Справа № 22-1199 2007 року                        Головуючий суддя у І
інстанції - Дужич С.П.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді - Буцяк З.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А  Ї Н И

27 грудня 2007 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі:     головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Григоренка М.П.

з участю секретаря судового
засідання Колесової Л.В.,

сторін та
їх представників

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Рівненського міського суду від 20 липня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 20 липня 2007 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним
задоволено. Заповіт, складений 10 травня 2006 року ОСОБА_3на користь
відповідачки ОСОБА_1 і посвідчений державним нотаріусом Першої Рівненської
нотаріальної контори, визнано недійсним.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі відповідачка посилається на невідповідність висновків посмертної
судово-психіатричної експертизи, яку суд першої інстанції поклав в основу
ухваленого рішення, медичним документам про стан здоров"я спадкодавця в
останні тижні її життя, а також матеріалам справи. Вказує, що покійна ОСОБА_3
за життя ніколи не перебувала на обліку в Рівненському обласному центрі
психічного здоров"я населення, з лікарні була виписана у задовільному
стані і на час складення заповіту повністю усвідомлювала значення своїх дій та
могла керувати ними. Зазначає, що позивач у поданій позовній заяві послався на
те, що в 1997 році на його користь спадкодавцем ОСОБА_3 був складений заповіт.
Проте цього заповіту суду не представив.

Покликаючись на
ці обставини, відповідачка просить апеляційний суд рішення місцевого суду
скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З досліджених матеріалів справи,
показань допитаних у справі свідків, висновку посмертної судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_3 вбачається, що в останні місяці свого життя вона страждала
судинно-мозковою патологією зі зміною свідомості в гострому періоді (під час
стаціонарного лікування) і в підгострому періоді (після виписки із стаціонару).
Наявність унаслідок цього змін в її свідомості дали експертам підстави зробити
висновок про те, що на час складення заповіту 10 травня 2006 року ОСОБА_3 не
була спроможна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Такий комісійний висновок
фахівців-експертів у галузі психіатрії, які мають необхідні спеціальні знання,
відповідні ліцензії та були попереджені судом про кримінальну відповідальність
за завідомо неправдивий експертний висновок, в апеляційного суду немає
достатніх підстав визнати сумнівним чи недостовірним.

Посилання відповідачки на запис
дільничного лікаря в амбулаторній карті ОСОБА_3, який датований 10.05.2006 р.,
було обгрунтовано відхилено судом першої інстанції з мотивів, що викладені ним
в оскаржуваному рішенні.

Інші доводи поданої апеляційної
скарги також не є підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

Крім того, частиною 2 статті 1248
ЦК України та п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року, встановлено, що нотаріус може на прохання особи записати
заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних
засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і
підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Якщо заповідач через фізичні вади
не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках
(стаття 1253 цього Кодексу).

З тексту оспорюваного заповіту
вбачається, що він був записаний нотаріусом зі слів заповідача ОСОБА_3 та нею
прочитаний. Проте в тексті заповіту власноручно виконаний ОСОБА_3 запис, який
би підтверджував факт особистого прочитання нею зазначеного заповіту та його
підписання, відсутній.

Зазначену обставину суд першої
інстанції підставно розцінив як доказ неспроможності заповідача на час
складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Тому з урахуванням викладених
обставин та нормативних вимог апеляційний суд рішення місцевого суду, яким
оспорюваний заповіт був визнаний недійсним, рахує законним і обгрунтованим, а
подану апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307,
308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
від 20 липня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення  і може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий

Судді: