Справа № 22-ц-
815/07                               Головуюча
суду 1   інстанції Ямкова О.О.
Категорія 41                                                     Доповідач
апеляційного суду Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

13 квітня 2007
року колегія суддів судової палати  в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого -
Паліюка В.П.,

суддів: Шолох
З.Л., Лівійського І.В.,

при секретарі
судового засідання -   Негрун І.О., за
участю позивача ОСОБА_1 та його представника Лемле Н.В., розглянувши  у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Центрального районний суду м. Миколаєва від 5 лютого 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства
„Міжнародний аеропорт „Миколаїв" (далі КП „Міжнародний
аеропорт") про захист трудових прав,

Встановила:

В грудні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП „Міжнародний аеропорт
"Миколаїв" про захист трудових прав.

Позивач
зазначав, що знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 5 липня 2005
року по 1 серпня 2006 року, працюючи на посадах виконавчого директора та
виконуючого обов'язки генерального директора. Звільнений з роботи  1 серпня 2006 року за власним бажанням.

Посилаючись на
наявність заборгованості по заробітній платі та грубе порушення його трудових
прав в період звільнення, позивач просив стягнути з відповідача:

·
6 217,86 грн. нарахованої заборгованості по заробітній
платі з липня 2005 року по травень 2006 року
включно,

·
4 757,30 грн. середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з вини відповідача з 1 серпня 2006 року по 22
листопада 2006 року,

·
2 694,4 грн. середнього заробітку за час затримки видачі
трудової книжки, яку отримав лише 3 жовтня 2006 року,

-      10 000 грн. моральної шкоди за спричинені
моральні страждання в

зв'язку із   зазначеними порушеннями.

Рішенням
Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2007 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача:

-6 217,86 грн.
заборгованості   по заробітній платі,

-    2 694,4 грн. середнього заробітку за час
затримки видачі трудової

книжки,

-     100 грн. компенсації моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та справу
направити на новий розгляд.

2

Заслухавши суддю
- доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд повно,
всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним доказам по
справі та прийшов до вірного висновку про порушення трудових прав позивача з
вини роботодавця. В зв'язку з чим, правомірно, відповідно до вимог ст. ст. 116, 235
КЗпП України, поклав на останнього відповідальність за затримку видачі трудової
книжки та стягнув заборгованість по заробітній платі. Також, як обґрунтовано
вважав суд, позивач мав право і на відшкодування моральної шкоди на підставі
ст. 237- 1 КЗпП України.

Між тим,
відмовляючи позивачу в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні, суд помилково зазначив у резолютивній
частині рішення про часткове задоволення позову, оскільки не врахував, що кожна
із заявлених позивачем вимог є самостійною та відрізняється як предметом, так і
підставами.

Водночас,    із матеріалів справи вбачається, що при
звільненні позивача

3
ним не було проведено повний розрахунок     в день звільнення, як того вимагає ст. 116
КЗпП України. В зв'язку з чим,
позивач просив   стягнути

4
757,30 грн. середнього заробітку за час  затримки розрахунку при звільненні за
період  1 серпня 2006 року по 22
листопада 2006 року.

Судом
встановлено, що така затримка розрахунку мала місце, але він безпідставно
вважав, що вона допущена з вини позивача. Хоча, вина в цьому лежить на
роботодавцеві, яку б посаду при цьому не займав працівник.

До того ж,
повний розрахунок з позивачем не проведено і на час винесення місцевим судом
рішення (а лише частково), що є підставою для задоволення і цих вимог позивача.

Згідно ст. 117
КЗпП України та роз'яснень, що містяться в п. 20 Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24 грудня 1999 року „ Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці" відповідач несе відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні позивача. Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його відповідальності.

Розмір цих
позовних вимог позивачем вирахувано правильно, і він становить - 4 757,30 грн.
у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з
наступними змінами і доповненнями) та кількості робочих днів затримки виплати
розрахунку.

Однак, колегія
суддів вважає за необхідне відрахувати від цієї суми 2 694,4 грн. середнього
заробітку, уже стягнутих з відповідача за цей же період, але за час затримки
видачі трудової книжки ( 4 757,30 грн. - 2 694,4 грн. = 2 062,9 грн.)

Враховуючи
викладене, зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню у
розмірі 2 062,90 грн. на підставі ст. 117 КЗпП України, а рішення місцевого
суду скасуванню в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з
постановлениям нового судового рішення.

Керуючись ст.
ст. 303, 309,  316 ЦПК України, колегія
суддів, -

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2007 року в частині
відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з
Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт „Миколаїв" на користь
ОСОБА_1 2 062,9 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при його
звільненні.

В іншій частині
рішення районного суду залишити без змін. Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному    порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.