Справа № 22-9603/07
інстанції - Гуменюк А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2007
р. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого -
Усика Г.І.

суддів - Лесько A.M., Кабанченко О.А.

при секретарі -
Шаховніній М.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою Головного управління охорони здоров'я Київської міської державної
адміністрації на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня
2007 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління охорони здоров'я
Київської міської державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про скасування
наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У вересні 2007
р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої
вимоги обґрунтовував тим, що наказом начальника Головного управління охорони
здоров'я та медичного забезпечення Київської міської державної адміністрації
(Головне управління охорони здоров'я КМДА) № 1381/к від 31.08.2007 р. він був
звільнений з посади головного лікаря Центральної міської клінічної лікарні за
п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Посилаючись
на те, його звільнення є незаконним, здійснено з порушенням трудового
законодавства, просив скасувати вищезазначений наказ, поновити на посаді
головного лікаря Центральної міської клінічної лікарні, стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 7083, 74 грн. та відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 1000, 00 грн.

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2007 р. позов задоволено.

Визнано
незаконним наказ № 1381/к від 31.08.2007 р. Головного управління охорони
здоров'я КМДА «Про звільнення головного лікаря Центральної міської клінічної
лікарні».

Поновлено
ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Центральної міської клінічної лікарні.

Стягнуто
з Головного управління охорони здоров'я КМДА на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7 083, 74 грн. та 1000, 00 грн.
на відшкодування моральної шкоди, а також стягнуто на користь держави судовий
збір в розмірі 79, 33 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 30, 00 грн.

Допущено
негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного
лікаря Центральної міської клінічної лікарні та в частині стягнення на його
користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, в
розмірі 5 255, 68 грн.

В
апеляційній скарзі Головне управління охорони здоров'я КМДА просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,

Зазначало,
що суд першої інстанції порушив принципи цивільного судочинства на рівність та
змагальність сторін, оскільки в порушення ст.169 ЦПК України розглянув справу
за відсутності його представника. Про розгляд справи призначеної на 10.10.2007
р. Головне управління охорони здоров'я КМДА дізналось лише 11.10.2007 р. Крім
того, суд не прийняв до уваги клопотання відповідача про відкладення розгляду
справи у зв'язку з хворобою представника.

Також
суд першої інстанції неповно з'ясував обставини щодо перебування ОСОБА_1 на
лікарняному в день його звільнення 31.08.2007 p., оскільки
останній в 15.00 год. був
присутнім в кабінеті начальника Головного правління охорони здоров'я КМДА, де
йому було надано довідку про результати перевірки Центральної клінічної лікарні
та наказ про його звільнення, але він відмовився від ознайомлення з цими
документами, про що працівниками Управління було складено відповідні акти.

Суд не
мотивував з яких підстав він визнав наказ про звільнення ОСОБА_1 незаконним, та
не звернув увагу на те, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх
вимог про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

В
судовому засіданні представник Головного управління охорони здоров'я КМДА
Просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1
та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, посилаючись
на те, що вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Третя
особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась вдруге, направила до суду
клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням її у
щорічній відпустці поза межами м. Києва. Доказів перебування її поза межами м.
Києва вона не надала, крім того враховуючи її повторну неявку в судове
засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів виходить з наступного.

Судом
встановлено, що наказом Головного управління охорони здоров'я КМДА №11/к від
10.01.2006 р. ОСОБА_1 було призначено на посаду головного лікаря Центральної
міської клінічної лікарні.

Наказом
Головного управління охорони здоров'я КМДА № 1381/к від 31.08.2007 р. ОСОБА_1
звільнено з посади головного лікаря Центральної міської клінічної лікарні за
грубе порушення трудових обов'язків на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні
позивача відповідачем були грубо порушено вимоги ч.3 ст.40 КЗпП України щодо
недопущення звільнення працівника в період його непрацездатності.

Крім
того, звільнення позивача за ч.1 ст.41 КЗпП України, не відповідає підставам, викладеним
у наказі про його звільнення, якими зазначено перелік порушень та неналежного
виконання ним посадових обов'язків, які мають триваючий, а не разовий характер,
зокрема неналежне керівництво роботою очолюваної ним установи і контролю за
підлеглими працівниками, і які були спростовані поясненнями свідків та
документальними доказами.

Такі
висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

За
змістом ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового
грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи,
організації.

