Справа
№ 2-309 / 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
квітня 2007 року Антрацитівськиий міськрайонний суд Луганської області у
складі: головуючого

судді                                                    Назарової
М.В.

при секретарі                                      Зятьковій
О.С.

за участю адвоката                             ОСОБА_3.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Антрацит цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання особи такою, що втратила право на житло,
та за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про вселення та усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачу
ОСОБА_1. відповідно до договору купівлі-продажу від 08 квітня 2006 року на
праві приватної вланості належить квартира № АДРЕСА_1Луганської області, яка
складається з двох житлових кімнат, житловою площею 27,0 кв м, загальною площею
41,2 кв м.

З 25 травня 2006 року на зазначеній житловій площі є
зареєстрованимими позивач та їх з відповдачем неповнолітня дитина, а з 28
вересня 2006 року - і відповідач ОСОБА_2.

29 січня
2007 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача такою
особою, що втратила право на житло. В обгрунтування своїх вимог вказує, що з
відповідачем вона перебувала у шлюбі з 1996 року, який розірвано 02 лютого 2006
року. Після придбання нею 08 квітня 2006 року квартири за адресою: м. АДРЕСА_1,
вона у вересні 2006 року на прохання відповідача зареєструвала його за своєю
адресою, доки він не придбає собі квартиру, за що той обіцяв надавати їй кошти
на сплату комунальних послуг.

Оскільки
відповідач не приніс до квартири ніяких своїх речей, не користується житловою
площею, не бажає добровільно знятися з реєстрації, вони не помирилися, тому
вона звертається до суду з данною
заявою.

Відповідач
ОСОБА_2. звернувся з зустрічним позовом до позивачки ОСОБА_1. та просить
вселити його на спірну житлову площу, оскільки позивачка змінилися замки від
вхідних дверей, не пускає до квартири, також просить усунути перешкоди у
користуванні йому зазначеним жилим приміщенням.

У
судовому засідання позивач ОСОБА_1. підтримує свої позовні вимоги та пояснила,
що вона після придбання квартири робила у ній ремонт і вселилася туди лише
після Нового 2007 року. Увесь цей час мешкала у своїх батьків, сімейні
відносини з відповідачем не поновлювала, але ж дійсно зареєструвала його
28.09.06 р. на спірній житловій площі - зробила це «просто так» на його
прохання, адже він просився бути зареєстрованим до зими-весни 2007 року.
Відповідач ніколи взагалі не відвідував її

2

квартиру у її присутності, не брав участь у ремонті
квартири і у нього не було ключем від неї. У теперішній час вона має намір створили
родину з іншою людиною, а зареєстрований відповідач буди їй у цьому заважати.

Вона не
може пояснити, чому ставить питання про втрату права на житло відповідачем як
членом сім»ї наймача і до сплину передбаченого законом шестимісячного терміну.

Зустрічний
позов відповідача не визнає з вищезазначених підстав, якими обґрунтовує свій
позов.

Представник
позивачки ОСОБА_4. у судовому засіданні підтримує позовні вимоги ОСОБА_1. та
пояснив, що дійсно між сторонами укладено договір найму на невизначений строк, і
додав, що на пред»явлення позову вплинуло два фактори -відповідач не виконує
умови договору та не сплачує комунальні послуги, але ж такий договір письмово
не укладався, та квартира є власністю позивачки, яка хоче скласти іншу родину.
Хоча відповідач ніколи не користувався спірним житлом, просить визнати його як
таким, що втратив право користування зазначеним житлом.

Відповідач
ОСОБА_2. у судовому засіданні не визнав позов ОСОБА_1., проте свої позовні
вимоги підтримує у повному обсязі, при цьому пояснив, що вони з позивачкою
після розлучення помирилися приблизно 15 вересня 2006 року, вона його сама
знімала з реєстрації у попередньому місці - у його сестри - та реєструвала у
своїй квартирі, він брав участь у ремонті квартири коштами та власними силами,
а тимчасово вони мешкали за адресою: м. АДРЕСА_1, де він знімав квартиру. У
жовтні 2006 р. позивачка навіть була поручителем за його кредитним договором. У
листопаді 2006 р. вони мешкали деякий час у спірній квартирі, він приносив туди
деякі свої носильні речі, але тоді ж у листопаді він змушений був піти з
квартири, оскільки виявив там іншого чоловіка. Більше до квартири не міг
потрапити, оскільки позивачки змінила замки. Він не має іншого житла, зараз
мешкає на квартирі, яку знімає.

