Справа
22ц- 224/2007 р.                        Головуючий в 1-ій інстанції Мамонова О.Є.
цивільна.                                Доповідач Смаглюк Р.І.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

25 січня 2007 року.      Апеляційний суд Чернігівської області

в складі
: головуючого - судді Хромець
Н.С.,

суддів
Смаглюк Р.І., Острянського В.І.,

при секретарі Мехед Т.О.,

з участю представника відповідачки,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові
цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2006
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, -

встановив:

В апеляційній
скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення і постановити
нове рішення про відмову в позові в зв"язку з неправильним застосуванням
судом норм матеріального і процесуального права.

В листопаді 2004 року позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися
до суду з позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 матеріальної та моральної
шкоди, заподіяної за таких обставин. За договором оренди від 25 грудня 2003 року ОСОБА_2
орендувала 649,9 кв.
метрів площі магазину з торговими та підсобними приміщеннями в АДРЕСА_1. За договором
суборенди від 1 квітня 2004 року 50 кв. метрів вказаного
приміщення орендувала позивачка ОСОБА_3
для розміщення комп"ютерного залу. В ніч з 22 на 23 вересня 2004 року з
квартири № 33 відповідачки ОСОБА_1, розміщеної над вказаним приміщенням,
відбулося залиття гарячою водою комп"ютерного залу, внаслідок чого
позивачам була заподіяна матеріальна шкода: ОСОБА_2 - в сумі 365 грн. 42 коп.
/витрати на ремонт приміщення/ та моральна - в сумі 500 грн., Ушаковій - в сумі
9365 грн. 37 коп. / вартість пошкоджених меблів та комп"ютерної техніки/.
Вказані суми позивачки просили стягнути з відповідачки, якій на праві власності
належить квартира № 33 та з
вини якої їм заподіяна вказана шкода.

В лютому 2005 року позивачка ОСОБА_3 доповнила
позовні вимоги вимогою про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн., заподіяної
їй з вини ОСОБА_1.

Рішенням
Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2006
року позов задоволено частково. На користь позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_1
стягнута матеріальна шкода в сумі 365 грн. 42 коп. вартості ремонтних робіт,
моральна шкода - в сумі 80 грн., в повернення судових витрат 59 грн. 50 коп., а
всього - 504 грн. 92 коп., на користь ОСОБА_3 -матеріальна шкода в сумі 9365
грн. 37 коп. вартості пошкоджених меблів та комп"ютерів, моральна шкода -
в сумі 900 грн., в повернення судових витрат та вартості експертизи - 608 грн.
50 коп., а всього - 10873 грн.87 коп. Суд прийшов до висновку про вину
відповідачки ОСОБА_1 в заподіянні вказаної шкоди, оскільки вона як власник
квартири, з якої відбулося залиття приміщення комп"ютерного залу, несе
відповідальність відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Вказана
обставина підтверджена актом комісії ОЖБК від 23 вересня 2004 року. Розмір
матеріальної шкоди підтверджений висновками спеціаліста від 27 та 29 вересня
2004 року, тому ця шкода стягнута з відповідачки в повному розмірі.
Необхідність докласти додаткові зусилля по організації свого життя, істотність
вимушених змін у житті свідчить про заподіяння позивачам моральної шкоди.
Виходячи з засад розумності та справедливості, на користь ОСОБА_2 суд стягнув 80 грн., ОСОБА_3 - 900 грн.

В апеляційній
скарзі відповідачка ОСОБА_1 вказане рішення вважає незаконним з таких підстав.
Судом встановлено, що причиною залиття приміщення комп"ютерного залу по
АДРЕСА_1 є розрив дублюючого шарового вентиля в системі гарячого водопостачання
в туалетній кімнаті квартири ОСОБА_1.
Доказів того, що розрив стався внаслідок неналежної його експлуатації
відповідачкою, суду не надано, причини його розриву судом не встановлені.
Система гарячого водопостачання не відноситься до джерела підвищеної небезпеки,
тому для відшкодування шкоди необхідно встановлення вини заподіювача шкоди.
Невстановлення вини ОСОБА_1 в заподіянні вказаної шкоди є підставою для відмови
в позові. За таких обставин суд першої інстанції дав невірну юридичну оцінку наявним доказам, не встановив вину ОСОБА_1,
протиправність її поведінки та наявність причинного зв"язку між
поведінкою та заподіяною шкодою, безпідставно послався на ст.ст. 1166, 1167 ЦК
України, порушив процесуальний закон. Крім того, суд не дав оцінки
невідповідності закону договорів оренди та
суборенди з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які нотаріально не посвідчені, тому
всі збитки, що виникли на їх підставі, повинна нести ОСОБА_2, а також
відшкодувати шкоду Ушаковій. Не відповідають закону висновки спеціаліста щодо
розміру збитків. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та
постановити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачкам завдана матеріальна шкода зіпсуванням майна:
пошкодженням приміщення комп"ютерного залу, вартість ремонту якого
становить 365 грн. 42 коп., та
комп"ютерної техніки на суму 9365
грн. 37 коп., що
підтверджено висновками спеціаліста від 27
та 29 вересня 2004 року / л.с.15-31/. Актом від 23 вересня 2004 року
встановлено, що пошкодження вказаного майна сталося через залиття приміщення гарячою водою з квартири № 33 відповідачки ОСОБА_1 внаслідок встановлення нею
дублюючого шарового вентиля імпортного виробництва, що не витримав
навантаження, після того як „Чернігівводоканалом" був встановлений
чавунний вентиль, який на момент складання акту був справним. Однак покладення
на неї відповідальності за заподіяну шкоду не може бути з таких підстав.

Відповідно до
ст. 793 ЦК України / в ред. до 10 січня 2007 року/ договір
найму будівлі або іншої капітальної споруди /їх окремої частини/ укладається в
письмовій формі. При укладенні договору строком на один рік і більше він
піддягає нотаріальному посвідченню, а також відповідно до ст. 794 ЦК України - державній
реєстрації. Таким же вимогам відповідно до ст. 774 ЦК України повинен відповідати і договір піднайму, на
укладення якого необхідна, крім цього, згода наймодавця. Однак в порушення цих
вимог закону ні договір оренди від 25 грудня 2003 року між КТПП „Славутич"
та ОСОБА_2/л.с. 90-91/, ні договір суборенди від 1 квітня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /л.с. 10-12/, укладені строком
на один рік, нотаріально не посвідчені, не зареєстровані, відсутня згода
наймодавця на укладення договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України
передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
нікчемний договір є недійсним. Відповідно
до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний договір не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. Таким чином,
недотримання позивачками вимог закону при укладенні договорів оренди та
суборенди позбавляє їх права вимагати настання юридичних наслідків у вигляді
відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до
ст. 323 ЦК України
ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження / псування/ майна
несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої
інстанції, вважаючи укладені договори оренди та суборенди законними, покладаючи
на відповідачку відповідальність відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, не дав
правової оцінки наведеним  обставинам,
не  застосував  норми
матеріального  закону,  які підлягали застосуванню.

Відповідно до
п.4 ст. 309 ЦПК
України вказана обставина є підставою для скасування постановленого рішення та
ухвалення нового рішення. Тому апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з постановлениям нового
рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 10, 60, 212
ЦПК України, ст.ст.793-795, 774, 220, 215, 216, 323 ЦК України, апеляційний

суд,

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2006
року скасувати.

Відмовити
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні позову про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Стягнути на
користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в повернення мита по 17 грн. з кожної , в повернення
витрат по інформаційно -
технічному забезпеченню по 15
грн. з кожної.

Рішення набирає
чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

4