РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року травня месяца 10 дня колегія
суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючего,
судді   Іщенка В.І.

Суддів   Мамасуєвої Л.О., Моісеєнко Т.І.

при
секретарі   Цендра О.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Феодосії
цивільну справу за позовом підприємства Керченської виправної колонії №126 Управління
Державного Департаменту України з питань виконання покарань в АРК до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою підприємства
КВК №126 на
рішення Керченського міського суду від 29.01.2007
року -

ВСТАНОВИЛА:

Підприємство Керченської виправної колонії №126 Управління
Державного Департаменту України з питань виконання покарань в АРК звернулось в
суді з позовом до ОСОБА_1.,ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,
спричиненої підприємству під час виконання службових обов'язків, у розмірі 1377 грв.86 коп.

Вимоги мотивовані тим, що у травні 2004 року ОСОБА_1 був
керівником КВК №126 і
директором підприємства КВК №
126, а ОСОБА_2- головним бухгалтером Керченської виправної колонії №126. У травні 2004 року за
накладними №
106,107,108,109, підписаними ОСОБА_1. та ОСОБА_2, з підприємства на базу
відпочинку «Сонячна» були відпущені будівельні матеріали та інвентар на
загальну суму 1377 грв.86
коп.

Достатніх підстав для передачі будівельних матеріалів та
інвентарю зазначеній базі відпочинку не було, оскільки база відпочинку
«Сонячна» не є юридичною особою, як структурний підрозділ входить до Керченського
судноремонтного заводу. Будь-якого договору між базою відпочинку «Сонячна»,
Керченським судноремонтним заводом та підприємством КВК №126 укладено не було,
будівельні матеріали та інвентар були відпущені за вказаними накладними без
оплати та без довіреності на їх отримання, тобто невстановленій особі.

Зазначені обставини були встановлені ревізією
фінансово-господарської діяльності Керченської ВК, проведеною Херсонським ТКРВ
за період з 01.03.2005 року по 31.08.2006 року. Оскільки встановити боржника і
примусово стягнути з нього 1377 грв.86 коп. неможливо, вважають, що вказана
сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Керченського міського суду від 29.01.2007 року у
задоволенні позовних вимог підприємства Керченської виправної колонії №126 було
відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те ,що дійсність
правочину по передачі матеріалів
від      підприємства   КВК
№126   базі   відпочинку
«Сонячна»   ніким   у

Справа № 22ц-645
ф/2007г.                                Головуючий
в першій інстанції

Левченко
В.П.

Доповідач   Моісеєнко Т.І.

2

господарському
суді не оспорювалась, правочин не визнаний господарським судом недійсним, в
зв'язку з чим не надано доказів вини відповідачів у заподіянні шкоди.

На вказане рішення Керченського міського суду
підприємством КВК №126 подана
апеляційна скарга, в який йдеться про скасування рішення суду першої інстанції
та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог .

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно
застосовані норми права при ухваленні рішення суду. На думку апелянта, суд
зробив неправильний висновок про те, що передача будівельних матеріалів базі
відпочинку «Сонячна» була здійснена належним чином і носила законний характер.
Апелянт також вказує, що неможливо встановити особу, яка отримала зазначені
будівельні матеріали в зв'язку з відсутністю довіреності на їх отримання, що
також перешкоджає зверненню до Господарського суду АРК з вимогами про стягнення
коштів за отримані будівельні матеріали та інвентар.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що підприємство
Керченської виправної колонії №126. є самостійною юридичною особою, майно
підприємства є державною власністю. Разом з тим, підприємство володіє,
користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, здійснюючи
стосовно нього будь-які дії, що, не суперечать чинному законодавству та Статуту
підприємства. ( п.3.1; 4.2 Статуту, а.с.6). З матеріалів справи також
вбачається, що наказом №45ос від 20.06.2002 року ОСОБА_1. був призначений
директором підприємства КВК № 126 (а.с. 11), а ОСОБА_2 працювала на посаді
головного бухгалтера виправної колонії з дня її утворення.( а.с. 12,13).

Судом встановлено, що на підставі накладних
№106,107,108,109 від 18.05.2004 року, виписаних на підставі розпорядження зам.
начальника по виробництву, базі відпочинку «Сонячна» було відпущено з
підприємства КВК №126 будівельні матеріали на загальну суму 1377 грв.86 коп., а
саме: дошка t-50, кисті ,вапно, фарба. Зазначені накладні були
підписані директором підприємства ОСОБА_1. та головним бухгалтером ОСОБА_2 (
а.с. 15.16). На підставі яких документів було відпущено базі відпочинку
зазначені будівельні матеріали не встановлено ні актом ревізії
виробничо-господарської діяльності підприємства, ні під час розгляду справи
судом. Будь-яких договорів про продаж будівельних матеріалів, що мали місце між
підприємством та базою відпочинку «Сонячна», або юридичною особою, до складу
якої входить база відпочинку ,
суду не надано. Не надано доказів про наявність таких договорів і з боку
відповідачів ОСОБА_1. та ОСОБА_2, які за Статутом підприємства та службовими
обов'язками повинні були забезпечувати належний стан обліку та збереження
майна, належного підприємству.( п.6.1 - 6.3 Статуту підприємства, а.с.8)

