УХВАЛА

Іменем України

2 серпня 2007
року                                                                                                  м.
Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі

головуючого                                     судді
КОНДОРА Р.Ю.

суддів                                                 ІГНАТЮКА
Б.Ю., КОЖУХ О.А.

при секретарі                                    БОБИК О.І.

за
участю представників: позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2, HACK „Оранта" -БОРИМЧУК О.М., УМВС України в
Закарпатській обл. - МАЛЯР
Г.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від
18 квітня 2007 р. у справі за позовом ОСОБА_1до Національної акціонерної
страхової компанії „Оранта" та Управління МВС України в Закарпатській
області про стягнення недоплаченої страхової суми, -

встановив  :

ОСОБА_1 оскаржив рішення Хустського районного суду від
18.04.2007 p., яким йому відмовлено в позові до HACK
„Оранта" та УМВС України в Закарпатській обл. про стягнення недоплаченої
страхової суми. Судом до участі в справі в якості співвідповідача притягнуто
УМВС України в Закарпатській обл.
Позивач в апеляції ставить питання про скасування рішення суду першої
інстанції з направленням справи на новий судовий розгляд, вважає, що воно
постановлене з порушенням норм матеріального права, оскільки відповідно до
чинного законодавства позивач мав право на одержання страхового відшкодування,
щодо якого було заявлено по­зов.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2
апеляцію підтримав та пояснив, що власне до УМВС України в Закарпатській обл. позивач
претензій не має. Представники відповідачів Боримчук О.М. та Маляр Г.М.
апеляцію не визна­ли, просять її відхилити, а законне і обґрунтоване рішення
суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін осіб,
обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до
наступного.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в
органах внутрішніх справ з 11.09.1978 р. по 25.12.2003 р. та звільнився у
відставку у званні підполко

Справа№
22ц-1140/07

Головуюча у 1-й
інстанції ВОЛОЩУК О.Я. Доповідач КОНДОР Р.Ю.

вника
міліції за п. 65 „а" Положення Про проходження служби рядовим і началь­ницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Поста­новою КМ
України № 114 від 29.07.1991 р. (із змінами), тобто - за віком. Внаслідок
пов'язаності захворювання позивача з проходженням служби, йому 23.12.2003 р.
встановлена інвалідність ІІІ-Ї групи із ступенем втрати працездатності в 50%
(а.с. 6-9). Страховиком, відповідальним за виплачену страхову суму в розмірі
4000,00 грн., на час настання страхової події є HACK „Оранта".
Ці факти визнані сторона­ми.

Позов мотивувався тим, що до позивача неправильно було
застосоване за­конодавство про обов'язкове державне особисте страхування,
оскільки страхову суму було нараховано виходячи з рівня прожиткового мінімуму у
80,00 грн., тоді як відповідно до ст. 23 Закону України „Про міліцію" таке
нарахування слід було провести з грошового утримання за останньою посадою і
недоплачена страхова сума складає 44182,40 грн., які просив стягнути з HACK
„Оранта".

Відповідно до законодавства щодо обов'язкового державного
страхування працівників міліції в чинній на час виникнення даних правовідносин
(грудень 2003 р.) редакції:

1)
у разі інвалідності працівника міліції, що настала в
період проходження служби внаслідок відповідного захворювання, йому
виплачується одноразова до­помога в розмірі від 3-річного до 5-ти річного
грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності), проте, порядок
та умови такого страхування вста­новлюються КМ України, а зазначена норма
Закону набирає чинності після їх вста­новлення (ст. 23 Закону України „Про
міліцію", Постанова ВР України № 583-ХІІ від 25.12.1990 р. „Про порядок
введення в дію Закону УРСР „Про міліцію");

2)
особам начальницького складу органів внутрішніх справ у
разі встанов­лення інвалідності ІІІ-Ї групи, що настала у період служби
внаслідок захворюван­ня, що мало місце при виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосеред­ньою участю в охороні громадського порядку і
громадської безпеки, боротьбі із злочинністю, виплачується страхова сума в
розмірі трирічного грошового утри­мання, а в інших випадках захворювання,
одержаного в період проходження слу­жби - відповідно до Постанови КМ України №
488 від 19.08.1992 р. (п. 2 пп. „а" ч.ч. 1, 3, пп. „б" ч. 1 Положення
про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб
рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів
внутрішніх справ України, затвердженого Постановою КМ УРСР №59 від 29.06.1991 p.);

3)
у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася
внаслідок захво­рювання, одержаного в період проходження служби, виплачується
страхова сума в розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що
визначається у процент­ному відношенні до загальної суми страхування на випадок
загибелі або смерті (п. 6 „б" Умов державного обов'язкового особистого
страхування військовослужбов­ців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і
порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених Постановою КМ
України № 488 від 19.08.1992

Р-);

4)  відповідно до ст. 5 Закону України
„Про державну соціальну допомогу

малозабезпеченим сім'ям", ст. 48 Закону України „Про державний бюджет
Украї­

ни на 2003 рік", страхова сума для вищезазначеної виплати позивачу
нараховува­

лася з рівня забезпечення прожиткового мінімуму у 80,00 грн.

Отже, виплата
страхової суми позивачу виходячи з його грошового утри­мання за останньою
займаною посадою могла мати місце лише за дотримання ви-

щенаведених
умов та у випадку пов'язаності набутого захворювання з безпосере­дньою участю в
охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю.
Однак, доказів такої пов'язаності захворювання з відповідними умо­вами
проходження служби позивач суду не надав.

Відповідно до ст.ст. 212-213, 303, 308 ЦПК України, суд, забезпечивши на­лежний
розгляд справи, постановляє законне і обґрунтоване рішення, яке апеля­ційним
судом перевіряється в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявле­них у
суді першої інстанції, не може бути скасоване правильне по суті і справед­ливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань. Кожна сторона повинна належно
довести ті обставини, на які вона посилається у підтвердження своїх ви­мог або
заперечень, і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета
спору (ст.ст. 11, 57-60 ЦПК України).

Суд, відмовивши в позові, правильно застосував до даних правовідносин
положення законодавства про обов'язкове державне особисте страхування пра­цівників
міліції, якими вони регулюються, та керувався нормами ЦПК України що­до
вирішення спору в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами
належних і допустимих доказів. Апеляційний суд враховує, що в апеляції ставить­ся
питання лише про порушення судом першої інстанції матеріального права, а участь
у справі УМВС України в Закарпатській обл.
нічиїх прав не порушила та сприяла більш повному і об'єктивному з'ясуванню
обставин справи.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить
до висновку про необґрунтованість апеляції позивача. Твердження про невірне
застосування судом матеріального права - необґрунтовані. Суд першої інстанції
не мав підстав для висновку про наявність у позивача права на одержання
страхової суми вихо­дячи з його грошового утримання за останньою займаною
посадою. Доводи апеля­ції висновків суду не спростовують. За таких обставин,
апеляцію слід відхилити, а постановлене з додержанням норм матеріального і
процесуального права рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Хустського
районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2007 р. у справі за його
позовом до HACK „Оранта" та УМВС України в Закарпатській обл. про стягнення
недоплаченої стра­хової суми -залишити
без  змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили негайно і протягом двох місяців з дня
її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України.