не було відомо про існування Графіку відпусток, що є порушенням ст. 79 КЗпП України. Також при виплаті заробітної плати, в
порушення ст. ПО КЗпП України його не повідомляли про
суми, які підлягали виплаті і за який період часу вони виплачувалися. Також в день звільнення йому не було видано Довідку про
належні йому грошові виплати, а також не було видано
Трудову книжку. Його примушували написати заяву про стягнення з його заробітної плати суми боргу за Договором від 3
жовтня 2006 року, але він не писав такої заяви. Компенсацію за невикористану відпустку йому було нараховано тільки в грудні
місяці 2006 року. На підставі цього він просить
зобов"язати підприємство змінити запис в Трудовій книжці і вказати
підставою його звільнення ч.3 ст. 38 КЗпП України, тобто у зв"язку з не
виконанням власником або уповноваженним ним органом законодавства про працю.
Також зобов'язати підприємство, у
зв"язку з цим, виплатити йому вихідну допомогу за три місяці в розмірі
4528 грн. 05 коп, а також виплатити йому заборгованість по заробітній платі в
сумі 4755 грн. 29 коп. Виплатити йому
середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 29 листопада
2006 року по день постановки рішення судом.
Виплатити йому індексацію у відповідності з індексом споживчих цін з
вересня 2006 року по день постановки судом рішення.
Стягнути з підприємства на його користь у відшкодування моральної шкоди
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і потребують
від нього чималих зусиль для організації свого життя. Оскільки йому не видали в
встановленний строк заробітну плату,Трудову книжку і він не може працевлаштуватися і виконувати зобов'язання перед банком і своєю родиною, то несе
немайнові втрати. Для нього настали тяжкі життєві зміни, що виразилося в
зниженні престижу, репутації перед оточуючими його людьми, рідними, робітниками банку, оскільки через відсутність
грошових коштів до існування, він відчув сором, просив
у борг і до теперішнього часу борг повернути не може. Погіршилися відносини в родині, оскльки не може виконати обов'язки перед банком і
на підставі цього сварки в сім"ї, він відчуває моральні та душевні страждання, оскільки 27 січня 2007 року
робітники банку бажали забрати його автомобіль і він
змушений був принижуватися і прохати їх про те, щоб автомобіль залишився у нього. У нього вилучили Свідоцтво про
реєстрацію автомобіля і він не може ним користуватися.
Зустрічні вимоги ТОВ „Мегапрліс ЛТД" він визнає частково, що дійсно
брав у борг на підприємстві суму 8000 грн, яку
зобов"язаний був повернути в десятиденний строк- тобто до 13 жовтня 2006 року. Позовні вимоги в сумі 8000 грн. він
визнає, оскільки важає, що за любих обставин повинен повернути ці гроші на підприємство. Але СФ „Мегаполіс ЛТД"
паралізувало його можливість своєвчасно виплатити суму
боргу. Цей займ він брав особисто, особисто підписував договір і зобов"язаний був повернути гроші до 13 жовтня 2006 року. До
теперішнього часу суму боргу не повернено. В жовтні 2006 року
йому не виплатили заробітну плату і він був позбавлений можливості
виплатити борг підприємству.
Трудову книжку він отримав тільки
20 березня 2007 року, так як до цього у нього не було коштів доїхати
Він не може відповісти яким чином
він збирається повертати на підприємство суму боргу за Договором від 3 жовтня 2006 року, оскільки в нього ще є зобов"язання
перед банком. Договір від З жовтня 2006 року він сам складав, підписував і сам
Представник ТОВ „Мегаполіс ЛТД"- Савицька О.В. позовні вимоги ОСОБА_1. в частині заборгованості по виплаті
заробітної плати в сумі 4755 грн. 29 коп. визнала повністю, інші позовні вимоги, а також позовні вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди не визнала повністю, підтримала
позовні вимоги ТОВ „Мегаполіс ЛТД". Суду пояснила, щоОСОБА_1. дійсно працював в СФ ТОВ „Мегаполіс
ЛТД". 29 листопада 2006 року їм було подано заяву про звільнення, написану власноручно, в якій він просив звільнити його за
згодою сторін. З цих підстав ОСОБА_1. і було звільнено, про що було
зроблено запис до його Трудової книжки. В день звільненняОСОБА_1. не забрав свою Трудову книжку, оскільки не звертався за
її отриманням.До ОСОБА_1. неодноразово зверталися з
проханням забрати Трудову книжку, але він забрав її лише 20 березня 2007 року. ОСОБА_1. на підставі його заяв надавалися
відпустки- на 4 календарні дні з 17 по 20 жовтня 2006 року, а також на 3
календарні дні- з 20 по 22 листопада 2006 року. Підприємством було надано ОСОБА_1. підзвітну суму на відрядження, але
до теперішнього часу сума 205 грн. 71 коп не повернута, авансовий звіт не здано. Заробітна плата дійсно не
виплачувалася ОСОБА_1. з вересня 2006 року. Причиною цьому стало те, що 3 жовтня 2006 року між
ОСОБА_1. та ТОВ „Мегаполіс ЛТД" було укладено договір безпроцентної
позики. У відповідності до цього Договору ОСОБА_1. було надано позику у розмірі 8000
грн на строк 10 днів, тобто кінцевий строк повернення займа-13 жовтня 2006 року. Однак, до
теперішнього часу ця сума на підприємство не повернута. У відповідності до п. 7.2 вказаного Договору в разі порушення
терміну повернення позики, нараховується пеня у розмірі
1% від суми залишку боргу за кожен день просрочки платежу. З урахуванням того, що
сума пені за договором не може перевищувати основну суму, то на теперішній час сума
пені складає 8000 грн.
