Справа №2-215 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

10 квітня 2007 року                                                               Совєтський
районний суд

Автономної
Республіки Крим

у складі:           головуючого                                     - судді Кордика
С.В.

при секретарі                                     - Голова А.С.

за участю

представника позивача                    - Филоніча СІ.

представника відповідача                - ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.
Совєтський цивільну справу за позовом Совєтської центральної районної лікарні
до ОСОБА_2про стягнення необгрунтовано виплачених грошових коштів у сумі 1360 грн. 78 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про стягнення необгрунтовано виплачених грошових коштів у сумі 1360 грн. 78 коп. Позовні
вимоги мотивовані тим, що робітниками Контрольно-ревізійного Управління
Автономної Республіки Крим була проведена ревізія фінансово-господарської
діяльності позивача. За результатами перевірки був складений акт № 04-21/58 від 28 липня 2006 року, згідно
якого, в порушення п. 4 Постанови
Кабінету Міністрів України "Про роботу за сумісництвом робітників
державних підприємств, установ і організацій" від 03 квітня 1993 року №245 і п.4 Додатку до
Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств,
установ і організацій, був встановлений факт необгрунтованої виплати заробітної
плати завідуючому господарством Совєтської центральної районної лікарні - ОСОБА_2., які за
сумісництвом займав посаду інженера з безпеки дорожнього руху. Так, за період з
01 січня 2004 року по 31 березня 2005 року відповідачу
була виплачена заробітна плата у загальному розмірі 1360 грн. 78 коп. На думку
позивача, зазначені виплати є необгрунтованими і підлягають стягненню з
відповідача.

У судовому
засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

Представник
відповідача у судовому засіданні позов не визнав. При цьому пояснив, що
відповідач виконував роботу інженера з безпеки руху за наказом керівництва.
Свою роботу відповідач виконував належним чином і у зв'язку з цим його
представник вважає, що ОСОБА_2. обгрунтовано отримав оплату за виконану роботу
за сумісництвом.

Суд, заслухавши
осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив:

відповідач з 11 вересня 2001 року працював у
Совєтської центральної районної лікарні на посаді завідуючого господарством, що
підтверджується витягом з наказу №969-ок від 18 вересня 2001
року (а.с. 6). З 17 квітня 2002 року відповідачу
було дозволено за сумісництвом виконувати роботу інженера з безпеки руху на 0,5 ставки, що
підтверджується витягом з наказу №284-ок від 22 квітня 2002
року (а.с. 6). Судом
встановлено, що відповідач виконував роботу за сумісництвом у тому числі і в
спірний період, за який отримав заробітну плату у загальному розмірі 1360 грн. 78 коп., що
підтверджується наданою позивачем відомістю нарахування та виплати заробітної
плати. 31 березня 2005 року відповідач
був звільнений з роботи за власним бажанням.

Факт виконання
відповідачем за сумісництвом роботи інженера з безпеки дорожнього руку не
заперечується працівником позивача та підтверджується наказом, згідно яким йому
було дозволено сумісництво, відомістю про нараховану заробітну плату за роботу,
виконану за сумісництвом, звітом про роботу автотранспорту за 2004 рік за формою
№2-тр, зробленим відповідачем для надання в органи статистики.

Як вбачається з
штатного розпису Совєтської ЦРЛ за 2004
та 2005 роки, у
штаті було передбачено 0,5
ставки інженера з безпеки руху.

