АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа № 22ц- 1646 / 2007                                           Головуючий у 1 й інстанції - Тихомиров 1.В.
- 66                                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007
року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
-Глущенко Н.Г.

суддів - Григорченка
Е.І.,  Прозорової МЛ.

при секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні
в  м.   Дніпропетровську  цивільну
справу  по апеляційній скарзі

ОСОБА_1 на
рішення Нікопольського  міськрайонного
суду Дніпропетровської області  від 14 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського міського відділу соціального захисту
населення,  третя особа - Управління пенсійного
фонду України в м. Нікополі про визнання статусу члена сім'ї загиблого воїни та
стягнення шкоди, -

встановила:

ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою на рішення
Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2006 року,  де ставить питання про скасування рішення
суду,  посилаючись на те,  що воно незаконне і необгрунтоване.

Зазначеним
рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про визнання статусу члена сім'ї загиблого
воїни та стягнення шкоди (а.с. 81-82).

Як на
підставі апеляційної скарги ОСОБА_1
посилалася на те,  що рішення суду
ухвалено з порушенням норм матеріального закону і о судом першої інстанції не
дана належна правова оцінка обставинам по справі (а.с.  86-89).

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог,  колегія суддів не
находить підстав для задоволення апеляційної скарги,  з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
ОСОБА_1  є донькою загиблого у березні 1943 року на фронті у
Велику Вітчизняну Війну воїна ОСОБА_2 /а.с.
11/. її мати
померла від гострого апендициту у лікарні 11.09.1941
року через відсутність необхідних медичних препаратів у військовий час
/а.с.  8-10/.

Відповідно
до  ст. 10 Закону України „Про статус
ветеранів війни,  гарантіях їх
соціального захисту",  до членів
сімей загиблих (тих,  які пропали
безвісти),  військовослужбовців,  партизанів,
підпільників,  учасників бойових
дій на території інших держав,
прирівняних до них осіб,  яки
загинули (пропали без вісті) або померли внаслідок пораненні,  контузії чи каліцтва,  одержаних під час захисту Батьківщини,  або виконання інших обов'язків військової
служби,  а також в наслідок
захворювання,  одержаного в період
проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій
та конфліктів,  належать:

утриманці загиблого або того,  хто
пропав безвісті,  яким у зв'язку з цим

виплачується
пенсія;

батьки; один з
подружжя,  який не одружився вдруге;

2

діти,  які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти,  яки мають свої сім'ї,  але стали інвалідами до досягнення
повноліття; діти,

обоє з батьків
яких загинули або пропали безвісті.

Оскільки
мати позивачки померла не внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва,  одержаних
під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової
служби,  а також не внаслідок
захворювання,  пов'язаного з перебуванням
на фронті або одержаного в період проходження військової служби,  суд прийшов до правильного та обгрунтованого
висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення статусу
члена сім"і загиблих в силу діючого законодавства,  зокрема
ст. 10 Закону України „Про статус ветеранів війни,  гарантіях їх соціального захисту".

Посилання
ОСОБА_1  в апеляційній скарзі на те,  що вона є утриманцем загиблого,  не може бути підставою для скасування рішення
суду,  оскільки в судовому засіданні
позивачка пояснила,  що не отримує пенсію
внаслідок визнання одного з батьків таким,
що пропав без весті.

Крім
того,  в судовому засіданні ОСОБА_1  також пояснювала,  що має свою сім'ю з 1954 року і не стала
інвалідом до досягнення повноліття. Тобто,
позивачка не надала жодної законної підстави для встановлення статусу
члена сім"і загиблих (тих,  які
пропали безвісті) військослужбовців,
партизанів,  підпільників,  учасників бойових дій на території інших
держав,  прирівняних до них осіб

Доводи ОСОБА_1
,  приведені в апеляційній скарзі є
безпідставними,  до того ж вони зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів належить суду,  який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що грунтується на
всебічному,  повному та об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

З'ясувавши
в досить повному обсязі права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевіривши доводи сторін і давши їм правову
оцінку,  суд ухвалив рішення,  що відповідає вимогам закону,  висновки суду досить обгрунтовані і підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом
апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального
закону,  які могли б потягти за собою
скасування рішення суду першої інстанції.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307,  308 ЦПК
України,  колегія судів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
ОСОБА_1   - відхилити.

Рішення
Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набуває
законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.