Як
убачається з наказу № 1381/к від 31.08.2007 р. «Про звільнення головного лікаря
Центральної міської клінічної лікарні», підставою для звільнення позивача є

виявлені в
діяльності Центральної міської клінічної лікарні (ЦМКЛ) наступні порушення
фінансово-господарської діяльності: а саме:

не
використання двох дороговартісних медичних апаратів Dornier
Lithotripter S-70129874
та Dornier Lithotripter
50/U-13000516,

не
використання стерильних палат, операційних обладнаних для Центру трансплантації
органів в складі Центральної міської клінічної лікарні,

не
використання системи кондиціювання повітря центру трансплантації органів
вартістю 343205, 00 грн.,

встановлення
двох блок-резервів для зберігання бензину без наявності дозвільних документів,

виконання
лише на 22% плану надання медичних послуг по відділенню «Пластична хірургія», в
якому для хірургічних операцій використовується лише три ліжка, а решта для
лікування хворих загального профілю,

порушення
вимог постанови Кабінету міністрів України від 17.09.1996 р. № 1138 «Про
затвердження платних послуг, які надаються в державних закладах охорони
здоров'я та вищих медичних закладах освіти», що призвело до незаконного
отримання доходу ЦМКЛ в розмірі 2704, 71 грн. за період з 01.01.2007 р. по
01.08.2007 р.

порушення
Закону України «Про страхування» в тому, що договори страхування укладались в
більшості випадків у день страхового випадку,

перевищення
більш як у шість разів середньомісячного залишку медикаментів станом на
01.01.2007 р.

Вирішуючи
питання про законність звільнення позивача за ч.1 ст.41 КЗпП України, суд
першої інстанції правильно виходив з того, що наведені в наказі про його
звільнення підстави не відносяться до одноразового грубого порушення
працівником трудових обов'язків, оскільки вони носять тривалий, а не
одноразовий характер.

Крім
того всі наведені в зазначеному наказі підстави для звільнення ОСОБА_1 спростовуються
наданими суду першої інстанції документальними доказами та поясненнями
допитаних як свідків - заступника головного лікаря з економічних питань
ОСОБА_3, головного бухгалтера ОСОБА_4,
юрисконсульта ОСОБА_5.

В
апеляційній скарзі та в судовому засіданні представник Головного управління
охорони здоров'я КМДА не надав будь-яких доказів щодо необґрунтованості та
незаконності зазначеного висновку суду.

Що
стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не
з'ясував питання щодо звільнення ОСОБА_1
в період його тимчасової непрацездатності, то колегія суддів вважає, що вони
не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Згідно
довідки, наданої Національним науковим центром «Інститут кардіології ім.
академіка М.Д. Стражеско, ОСОБА_1 дійсно 31.08.2007 р. був госпіталізований у
відділення інтенсивної терапії з діагнозом гіпертонічний криз.

Перебування
ОСОБА_1 на лікарняному з 31.08.2007 р. по 05.10.2007 р. підтверджується
наданими йому листками тимчасової непрацездатності.

Відповідно
до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992 р. № 9 (зі змінами) розірвання трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо
в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених
законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Крім
того, звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України являється дисциплінарним стягненням
і допускається з додержанням правил, встановлених для їх застосування ст.ст.
148, 149 КЗпП України. В порушення зазначених норм, відповідач не зажадав від
ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо виявлених в ході перевірки порушень
фінансово-господарської діяльності Центральної міської клінічної лікарні.

При
визначенні розміру відшкодування заподіяної Бідному В.В. моральної шкоди в сумі
1000, 00 грн., суд правильно керувався ст. 237-1 КЗпП України, виходячи з того,

що порушення
відповідачем законних прав позивача призвело до його моральних страждань, з
урахуванням характеру та тривалості таких страждань, ступеню вини відповідача
та з засад розумності і справедливості.

Не
заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм
процесуального права щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Як
убачається з матеріалів справи, про розгляд справи на 03.10.2007 р. та 10.10.
2007 р. відповідач був повідомлений належно, що підтверджується його
клопотаннями від 02.10.2007 р. та від 09.10.2007 р. про відкладення розгляду
справи у зв'язку з хворобою його представника.

Наслідки
неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, визначені ст.169 ЦПК
України.

Суд не
зобов'язаний відкладати справу у випадку повторної неявки відповідача в судове
засідання у разі належного його повідомлення про час та місце розгляду справи.

За
змістом ч. 4 зазначеної статті у разі визнання причини неявки відповідача
неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Оскільки
неявка представника Головного управління охорони здоров'я КМДА була повторною,
і відповідач як юридична особа не був позбавлений можливості замість
представника, що захворів направити в судове засідання іншого представника, суд
першої інстанції обґрунтовано вважав його неявку з неповажних причин.

Твердження
представника відповідача про отримання Головним управлінням охорони здоров'я
КМДА судової повістки на 10.10.2007 р. наступного дня, після ухвалення у справі
рішення, спростовуються направленим заступником начальника Управління
клопотанням від 09.10.2007 р. про відкладення розгляду справи.

Відповідно
до ч.2. ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

В суді
апеляційної представник відповідача не надав доказів, які не були враховані
судом першої інстанції, чи які б спростовували законність і обґрунтованість
висновків суду.

Зважаючи
на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної
скарги Головного управління охорони здоров'я КМДА.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Головного управління охорони здоров'я Київської міської державної
адміністрації відхилити, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від
10 жовтня 2007 р. залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.