На підставі ст.ст. 625,1049 ЦК УкраїниОСОБА_1. повинен сплатити сума боргу з
урахуванням проценту інфляції, яка за період з листопада 2006 року по січень
з тим, що ОСОБА_1. не був своєвчасно сплачений борг підпиємству за Договором, і
винили сумніви про сплату цієї суми взагалі, то при виплаті
заробітної плати за вересень місяць 2006 року, яка виплачувалася 20 жовтня 2006 року, ОСОБА_1. заробітна плата виплачена не була,
оскільки в нього був борг підприємству. Вподальшому за жовтень
і листопад 2006 року зарплата не виплачувалася з цих же причин.
Просить суд задовольнити позовні
витрати, понесені по справі. Позовні вимоги ОСОБА_1. в частині зміни підстав звільнення не визнають, оскільки
ОСОБА_1. не надано ніяких доказів, які б
свідчили про те, що відносно ОСОБА_1. порушувалося трудове законодавство, а також тому, що заява про звільнення за згодою
сторін була написана ОСОБА_1. самостійно без якого-небудь тиску на нього.
Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку відповідно до с 117 КЗпП України також не визнає, оскільки підставами несвоєвчастної виплати заробітної плати ОСОБА_1. явилися не
підприємства, а    дії ОСОБА_1.- він не виконав
своєвчасно зобов'язання перед підприємством за договором позики.
Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що працювала на СФ ТОВ „Мегаполіс ЛТД"
на посаді інспектора Відділу кадрів з 1 квітня
2005 року по 14 грудня 2006 року і була звільнена за угодою сторін. В кінці листопада 2006 року до неї
звернувсяОСОБА_1. з заявою про звільнення. Вона підготувала проект наказу і пішла до директора на підпис.
До кабінету директора разом з нею увійшла головний бухгалтер ОСОБА_3. і стала казати директору, що
неможливо видати ОСОБА_1. трудову книжку, оскільки у нього є
заборгованість. Вона пояснила їм, що це є порушенням КЗпП України. Запрошений до кабінету директора юрисконсульт Перепелиця також
пітвердив, що невидача Трудової книжки буде порушенням
КЗпП України. Потім запросили ОСОБА_1. і директор пояснив, щоОСОБА_1. отримає Трудову книжку і
заборгованість по заробітній платі тільки після того, як поверне суму боргу. Вона не видала ОСОБА_1. Трудову книжку, оскільки було розпорядження директора не видавати
Трудову книжку поки не буде сплачено суми заборгованості. В день звільнення ОСОБА_1. Трудову книжку було оформлено і
наказ про звільнення передано до бухгалтерії.
Свідок ОСОБА_3. суду пояснила, що працює головним
бухгатером СФ ТОВ „Мегаполіс ЛТД". Підприємством ОСОБА_1. було надано ссуду. В строк гроші не були повернені на
підприємство і до теперішнього часу також гроші
не повернуті. На час звільнення, в період нарахування розрахунку також не було
повернуто підзвітну суму. При устній бесіді з керівником підприємстваОСОБА_1. обіцяв зайти до бухгалтерії і написати заяву, яка дасть
їм право удержувати ссуду із розрахункових сум.
Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1., представника ТОВ „Мегаполіс
ЛТД", дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Мегаполіс-ЛТД" про зміну підстав звільнення задоволенню не підлягають, позовні вимоги про стягнення
заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню,
позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки
виплати розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню, а позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди задоволенню не
підлягають, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегаполіс- ЛТД" до ОСОБА_1про стягнення заборгованості підлягають
задоволенню повністю з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні і не оспорюється сторонами,ОСОБА_1. працював у СФ ТОВ
„Мегаполіс ЛТД" на посаді юрисконсульта з 5 вересня 2005 року по 29
листопада 2006 року.
29 листопада 2006 року на підставі Наказу директора СФ ТОВ „Мегаполіс
ЛТД" його було звільнено на підставі п.1 ст. 36
КЗпП України за угодою сторін, за його особистою заявою (а.с, 19).
