Справа № 2-59/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» листопаду 2007 року       Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим

у складі:
головуючого судді - Слєзко Т.В.,

при секретарі
-  Воробйової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до Симеізської селищної Ради, ОСОБА_2, треті особи:
Ялтинське міське управління земельних ресурсів, Південно-Кримська регіональна
інспекція екології та природних ресурсів, Алупкинська міська санітарно-епідеміологічна
станція, Управління головного архітектора виконкому Ялтинської міської Ради,
про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку,
зобов'язання видати державний акт на право приватної власності на земельну
ділянку, відміну рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. у своїх інтересах та у інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, звернувся до суду з позовом, у якому,
уточнивши вимоги, просить визнати за ним та вказаними особами право спільної
часткової власності на земельну ділянку площею 23596 кв.м на території селища
АДРЕСА_1, та зобов'язати Сімеїзську селищну Раду видати державний акт на право
приватної власності на цю земельну ділянку для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарчих будівель та споруд (присадибну ділянку). Також
просить визнати незаконним та відмінити рішення Сімеїзської селищної ради від
09 серпня 2006р. № 18, визнати недійсним державний акт на право приватної
власності на землю серії ЛГ № 338740, що був виданий 27 грудня 2006р. ОСОБА_2на
земельну ділянку площею 0, 06 га за адресою:АДРЕСА_2, кадастровий № 0:04:001:0087. Крім того, просить визнати
незаконним та відмінити рішення Сімеїзської селищної ради від 03 серпня 2005р.
№ 53 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3.,
ОСОБА_4.,ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8.,ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.,
ОСОБА_12., ОСОБА_13.,.ОСОБА_14., ОСОБА_1.,ОСОБА_15., ОСОБА_16., ОСОБА_17.».

Вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного
договору, ОСОБА_1. та особи, яких він представляє, у 2004р. колективно
звернулися до Сімеїзської селищної ради щодо надання їм земельної ділянки, але
їм було безпідставно відмовлено. Після цього, незважаючи на заборону суду,
частина земельної ділянки, на яку вони претендували, була незаконно, без
урахування черги, надана у власність ОСОБА_2.

ОСОБА_2., який також представляв інтереси Сімеїзської селищної ради, проти
позову заперечував, так як при прийнятті рішень Сімеїзською селищною радою, при
видачі держакту, законодавство України не було порушено.

Представник Алупкінської міської санітарно-епідеміологічної станції просив
вирішити справу на розсуд суду, інші представники 3-х осіб у судове засідання
не з'явилися, про причину неявки суд не повідомили.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази у сукупності, суд приходить до висновків щодо необґрунтованості
позовних вимог.

Судом встановлено, що 31 серпня 2004р. між ОСОБА_1. та іншими особами, яких
він представляє по справі, була підписана угода про спільну діяльність, що була
спрямована на придбання земельної ділянки в загальну спільну власність на
території смт. Паркове для будівництва та обслуговування житлових будинків,
господарських будівель та споруд та реалізацію пов'язаних з цим заходів.

04 вересня 2007р. у Сімеїзську селищну раду надійшло звернення вказаних
громадян з посиланням на ч. 6 ст. 118 та п. «г» ст. 121 Земельного Кодексу (ЗК)
України, про безоплатну передачу в загальну дольову власність земельної ділянки
площею 2,4 га на території смт. Паркове (на північ від пансіонату
«Кріворізський гірник») для будівництва та обслуговування житлових будинків,
господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та дачу дозволу на
розробку проекту відводу. Жодного документу (паспортних даних, відомостей про
отримання раніше земельних ділянок та інш.), заявники селищній раді не надали.

Але ЗК України (ст. 43) встановлена можливість передачі земельних ділянок у
колективну власність лише житлово-будівельним (житловим) чи гаражно-будівельним
кооперативам. Такий кооператив заявниками не був створений.

