РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

06 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Курської А.Г.

суддів Горбань В.В., Берзіньш B.C.
при секретарі Іванові O.K. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства „Українська страхова компанія
„Дженералі-Гарант" про стягнення страхового відшкодування за апеляційною
скаргою юрисконсульта Кримської дирекції ВАТ „Українська страхова компанія
„ГАРАНТ-АВТО" Руднєва Олега Віталійовича на рішення Євпаторійського
міського суду АР Крим від 06.03.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

01 серпня 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Українська
страхова компанія „Дженералі-Гарант" про стягнення страхового
відшкодування. Позов мотивований наступним. Між позивачем та Кримською
дирекцією ВАТ Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО" 11.07.2005 року
був укладений договір добровільного страхування автомобілю DAEWOO SENS T131102,
випуску 2005 року, державний НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, належний
позивачу на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 08.07.2005
року. Цей договір добровільного страхування був укладений між позивачем та
відповідачем за умовами, передбаченими Правилами добровільного страхування
автотранспорту № 19-1 від 01.10.2002 року.

16 березня 2006 року о 18 годині позивач залишив свій автомобіль на
автостоянці „Ригонда-С" в М.Євпаторії, а 17 березня 2006 року о 7.00
годині ранку знайшов його на стоянці пошкодженим. Робітниками ДАІ було
встановлено, що працівник автостоянки - мийник ОСОБА_2, - не маючи посвідчення
водія, незаконно заволодів транспортним засобом позивача та безперешкодно виїхав
з території автостоянки. Внаслідок порушення правил дорожнього руху на вул.
Д.Ульянова у М.Євпаторії ОСОБА_2 допустив дорожньо-транспортну пригоду, в
результаті якої, відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 904/06
від 30.03.2006 року, позивачу були спричинені матеріальні збитки у розмірі 9709
гривень 57 коп. (вартість ремонтно-поновлювальних робіт автомобілю у розмірі
7940 грн. 31 коп. та розмір втрати товарної вартості автомобілю - 1769 грн. 26
коп.). Позивач зазначає, що ВАТ Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО"
відмовила йому у виплаті страхового відшкодування за спричинені збитки у
зв'язку з пошкодженням автомобілю, посилаючись на те, що подія, у наслідок якої
було пошкоджено автомобіль, не є страховою. Позивач вважав, що страхова подія
відбулася, а тому просив стягнути з відповідача на його користь страхове
відшкодування у розмірі 9709 грн. 57 коп. та витрати на автотоварознавче
дослідження у розмірі 250 грн., а всього 9959 грн. 57 коп.

У запереченнях на позов юрисконсульт Кримської дирекції
ВАТ Української страхової компанії „ГАРАНТ-АВТО" Руднєв О.В. просить у
позові ОСОБА_1 відмовити, оскільки він пред'явлений до неналежного позивача,
замінити відповідача по справі належним відповідачем -ОСОБА_2.

Ухвалою Євпаторійського міського суду АР Крим від 06.03.2007 року
задоволено клопотання представника ВАТ „Українська страхова компанія
„Дженералі-Гарант" про заміну відповідача по справі, замінено первісного
відповідача - Кримську дирекцію ВАТ Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО"
у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування належним
відповідачем - Відкритим акціонерним товариством „Українська страхова компанія „Дженерал і-Гарант".

Справа
№22-ц-3534/2007

Рішенням Євпаторійського міського суду АР Крим від 06.03.2007
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ВАТ „Українська
страхова компанія „Дженералі-Гарант" на користь ОСОБА_1 страхове
відшкодування у розмірі 8182 грн. 02 коп., судовий збір у розмірі 81 грн. 82
коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн., а всього
8293 грн. 84 коп.

В апеляційній скарзі представник Кримської дирекції ВАТ
„Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО" за довіреністю Руднєв О.В.
просить рішення суду скасувати як незаконне та необгрунтоване та ухвалити нове,
яким у позові ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційні доводи зводяться до того, що подія, яка мала місце з автомобілем
позивача, а саме заволодіння транспортним засобом третіми особами, відповідно
до п.5.2.1. договору страхування між позивачем та відповідачем, не є страховим
випадком, в зв'язку з чим не підлягає виплаті позивачеві страхова сума.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, адвоката в
інтересах позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, визнає їх обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі
п.4 ч.І ст. 309 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції допущено порушення
норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного
розгляду справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності, при цьому визнав
встановленим, що страховий випадок мав місце.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони
суперечать фактичним обставинам справи та вимогам цивільного законодавства,
положенням Закону України „Про страхування", а також безпосередньо умовам
самого договору страхування, укладеного сторонами по справі і нормам цивільного
законодавства, ст.ст. 10, 11, 212, 213 ЦПК України.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та Кримською
дирекцією ВАТ Українська страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО" 11.07.2005 року
укладений договір добровільного страхування автомобілю DAEWOO SENS T131102,
випуску 2005 року, державний НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, належний
позивачу на праві власності відповідно договору купівлі-продажу від 08.07.2005
року.

Договір страхування, який ніким зі сторін не оспорювався ні в якій його
частині, відповідає нормам діючого законодавства у сфері страхової діяльності,
у тому числі, главі 67 „Страхування" Цивільного кодексу України, Закону
України „Про страхування" від 07.03.1996 року, Правилам добровільного
страхування автотранспорту № 19-1 від 01.10.2002 року, затверджених
Міністерством фінансів України 01.11.2002 року.

Оскільки автомобіль DAEWOO SENS T131102,
випуску 2005 року, державний НОМЕР_1, належний ОСОБА_1, є об'єктом договору
страхування між сторонами по справі, то позивач має право вимагати від
відповідача його виконання відповідно до умов договору, а саме п.п. 3.1.1,
3.1.2. договору, згідно з якими страхове відшкодування здійснюється у випадках:
пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частини (у разі фар,
дзеркал, скла) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; незаконного заволодіння
транспортного засобу: викрадення, а також пошкодження або знищення його частин,
деталей, приладів, що викликані протиправними діями третіх осіб у будь-який час
та у будь-якому місці знаходження транспортного засобу, якщо не порушено вимог
п.5.2.1. цього ж договору.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проаналізувавши наявні по справі докази, судова колегія
вважає,, що відмова відповідача у сплаті страхового відшкодування позивачу була
законною, оскільки вона відповідає умовам договору страхування, укладеного між
сторонами з дотриманням норм діючого законодавства.

Так, дійсно автомобіль позивача був предметом злочину,
передбаченого ч.І ст. 289 КК України, оскільки як встановлено вироком суду,
автомобіль був пошкоджений унаслідок його незаконного заволодіння ОСОБА_2
Відповідно вищезазначеним пунктам 3.1.1, 3.1.2. договору страхування ця
обставина може бути страховою подією.

Між тим, зазначені пункти договору, які встановлюють
страхові випадки, що дають підстави для страхового відшкодування, є загальними
і не стосуються спеціальних випадків, передбачених пунктом 5 договору, які були
за умовами договору виключені із страхових.

Статтею
289 Кримінального кодексу України передбачено відповідальність за скоєння
особою незаконного заволодіння транспортними засобом будь-яким способом, у тому
числі шляхом обману чи зловживанням
довірою.

Відповідно ч.4
ст. 61 ЦПК України вирок суду по кримінальній справі, що набрав законної сили
або постанова суду по справі про адміністративні правопорушення обов'язкові для
суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, відносно яких
постановлений вирок або винесена постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії
і чи вчинені вони даною особою.

Судова колегія,
приймаючи до уваги обставини, встановлені вироком суду, також приймає до уваги
і той факт, який підтверджений як при розгляді кримінальної справи, так і в
даному цивільному процесі, що злочинець ОСОБА_2 був добровільно допущений до
салону автомобілю його власником - ОСОБА_1,
який надав йому ключі від цього автомобілю для здійснення мийки, і ОСОБА_2,
зловживаючи довірою, захопив цей транспортний засіб, що призвело у подальшому
до його пошкодження в ДТП.

Вище перелічені
обставини мають суттєве значення для розгляду цивільної справи щодо посилань
позивача ОСОБА_1 на наявність страхового випадку.

Відповідно до п.5.2.1.
договору страхування, який колегія суддів вважає спеціальною нормою для
застосування по даних правовідносинах, передбачено, що захоплення транспортного
засобу третіми особами, які добровільно допущені власником чи його дорученою
особою в салон, не відносяться до страхових випадків і не підлягають виплаті
суми страхового відшкодування.

Посилання
позивача та його представника на те, що порушення даного пункту договору
страхування з його боку не відбулося, є необгрунтованими.

В засіданні
судової колегії представник відповідача надав суду письмові пояснення, а саме
особисту заяву ОСОБА_1 від 23.03.2006 року на ім'я директора Кримської дирекції
УСК „ГАРАНТ-АВТО" Чернікова А.Н.( а.с.113), з якої убачається, що
16.03.2006 року він заїхав на автомийку, розташовану на автостоянці по вул.Матвеева, 10-а в
М.Євпаторії, де знаходився його автомобіль постійно. Близько 19-00 години
залишив автомобіль для мийки, домовився з робітником мийки ОСОБА_2, що після
мийки він його припаркує на своє місце на стоянці і віддасть ключі сторожеві.