Під час розгляду справи було встановлено, що. будівельні
матеріали від імені бази відпочинку «Сонячна» получила невстановлена особа, яка
діяла без доручення вказаної бази відпочинку.( а.с.31- пояснення свідка
ОСОБА_3) Крім того, накладні про отримання будівельних матеріалів не містять
будь-яких реквізитів юридичної особи набувача (а. с. 15-16)

За такими обставинами не можна погодитись з висновками
суду першої інстанції про те, що будівельні матеріали за накладними № 106,107,108,109 від 18.05.2004 року були видані
саме базі відпочинку «Сонячна» на законних підставах.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної
скарги про те, що директором підприємства і головним бухгалтером,, що є
відповідачами по справі, не було зроблено ніяких дій, направлених на належне
оформлення вказаного правочину і була допущена безнадійна дебіторська
заборгованість, термін якої визначений Положенням (стандартом) бухгалтерського
обліку ( затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999
року №237, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 25.10.1999року за № 7254018). Відповідно до зазначеного Положення,
безнадійною визнається дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість
про її неповернення боржником.

Колегія
суддів вважає, що оскільки не можливо встановити особу, яка отримала будівельні
матеріали з підприємства КВК №126,
сума вартості будівельних матеріалів ,

3

відпущених    за
вказаними    вище    накладними,    є
безнадійною   дебіторською заборгованістю
і збитками підприємства.

Відшкодування збитків, заподіяних під час виконання
службових обов'язків особами начальницького складу Міністерства внутрішніх
справ України, здійснюється на підставі Положення про матеріальну
відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого
постановою Верховної Ради України №24395-ВР від 23.06.1995 року (з
наступними змінами та доповненнями).

Колегія суддів вважає, що між порушенням службових
обов'язків відповідачами ОСОБА_1. та ОСОБА_2 щодо
забезпечення належного стану обліку та збереження майна, належного
підприємству, та настанням шкоди для підприємства КВК №126, існує причинний
зв'язок , а шкода,
у вигляді безнадійної дебіторської заборгованості в сумі 1377 грв.86 коп.,
підлягає частковому відшкодуванню за рахунок винних осіб, що передбачено
пунктами 2,3 Положення
про матеріальну відповідальність військовослужбовців...

Пунктом 10
зазначеного Положення передбачено, що військовослужбовці несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових
обов'язків, передбачених військовими статутами, інструкціями та іншими
нормативними актами, в розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного
грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11
Положення у разі, якщо командири (
начальники) військових частин не вжили належних заходів, передбачених
військовими статутами, інструкціями та іншими нормативними актами щодо
запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна, вони несуть
матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше
місячного грошового забезпечення.

Під місячним грошовим забезпеченням офіцерського ( начальницького)
складу розуміється посадовий оклад разом з окладом за військове( спеціальне)
звання і процентною надбавкою за вислугу років, що передбачено п.25 Положення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звільнені з займаних раніше посад у 2005
році ( а.с. 13,14). На час їх
звільнення місячне грошове забезпечення ОСОБА_1. складало 396 грв.50 коп.
грв., а місячне грошове забезпечення ОСОБА_2 складало 377 грв.

Відповідно до п. 10,11
Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду,
заподіяну державі, кожен з відповідачів несе обмежену матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових
обов'язків щодо обліку та зберігання державного майна підприємства КВК №126, яке закріплено
за підприємством на праві повного господарського відання.

•Колегія суддів вважає, що ступень вини кожного з
відповідачів у заподіянні шкоди підприємству КВК № 126 є однаковим і складає 50%.

На підставі викладеного, з кожного з відповідачів
підлягає стягненню у відшкодування заподіяної шкоди на користь підприємства
Керченської виправної колонії №126
Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в
АРК сума., що знаходиться в межах їх місячного грошового забезпечення на час
звільнення зі служби і відповідає вимогам п.25,31 Положення.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішенням по справі ,якщо судом першої інстанції порушені або
неправильно застосовані норми матеріального права, що передбачено п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України..

Керуючись ст.303, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів
судової палати по цивільним справам,-

ВИРІШИЛА::

Апеляційну
скаргу підприємства  Керченської
виправної колонії № 126 Управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань в АРК -
задовольнити частково

Рішення
Керченського міського суду від 29
січня.2007 року - скасувати.

4

Ухвалити
по справі нове рішення, яким позовні вимоги підприємства КВК № 126 до ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Стягнути
з ОСОБА_1 396 грв.50
коп., з ОСОБА_2 - 377 грв. на
користь підприємства  Керченської
виправної колонії №126 Управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань в АРК в
відшкодування заподіяної шкоди,
в відшкодування судових витрат по 25
грв.50 коп., та по 15
грв. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншої
частині позову відмовити.

Рішення
набирає чинності з дня проголошення та може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двох місяців.