Ст. 118 ЗК України передбачений порядок отримання земельної ділянки
громадянином індивідуально, з урахуванням встановлених вимог - у тому
числі  складання проекту відведення
земельної ділянки, який погоджується з органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і
охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Рішенням Сімеїзької селищної ради від 03 серпня 2005р. за № 53 заявникам
було відмовлено у складанні проекту відводу та наданні земельної ділянки. При
цьому селищна рада посилалася на вимоги ЗК України та діяла на підставі ст. 26
Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Суд вважає, що до його функцій не відноситься безпосереднє регулювання
земельних правовідносин, але суду підконтрольні рішення, дії чи бездії з цього
приводу.

Тобто у даному випадку суд не може визнати права власності на земельну
ділянку та зобов'язати селищну раду видати державний акт, так як для цього
необхідно виконати встановлену ЗК України та законами України процедуру.

Судом також встановлено, що на підставі рішення Сімеїзської селищної ради
від 09 серпня 2006р. за № 18, 27 грудня 2006р. був виданий державний акт на
право приватної власності на земельну ділянку, серії ЛГ № 338740, на ім'я
ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0, 06 га за адресою:АДРЕСА_2.

До цього, ухвалою Ялтинського міського суду від 21 листопаду 2005р. по
справі за позовом ОСОБА_1. та тих самих осіб до Сімеїзської селищної ради про
визнання недійсним рішення від 30 вересня 2005р. за № 51 «Про дачу дозволу на
складання проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки на землях
Сімеїзської селищної ради», дія цього рішення була припинена, а селищній раді
та її голові Макаренко М.Г. було заборонено ухвалювання рішень про надання
земельних ділянок на території селища Паркове (на північ від пансіонату
«Криворізький гірник»), до розгляду адміністративної справи по суті. По суті
справа була вирішена 02 червня 2006р., про що Ялтинським міським судом була
винесена постанова. Лише 30 жовтня 2006р., після набрання постанови законної
сили, позивачі оскаржили її в Апеляційний суд АР Крим. Ухвалою Апеляційного
суду АР Крим від 06 лютого 2007р. постанова була відмінена, а справа направлена
на новий розгляд в Ялтинський міський суд. Ухвалою Ялтинського міського суду від
27 березня 2007р. провадження по справі було закрито.

Таким чином, перешкод для прийняття рішення від 09 серпня 2006р. за № 18 та
видачі держакту ОСОБА_2., не було.

Відповідно до Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 22
грудня 2004р., площа смт. Паркове складає 193, 4106 га, і немає можливості
виходячи з наведеного, вважати, що земельна ділянка, на яку претендують
позивачі, має будь-яке відношення до земельної ділянки ОСОБА_2., і саме до цієї
ділянки відносилися заходи забезпечення позову.

Щодо черговості у наданні земельних ділянок, то така черговість не є
обов'язковою відповідно до вимог ЗК України, і у кожному конкретному випадку
селищна рада, на підставі ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» приймає відповідне рішення перш за
все з урахуванням інтересів територіальної громади, та пільг, які має
конкретний громадянин.

Суд вважає, що позивач та особи, від імені яких він діє, вправі звернутися
індивідуально до селищної ради для вирішення питання про отримання земельних
ділянок, тобто право на звернення для цього у встановленому законом порядку у
них залишилося і не є таким, що порушено.

Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 118, 121, 125 Земельного
Кодексу України, ст. ст. 10, 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 3, 60, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1, якій діє також в інтересах  ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, до Симеізської селищної Ради, ОСОБА_2, треті особи:
Ялтинське міське управління земельних ресурсів, Південно-Кримська регіональна
інспекція екології та природних ресурсів, Алупкинська міська санітарно-епідеміологічна
станція, Управління головного архітектора виконкому Ялтинської міської Ради,
про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку,
зобов'язання видати державний акт на право приватної власності на земельну
ділянку, відміну рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено у порядку та строки, встановлені ст. ст. 294,
296 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя