Справа №22-733/07                   Головуючий у 1 інстанції    Луців-Шумська Н.П.
29                                           Доповідач:   БогонюкМ. Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11   червня
2007   року   колегія
суддів   Судової   палати
у   цивільних   справах апеляційного суду Львівської області
в складі:

Головуючого                                                         судді
Кота І.Н.

Суддів                                                                     Павлишина
О.Ф.,  Богонюка М. Я.

При
секретарі:                                                        Мамчиць
О.В.

З участю

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною скаргою

житлово-експлуатаційної
контори „Електрон" ДП ВАТ „Концерн-Електрон" на рішення
Шевченківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2006 року,

встановила:

Оскаржуваним
рішенням частково задоволений позов ОСОБА_1.

Зобов"язано
ДП ВАТ „Концерн Електрон" житлово-експлуатаційну контору „Електрон"
відповідно до спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВО РК „Електрон"
від 01.11.1988 року про вселення,  надати
ОСОБА_1 жилу площу в гуртожитку по АДРЕСА_1.

У
задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди -відмовлено.

Стягнено
з ЖЕК „Електрон" в користь ОСОБА_1 38 грн.50 коп. судових витрат.

У
задоволенні зустрічного позову ЖЕК „Електрон" до ОСОБА_1 -відмовлено.

Рішення
суду оскаржила Житлово-експлуатаційна контора „Електрон" ДП ВАТ
„Концерн-Електрон".

В
апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати,  а справу направити на новий розгляд. Апелянт
вважає,  що рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального права. Оскільки суд встановивши,  що позивач протягом тривалого періоду часу не
проживає в гуртожитку,  не визнав його
втративши право на житло,  як це
передбачено  ст.  ст. 71,
72 ЖК України,  а зобов"язав
апелянта надати їй приміщення для проживання в гуртожитку.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
представників апелянта на підтримання апеляційної скарги,  позивачки,
яка заперечила скаргу,  дослідивши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено,  що ОСОБА_1,  яка
пропрацювала в ПЗТВ (ВОРК. ПЗКТ) „Електрон" більше десяти років,  на законних підставах була вселена в
гуртожиток

по АДРЕСА_1,  де їй було надане житлове приміщення у
вигляді ліжко-місця в кімнаті НОМЕР_1.

В
зв"язку з перебуванням в декретних відпустках та відпустках по догляду за
дітьми,  після народження двох
дітей,  ОСОБА_1 тимчасово не проживала в
гуртожитку. І за час її відсутності,
після зміни статуту будинку,
кімната,  в якій вона проживала,  була відчужена іншій особі. Питання про
переселення чи виселення ОСОБА_1 не вирішувалося.

Будинок
по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ЖКХ „Електрон". Частина кімнат
гуртожитку використовується як гуртожиток для проживання одиноких громадян.

У
відповідності до  ст. 125,  132 ЖК України особа не може бути виселена з
гуртожитку,  без надання іншого
приміщення,  якщо вона пропрацювала в
підприємстві більше десяти років.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1,  суд вірно виходив з того,  що позивачка не втратила права на
користування жилим приміщенням гуртожитку. Тимчасове її не проживання викликане
поважними причинами.

Позивачем
по зустрічному позову не доведено ті обставини,
на які він посилається як на підставу своїх вимог. А тому,  судом правильно відмовлено в задоволенні    даного позову.

Судом
вірно встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура
розгляду передбачена ЦП
К України.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому
колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись:  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  314ч.1п.1,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу житлово-експлуатаційної контори „Електрон" ДП ВАТ
„Концерн-Електрон" відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ухвалою законної сили.