АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22 -1034 /07                                    Головуючий у 1 інстанції
Судця-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 року                                                                 м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:        Приймака В.М.

Суддів:                     Подліянової Г.С.

Осоцького
І.І. При секретарі:       Батарейній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ
„Запорізький асфальто - бетонний
завод" на заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області
від 18 липня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Запорізький асфальто - бетонний завод", треті особи - ОСОБА_2, КП
„Якимівське бюро технічної інвентаризації-", Кирилівська селищна рада
Якимівського району Запорізької області про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2006 року
ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ВАТ „Запорізький асфальто - бетонний
завод", треті особи -
ОСОБА_2, КП „Якимівське бюро технічної інвентаризації", Кирилівська
селищна рада Якимівського району Запорізької області про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування свого позову зазначав, що йому та третій особі - ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить земельна ділянка, площею 1,0175 га, під розміщення
бази відпочинку "Діана", розташованої на Косі Пересип смт. Кирилівка
Якимівського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на
вказану ділянку від 19.08.2005
року серії ЗА №149255.

На теперішній час відповідач на земельній ділянці, яка належить позивачу та
третій особі, розташував будиночок для відпочинку. Вказана споруда відповідача
самочинно побудована на території позивача і є незаконною. У ВАТ „Запорізький
асфальто - бетонний
завод" немає правовстановлюючого документу на право власності на майно, що
розташоване на земельної ділянці, яка належить ОСОБА_1та ОСОБА_2

Крім того, земельна ділянка, на якій відповідач побудував
свій будинок, ніколи не відводилася відповідачу для будівництва будь-яких
споруд.

2

Дозвіл на здіснення будівництва відповідач не одержував
ні у позивача, ні у ОСОБА_2, як власників даної земельної ділянки, ні у
колишнього власника земельної ділянки -
ТОВ «Азов Сервіс».

Оскільки побудована відповідачем споруда перешкоджає позивачу здійснювати
право власності на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст. 14,19 Закону України
«Про власність», крім того, відповідач користується такими послугами як
водопостачання, енергоспоживання та іншими комунальними послугами, оплату якого
здійснює позивач земельної ділянки та споруд, розташованих на даній земельній
ділянці, просив суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку, розташовану на території бази відпочинку „Діана", що
знаходиться на Косі Пересип в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької
області, шляхом зносу будинку для відпочинку. У випадку невиконання
відповідачем рішення суду про знесення будинку протягом вищевказаного терміну,
надати позивачу право виконати ці дії за рахунок ВАТ "Запорізький асфальто
- бетонний
завод", стягнувши з відповідача необхідні витрати.

Заочним рішенням Якимівського районного суду Запорізької
області від 18 липня 2006 року позовні
вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі ВАТ "Запорізький асфальто - бетонний завод"
просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в
межах доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

Згідно ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що його представник не зміг
прибути на судове засідання у зв'язку з хворобою, про що суд першої інстанції
був повідомлений телеграмою завчасно, але ухвалив заочне судове рішення без
участі представника відповідача, чим, на його думку, порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 202 ЦПК України, що
є безумовною підставою для скасування судового рішення та направлення справи на
новий розгляд, у відповідності до ч. 1
ст. 232 ЦПК
України.

Зазначені доводи апеляційної скарги суперечать вимогам закону та фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України у разі
неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення
справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином
повідомлений про місце та час слухання справи. Зазначена обставина сторонами не
оспорюється. Разом з тим, представник відповідача у судове засідання не
з'явився. До суду була направлена телеграма за підписом керівника ВАТ
"Запорізький асфальто -
бетонний завод", в якій містилося прохання про відкладення розгляду
справи, оскільки представник ВАТ "Запорізький асфальто - бетонний
завод" не може прийняти участь у судовому засіданні 18.07.2006 року з поважних
причин.

Суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов
висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення, оскільки
представник відповідача повторно не з'явився у судове засідання з однієї і тієї
ж причини - хворобою
представника відповідача (а.с. 70,
106). Разом з тим, ВАТ "Запорізький асфальто - бетонний завод" є юридичною особою, а тому хвороба
його представника не є поважною причиною для відкладення

3

розгляду
справи, оскільки відповідач мав можливість направити до суду у якості свого
представника іншу особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, на
яку посилається апелянт у своїй скарзі, заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився у судову засідання та не
повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином
ознайомлений із суттю спірного питання, яке викладено у позовній заяві
позивача, та направив до суду свої письмові заперечення стосовно позовних вимог
позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої
інстанції норм процесуального права при ухваленні заочного рішення
спростовуються матеріалами справи.

Крім того, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1. та третій особі - ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить земельна ділянка, площею 1,0175 га, під
розміщення бази відпочинку „Діана", розташованої на Косі Пересип смт.
Кирилівка Якимівського району Запорізької області. Вказаний факт
підтверджується державним актом серії ЗА №
149255 від 19.08.2005
року. На зазначеній земельній ділянці відповідач незаконно та самочинно
збудував споруду некапітального типу, на яку не має правовстановлюючого
документу. Окрім того, відсутні будь -
які докази того, що земельна ділянка, на якій відповідач збудував споруду,
відводилася йому для будівництва таких споруд.

Також відповідач у своїх письмових запереченнях не надав
належних доказів того, що він є орендарем земельної ділянки, яка належить
позивачу.

Суд першої інстанції законно та обгрунтовано дійшов
висновку, що первинна реєстрація об'єкта нерухомості, який є предметом спору у
цій справі, була проведена безпідставно, з порушенням Додатку № 1 Правил Державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та
фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово - комунальному
господарству від 13.11.1995
року № 56, який
зареєстровано у Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за №31/1056.

Крім того, рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 28.11.2005
року, де в якості третьої особи приймав участь ВАТ „Запорізький асфальто - бетонний
завод", яке набрало чинності 23.06.2006
року, було визнане недійсним та скасоване рішення Виконкому Кирилівської
селищної ради № 306 від 16.05.2005 року „Про видачу
свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна ВАТ „Запорізький
асфальто - бетонний
завод".

Суд першої інстанції законно та обґрунтовано не прийняв до уваги договір
оренди земельно ділянки №
29 від 04.07.1995 року,
оскільки зазначений договір не відповідає формі, яка передбачена Постановою КМУ
від 17.03.1993 року № 197. Крім того, у
своїх письмових запереченнях відповідач не надав доказів того, що цей договір
виконувався та ним здійснювалась плата за землю.

Суд першої інстанції правильно послався на ч. 1 ст. 376 ЦК України, згідно
якої будинок, спорудження чи інше нерухоме майно вважається самовільним
будівництвом, якщо вони побудовані на земельній ділянці, не відведеній для цієї
мети, чи без належного дозволу чи належним чином не затвердженого проекту або з
істотним порушенням будівельних норм та правил.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не надав доказів,
які б свідчили про його право користуватися земельною ділянкою, на якій
розташована база відпочинку „Діана",

4

а також
доказів, які б стверджували його право власності на споруду, розташовану на
спірній земельній ділянці.

Постановляючи судове рішення по справі, суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, встановив дійсні
правовідносини сторін, правильно застосував норми матеріального права, які
регулюють ці правовідносини.

Оскільки оскаржуване рішення відповідає вимогам закону,
встановленим обставинам та наданим доказам, підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 313, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ВАТ „Запорізький асфальто -
бетонний завод" відхилити.

Заочне рішення
Якимівського районного суду Запорізької області від 18 липня 2006 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня її проголошення.