Суд не може погодитися з ствердженням ОСОБА_1. в тій частині, що відносно нього власником підприємства було порушено КЗпП України і тому
слід змінити підстави його звільнення і вважати його
звільненим з підстав, вказаних в ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв"язку з
невиконанням власником або уповноваженим ним
органом законодавства про працю, умов коллективного чи трудового договору, оскільки такі ствердження ОСОБА_1. не відповідають фактичним обставинам
справи.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1. 29 листопада 2006 року було
подано власноручно складену заяву, де він просить звільнити його з підстав,
передбачених п.1 ст. 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін ( а.с. 19).
Ніяких інших заяв про звільнення з власної ініціативи і з інших підстав, в
тому числі і з підстав, вказаних в ч. 3 ст. 38 КЗпП України,
тобто у зв"язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи
трудового договору,ОСОБА_1. на підприємство, як того вимагає ч.3 ст. 38 КЗпП України, не подавав і взагалі
про наявність такої заяви в судовому засіданні нічого не пояснював.
У відповідності до ст.38 КЗпП України існує певний порядок розірвання
трудового договору, укладеного на невизначений строк, з
ініціативи працівника, в тому числі і у зв"язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про
працю, умов колективного чи трудового договору, але, як вбачається з пояснень
самого ОСОБА_1. в судовому засіданні, ніяких дій,
направлених на звільнення його за ч.3 ст. 38 КЗпП України він не робив, заяви
про звільнення з таких підстав не подавав і тому суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1. в частині зміни причин звільнення- за
ч.3 ст. 38 КЗпП України задоволенню не підлягають.
Не підлягають також задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1. в частині виплати йому вихідної допомоги в сумі 4528 грн. 05 коп, оскільки як він стверджує, що
фактично змушений був звільнитися з підприємства у
зв"язку з невиконанням власником або уповноваженним ним органом законодавства про працю, умов коллективного
та трудового договору, однак ці стверждення, як встановлено в судовому засіданні, не відповідають
фактичним обставинам справи.
У ст. 44 КЗпП України вказані підстави, коли при припиненні трудового договору
робітнику сплачується вихідна допомога і перелік цих підстав є вичерпним.
Оскільки ОСОБА_1. було звільнено з підприємства з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП
України, то у відповідності до ст. 44 КЗпП України йому не
виплачується вихідна допомога і тому позовні вимоги ОСОБА_1. в цій частині також задоволенню не підлягають.
У відповідності до ст. 116 КЗпП України „ При звільненні працівника виплата
всіх сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в день звільнення".
Згідно Довідки СФ ТОВ „Мегаполіс ЛТД" №151 від 16 лютого 2007 року,
заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1. складає на день звільнення 4755 грн. 29 коп ( а.с.60-62).
Вказана сума заборгованості в судовому
засіданні ОСОБА_1. та представником ТОВ „Мегаполіс ЛТД" не
Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість по заробітній
платі ОСОБА_1. в сумі 4755 грн. 29 коп повинна була
бути виплачена в день звільнення- 29 листопада 2006 року, але виплачена не була і тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1. підлягають задоволенню.
В судовому засіданні також встановлено і не оспорюється сторонами, що 3
жовтня 2006 року між СФ ТОВ „Мегаполіс ЛТД", що діє від імені та в
інтересах ТОВ „Мегаполіс ЛТД" та ОСОБА_1. було укладено Договір
безвідсоткової позики. Згідно вказаного Договору ОСОБА_1. була надана З жовтня 2006 року безвідсоткова
позика в сумі 8000 грн. терміном на 10 календарних діб, тобтоОСОБА_1. повинен був повернути суму позики не пізніше ніж 13
жовтня 2006 року. Вказаний Договір до теперішнього часу не
розірвано і не визнано недійсним в встановленому законом порядку.
У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України „Позичальник
зобов"язаний повернути позикодавцю позику (
грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій
самій кількості, такого самого роду та такої самої якості,
що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором."
Але, як встановлено в судовому
засіданні, до теперішнього часу сума позики у розмірі 8000 грн, що отримана
ОСОБА_1. від ТОВ „Мегаполс ЛТД" на підставі укладеного Договору від 3
жовтня 2006 року, на підприємство не повернута, в судовому засіданніОСОБА_1. не зміг пояснити коли він має намір повертати суму позики і тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ТВ „Мегаполіс ЛТД" про стягнення з
суми позики- 8000 грн. підлягають задоволенню в повному
У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України „ Боржник, який просрочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
просрочення, також три проценти річних від просрочено/ суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
Оскільки в судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами по
справі, що до теперішнього часу, у відповідності
до ч.1 ст.1049 ЦК України боржником ОСОБА_1. не повернуто на підприємство суму боргу у розмрі 8000 грн,
то з нього на користь ТОВ „Мегаполіс ЛТД" слід
стягнути на підставі п.п. 7.2 Договору від 3 жовтня 2006 року суму пені, яка
складає станом на 9 лютого 2007 року 8000
грн. 00 коп., повністю задовольнивши в цій частині позовні вимоги
ТОВ „Мегаполіс ЛТД".
