15 лютого 2007 року                                                            м.
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
Пшонки М.П.,                       Прокопчука Ю.В.,                Романюка  Я.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання права власності на              1/4 частину жилого будинку в
порядку спадкування; за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції Орджонікідзевського
району м. Запоріжжя про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права
власності на   1/4 частину жилого
будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 11 травня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 3 серпня 2004 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 1998 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її матері ОСОБА_5 належала 1/4 частина жилого будинку,
яка померла у 1990 році. Після смерті матері вона як спадкоємець звернулася до
нотаріуса, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки нею пропущений
строк прийняття спадщини.
У жовтні 1997 року ОСОБА_2 заявила позов про визнання угоди
купівлі-продажу 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 дійсною і визнання за нею права власності на зазначену
частину будинку, посилаючись на те, що у 1981 році за домовленістю вона купила
у ОСОБА_5 спірну частину будинку, але з вини
продавця в установленому законом порядку її не оформила.
Рішенням Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 11 травня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 3 серпня 2004 року, позов ОСОБА_2 задоволено. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування судових
рішень та направлення справи на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням  норм
матеріального та  процесуального права,
відсутні передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційна скарга ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 3 серпня 2004 року залишити
без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Колегія суддів:

Пшонка М.П.                      Прокопчук
Ю.В.                            Романюк  Я.М.