Вважає,
що він не втратив право на спірне житло, адже договір був укладений на
невизначений строк і навіть не пройшов термін, передбачений законом. Зазначеним
житлом не користується з поважних причин, оскільки його туди не пускають.

За своїм
позовом відповідач просить вселити його на спірну житлову площу, але не
конкретизує, у чому саме полягають перешкоди у користуванні йому цим житлом з
боку позивача і яким чином він просить їх усунути.

Суд,
заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, вважає у позові позивачу
ОСОБА_1. про визнання ОСОБА_2. такою особою, що втратила право на житло,
відмовити за необґрунтованістю, а зустрічний позов відповідача ОСОБА_2. до
ОСОБА_1. про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням
задовольнити частково.

Так, у
судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони розірвали свій шлюб 02 лютого
2006 року /а.с.4/, а 08 квітня 2006 року позивачка стала власницею двокімнатної
квартири за адресою: м. АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу /а.с.
З/.

Також у
судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 2006 року відповідача було
безстроково зареєстровано на спірній житловій площі /а.с. II. З цією
обставиною сторони погодилися у судовому засіданні, проте додали, що письмово
вони не оговорювали умови сплати відповідачем за користування жилою площею та
за комунальні послуги.

Позивачем
ставиться питання згідно ст. 163 ЖК України, відповідно до якої у разі
тимчасової відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається
займане жиле

3

приміщення
у випадках і в межах строків, установлених частиною першою... Відповідно ж до
ч. 1 ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Оцінюючи
надані сторонами докази, суд доходить висновку, що відповідача було зареєстровано
на спірній житловій площі саме як члена сім»ї позивачки. Так, допитані у
судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6. підтвердили, що сторони
восені 2006 року як родина мешкали у квартирі № АДРЕСА_1, поруч з якою на
площадці мешкають і вони, позивачка виносила звідти сміття;

свідки ОСОБА_7. та ОСОБА_8. пояснили, що восені 2006 року
відповідач брав участь у ремонті квартири позивачки - привозив туди будівельні
матеріали, оскільки вони після розлучення помирилися, і вони допомагали йому
заносили туди фарбу, пластик, інші будівельні матеріали. Крім того, свідок
ОСОБА_7. додав, що він приїздив до спірної квартири, адресу якої назвав
відповідач, 15 жовтня 2006 року - саме у цей день відповідач винен був
повернути йому гроші, там також був брат відповідача на автобусі, з якого вони
разом з Тіщенко заносили будівельні матеріали на 4-й поверх до квартири прямо;

свідок
ОСОБА_9., яка є рідною сестрою відповідача, підтвердила, що після розлучення
сторін вона зареєструвала у своїй квартирі за адресою: м. АДРЕСА_3,
відповідача. А 28 вересня 2006 року сторони разом приходили до неї і мали
щасливий вигляд, тоді ж брали у неї домову книгу і брата виписали. Ці обставини
підтверджено оглянутою у судовому засіданні копією домової книги на ім»я свідка
ОСОБА_9., з якої вбачається, що дійсно відповідача було знято з реєстрації у
вищезазначеній квартирі саме 28.09.06 р. /а.с. 46-48/;

свідок
ОСОБА_10., який є рідним братом відповідача, повністю підтвердив обставини
того, що сторони помирилися і брат допомагав позивачці робити ремонт у її
квартирі, і він теж особисто допомагав піднімати балконну раму на четвертий
поверх, позивачка сама їздила до їхньої сестри, щоб виписати брата та прописати
його у себе, зі спірної квартири брат пішов тому, що туди прийшов інший
чоловік. Іншим житлом брат не забезпечений і він допомагає йому зараз
оплачувати зйомне житло. Йому відомо, що брат придбав для квартири шафу,
шпалери, плитку на стелю;

навіть свідок ОСОБА_11., допитана з боку позивача,
підтвердила у судовому засіданні, що сторони розійшлися, а потім помирилися,
вона їх бачила разом, хоча вона і не бачила, щоб відповідач допомагав позивачці
у ремонті.