Також у відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України з ОСОБА_1. на користь ТОВ „Мегаполіс ЛТД" слід стягнути суму боргу-8000 грн. з урахуванням індексу інфляції,
який становив в період часу з листопада 2006 року по січень 2007 року- 3,2%, що
Таким чином, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1. на користь ТОВ „Мегаполіс ЛТД" слід
стягнути: 8000 грн- сума позики за Договором від 3 жовтня 2006 року; 8000
грн.00 коп- сума пені на підставі п. 7.2 Договору, укладеного 3 жовтня 2006
року між ТОВ „Мегаполіс ЛТД" і ОСОБА_1., 256
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в
ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по
день фактичного розрахунку". В
судовому засіданні з вирогідністю встановлено і не оспорюється сторонами, що в
день звільнення, в порушення вимог
ст. 116 КЗпП України з ОСОБА_1. не було проїзведено остаточного розрахунку-
йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 4755 грн.29
коп. Але, як вбачається з пояснень представника ТОВ „Мегаполіс ЛТД",
вказана заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1.не була виплачена не з вини підприємства, а тому, що на момент звільненняОСОБА_1. мав грошові обов"язки перед підприємством, згідно укладеного Договору від 3 жовтня 2006 року, сума яких
значно перевищує суму заборгованості по заробітній платі.
Оскільки в судовому засіданні не встановлено ніяких винних дій підприємства
по невиплаті заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1., передбачені ст. 117 КЗпП України, то  позовні
вимоги ОСОБА_1. в частині виплати йому середнього
заробітку за весь час затримки виплати заробітної
плати по день фактичного розрахунку задоволенню не підлягають.
Не підлягають також задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1. в частини стягнення з підприємства ТОВ „Мегаполіс ЛТД" компенсації ( індексації-)
за весь час невиплати йому заробітної плати відповідно до індексу споживчих
цін, оскільки у відповідності до Постанови KM України „Про затвердження Положення
про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати" це передбачо тільки
при наявності вини підприємства по невиплаті заробітної
плати, яка в судовому засіданні не встановлена.
У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України „ Відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя".
Однак, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1. до ТОВ
„Мегаполіс ЛТД" про відшкодуваня
засіданні не доведено позивачем самого факту порушення з боку підприємства його
законних прав, і спричинення йому у
зв"язку з цим моральної шкоди, не доведено факт наявності такої шкоди
через порушення його законних прав
ТОВ „Мегаполіс ЛТД" і доводи, викладені ОСОБА_1. в позовній заяві в обгрунтвання своїх вимог в
частині відшкодування моральної шкоди спростовуються повністю тими фактичними
даними, які були встановлені в судовому засіданні.
У відповідності з ч.2 ст. 88 ЦПК України з „Мегаполіс ЛТД" слід
стягнути судовий збір у розмірі 51 грн на користь держави.
У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1. на користь ТОВ „Мегаполіс ЛТД" слід стягнути
витрати по сплаті судового збору у розмірі 162 грн. 56 коп, які підтверджені в
судовому засіданні Квітанцією про сплату судового збору від 13 лютого 2007
року, а також витрати понесені по сплаті інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу у розмірі 30 грн, що також підтвержується
Квітанцією від 13 лютого 2007 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,60,212,213,214,215 ЦПК
України, ст.ст. 625, 1049 ЦК України, ст.ст. 36,38,44, 232,233,
237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року „ Про практику розгляду судами
трудових спорів "суд
Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю „Мегаполіс ЛТД" р/р
260080071 в Київському регіональному відділенні
п'ятдесят п"ять грн. 29 коп).
В інший частині позовних вимог ОСОБА_1до ТОВ „Мегаполіс ЛТД" відмовити
у зв"язку з відсутністю підстав.
Позовні вимоги Товариства з Обмеженою Відповідальністю „Мегаполіс ЛТД"
задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження ,
уродженця Донецької області Добропільського району сел. Водянське на користь Товариства з Обмеженою Відповідальністю
„Мегаполіс ЛТД" суму заборгованості за договором позики- 8000 грн, суму
пені за Договором позики- 8000 грн,суму з
урахуванням інфляції- 256 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 162 грн. 56 коп, витрати по сплаті
сорок вісім грн. 56 коп).
Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю „Мегаполіс ЛТД"
судовий збір у розмірі 51 грн. на користь держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Донецької області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення ухвалене і підписане в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.