2

Позивач
зазначає, що виплата заробітної плати відповідачу за спірний період була
здійснена незаконно, що було встановлено у ході проведення ревізії
Контрольно-ревізійним управлінням в АР Крим 28 липня 2006
року. При цьому з наданого представником позивача листа
Контрольно-ревізійного управління в АР Крим вбачається, що виплати оператору
котельної були здійснені на порушення п. 4
Постанови Кабінету Міністрів України "Про роботу за сумісництвом
робітників державних підприємств, установ і організацій" від 03 квітня 1993 року №245 і п.4 Додатку до
Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств,
установ і організацій, затверджених спільним наказом Міністерства праці,
Міністерства фінансів і Міністерства юстиції від 28.06.1993 р. №43.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що внаслідок здійснення
відповідачу виплат за виконання ним роботи за сумісництвом, Совєтської ЦРЛ була
спричинена майнова шкода, при цьому у якості правової підстави своїх вимог
посилається на ст.ст.130, 134,
136 КЗпП України. Судом уважно вивчені зазначені доводи позивача, при цьому суд
вважає їх безпідставними, оскільки норми КЗпП України, зокрема CT.CT.127,
130, 134, 136, 138 зазначеного
кодексу, передбачають можливість стягнення матеріальної шкоди з працівника лише
у випадках, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Вина ж відповідача у спричинені позивачу
матеріальної шкоди, про стягнення якої він заявляє вимоги, не знаходить свого
підтвердження, оскільки судом встановлено, що посада, яку займав за
сумісництвом ОСОБА_2. у спірний період, передбачена штатним розписом Совєтської
ЦРЛ, відповідач займав цю посаду на підставі відповідного наказу, виданого
керівником Совєтської ЦРЛ і фактично виконував покладені на нього трудові
обов'язки. При цьому оплата йому здійснювалася за фактично виконану роботу і не
була наслідком лічильних помилок, що не заперечується представником позивача.

Доводи
представника позивача про те, що зайняття відповідачем у спірний період за
сумісництвом посади інженеру з безпеки руху суперечить вимогам п. 4 Постанови
Кабінету Міністрів України "Про роботу за сумісництвом робітників
державних підприємств, установ і організацій" від 03 квітня 1993 року №245 і п.4 Додатку до
Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств,
установ і організацій, затверджених спільним наказом Міністерства праці,
Міністерства фінансів і Міністерства юстиції від 28.06.1993 р. №43,
не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки зазначені норми
поширюються на керівників підприємств, їх заступників та керівників структурних
підрозділів. При цьому позивачем не надано доказів того, що посада, яку займав
відповідач, була віднесена до зазначених категорій. Крім того, судом
встановлено, що посада інженера з безпеки руху, яку за сумісництвом займав
відповідач, була передбачена у штатному розкладі Совєтської ЦРЛ, узгодженим фінансовим
управленням Совєтської райдержадміністрації і затвердженим головою Совєтської
райдержадміністрації АР Крим, тобто органами, які є розпорядниками коштів
районного бюджету, за рахунок якого здійснюється фінансування Совєтської ЦРЛ.

При таких
обставинах суд доходе висновку, що вимоги позивача не засновані на законі, у
зв'язку з чим у позові необхідно відмовити.

Крім того, суд
також враховує, що позивачем заявлені вимоги про стягнення грошових сум,
сплачених за 2004-2005 роки.
При цьому згідно зі ст. 233
ч.2 КЗпП України для звернення власника до суду в питаннях стягнення з
працівника матеріальної шкоди встановлюється строк в один рік, позивачем же
позов у частині стягнення матеріальної шкоди за 2004-2005 роки заявлений з пропуском зазначеного строку, без
зазначення причин його пропуску.

У відповідності
зі ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не
підлягають, оскільки рішення прийняте не на його користь.

На підставі
ст.ст. 127, 130, 134,
136, 138, 232 КЗпП України, керуючись ст.ст. 5, 10, 57, 88, 208, 209, 212-215,
218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні
позову Совєтської центральної районного лікарні до ОСОБА_2про стягнення
необгрунтовано виплачених грошових коштів у сумі 1360 грн. 78
коп. -відмовити.

Рішення суду
може бути оскаржене до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим шляхом
подачі апеляційної скарги через Совєтський районний суд Автономної Республіки
Крим протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яка
може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. При
цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у

з

строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через
Совєтський районний суд АР Крим.

Рішення набуває
чинності після закінчення десятиденного строку, передбаченого для подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано,
та двадцятиденного строку для подання апеляційної скарги, який вираховується з
дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий:            підпис

З оригіналом згідно: суддя Совєтського районного суду АР
Крим

С.В. Кордик