На
користь того, що восені 2006 року сторони поновлювали сімейне проживання
свідчить також і такий письмовий доказ як копія кредитного договору на ім»я
відповідача від 13.10.06 p.,
відповідно до якого поручителем по цьому кредиту виступала саме позивачка
/а.с. 38-45/.

Відповідно
до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, а
відповідно до ч. З - якщо особи, зазначені у частині другій..., перестали бути
членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні,
вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач і члени його сім»ї.

Тому суд
погоджується з відповідачем, що вони з позивачкою поновили сімейне життя, і
вона його зареєструвала у своїй квартирі саме як члена сім»ї. Підтвердженням
цього також є і сам позов позивачки, у якому ставиться питання про втрату
відповідачем права на житло саме як членом її сім»ї, і що відповідач після його
реєстрації у картирі знову пішов від неї.

З цих же
підстав суд критично ставиться до пояснень позивачки, що відповідач навіть
ніколи не був у її квартирі і що вона його зареєструвала «просто так», на його
прохання і для його справ у підприємництві, адже вона сама погодилася, що
останній досить правильно описав її квартиру, за винятком деяких неточностей,
хоча і ніколи у її

4

присутності там не був. Критично суд ставиться і до
пояснень позивачки, що вона «просто так» була поручителем по кредитному
договору відповідача, тому що їй сказали підписати його і вона підписала, не
вдаючись до наслідків цього.

Щодо
строків та причин тимчасової відсутності відповідача на спірній житловій площі
саме як члена сім»ї позивачки, то суд доходить до висновку, що право на житло
відповідачем не втрачено, оскільки він не користується ним лише чотири місяці з
дня виникнення у нього цього права, а не шість, як того вимагає закон, на який
також посилається позивачка, і до того ж з поважних причин.

Вирішуючи
питання про поважність причин відсутності відповідача на зазначеній житловій
площі, суд бере до уваги як пояснення відповідача, що його до спірної квартири
ніхто не пускає, так і пояснення позивачки з цього приводу - вона підтвердила,
що у нього ключа від її квартири немає.

Згідно з
ч. З ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з
підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно
до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Таким
чином, оскільки позивачкою ставиться питання саме про втрату право
користуванням відповідача спірним житлом і немає жодної правової підстави для
визнання відповідача таким, що втратив таке право, то у позові позивачці з
цього приводу необхідно відмовити.

Суд не
може покласти в основу свого свого рішення по справі показання свідків
ОСОБА_12. та ОСОБА_13., яка є матір»ю позивачки, про те, що остання на період
ремонту увесь час мешкала у своєї матері, оскільки вони знаходяться у
протиріччі з іншими доказами по справі, у тому числі і письмовими.

Щодо
наданих позивачкою копій фінансових документів про понесені нею витрати на
ремонт своєї квартири /а.с. 50-119/, то у цій частині відповідач пояснив, що
дійсно він не має на руках відповідних документів про свої витрати, адже коли
вони зійшлися з позивачкою знову, вона вже почала ремонт своєї квартири, до
того ж він давав їй гроші на придбання будівельних матеріалів, а вона сама їх
придбала.

Щодо
позовних вимог відповідача ОСОБА_2. про його вселення у спірну квартиру, то суд
зі всіх вищезазначених підстав вважає його як такий, що підлягає повному
задоволенню як обґрунтований, оскільки він не втратив право на зазначене житло.

Що
стосується позовних вимог відповідача ОСОБА_2. у частині усунення перешкод у
користуванні спірним жилим приміщенням, то суд вважає за необхідне відмовити
йому у цій частині за необґрунтованістю, оскільки ним взагалі не вказано, у чому
саме полягають ці перешкоди і яким чином їх треба усунути.

На
підставі ст.ст. 9,64, 71, 72,163 ЖК України, керуючись ст.ст. 10,11, 60,209,
213, 218,293-294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання особи такою, що втратила право на житло,
відмовити за необґрунтованістю.

Позов
ОСОБА_2до ОСОБА_1про вселення задовольнити повністю.

5

Вселити ОСОБА_2у жиле приміщення за
адресою: м. АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових кімнат, житловою площею
27,0 кв м, загальною площею 41,2 кв м.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1про
усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням відмовити за
необґрунтованістю.

Заяву
про оскарження рішення може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.