З пояснень
ОСОБА_2 по кримінальній справі убачається, що ОСОБА_1 залишив йому ключі від
своєї машини і саму машину з умовою, що він її вимиє і поставить на постійне
місце на стояку. Після того, як помив машину, він вигнав її з мийки і захотів
проїхати на автомашині по вулицям місця в М.Євпаторії. Коли проїзджав по вул. Д.Ульянова, він стукнув
машину у залізну огорожу і пошкодив її. Повернувшись на стоянку, поставив її на
місце, взяв ключі з собою і пішов. На наступний день на стоянку прийшов ОСОБА_1, господар машини,
і він йому розповів, що взяв машину без його відома, на якій скоїв ДТП (а.с.79, 99
кримінальної справи).

Вищенаведені
особисті пояснення ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 свідчать саме про те, що він
добровільно допустив до салону свого автомобіля третю особу, якою був ОСОБА_2,
якому передав ключі і залишив автомобіль в його розпорядженні.

За таких
підстав, посилання представника відповідача на те, що даний випадок не є
страховим, є обґрунтованими, і у зв'язку з цим на підставі ст.26 Закону України
„Про страхування" ВАТ УСК „Дженералі-Гарант" в особі Кримської філії
ВАТ УСК „Дженералі-Гарант" правомірно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті
страхового відшкодування на суму позову.

Судова колегія
дійшла висновку, що суд першої інстанції необгрунтовано відхилив такі доводи
відповідача з посиланням на те, що вони, нібито, суперечать положенням договору
№11-1/17 про страхування.

Відповідно до
статей 979, 982, 988, 990 ЦК
України страхувальник зобов'язаний призвести страхові виплати тільки за страхові
випадки.

На засадах змагальності позивач ОСОБА_1 не довів, що
даний випадок є страховим.

Відповідно до
ст. 1166 ЦК України
майнову шкоду, спричинену фізичній особі, відшкодовує у повному обсязі особа,
яка її заподіяла.

З матеріалів
справи вбачається, що протиправними діями ОСОБА_2, які полягали у незаконному
заволодінні автомобілем DAEWOO SENS T131102,
випуску 2005 року, державний НОМЕР_1, належного позивачу на праві
власності, і який є об'єктом договору страхування між відповідачем та позивачем
по справі, ОСОБА_1 заподіяна матеріальна шкода.

Вироком
Євпаторійського міського суду АР Крим від 23.10.2006 року ОСОБА_2 засуджений

за ч.І ст. 289
КК України за незаконне заволодіння транспортним засобом, до 3 років
позбавлення

волі та
звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК
України з

іспитовим
строком в 1 рік 6 місяців. Цим же вироком задоволений цивільний позов ОСОБА_1, і стягнено на
його користь з засудженого ОСОБА_2 8 182 гривні на відшкодування

матеріальної
шкоди за пошкодження автомобілю.            л

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
АР Крим від 03.04.2007 року за результатами розгляду апеляційної скарги на
рішення Євпаторійського міського суду від 11.12.2006 року частково задоволено
позов ОСОБА_1 і
стягнуто на його користь з власника автостоянки ОСОБА_3 на відшкодування
моральної шкоди 3000 грн. на підставі Закону України „Про захист прав
споживачів" у зв'язку з порушенням договору про надання послуг по
збереженню автомашини, належної ОСОБА_1

Вищенаведені обставини були встановлені судом першої
інстанції, не оскаржуються сторонами і підтверджені матеріалами як цивільної
справи №2-4346/2006 р.,
так і кримінальної справи №1-746/2006 p., які були оглянуті судовою колегією при розгляді цієї справи.

В даному випадку за шкоду, заподіяну позивачу, матеріальну відповідальність
правильно покладено на ОСОБА_2

Посилання позивача та його представника на вирок суду про
вчинення злочину ОСОБА_2 як на підставу страхового випадку, на думку колегії, є
безпідставними, оскільки незаконність дій ОСОБА_2 мала місце вже після
передання ключів та самого автомобілю його власником ОСОБА_1.

Судова колегія вважає, що дії позивача, як власника автомобілю, пов'язані з
добровільною передачею ключів та самого автомобілю третій особі, сприяли
порушенню умов договору з його боку, як сторони в договорі страхування.

За таких підстав, судова колегія визнає за необхідне в межах своєї
компетенції, виходячи з вимог ст.307, п.4 ст.309 ЦПК України, усунути порушення
положень норм матеріального і процесуального права, допущених судом першої
інстанції, шляхом ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, п.1 та 3 ч.І ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 325 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Кримської дирекції ВАТ „Українська страхова
компанія „ГАРАНТ-АВТО"
Руднева Олега Віталійовича задовольнити, рішення Євпаторійського
міського суду АР Крим від 06.03.2007 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства „Українська страхова компанія „Дженералі-Гарант" про стягнення
страхового відшкодування у розмірі 9709 грн. 57 коп..

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.