УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7
лютого 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гнатенка А.В.,

суддів:
Гуменюка В.І.,
Косенка В.Й.,

Данчука
В.Г.,                            Берднік
І.С.,-

розглянувши  у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2до Рівненської обласної дирекції НАСК «Оранта», відкритого
акціонерного товариства «Гощанський завод продтоварів» про відшкодування шкоди
у зв'язку зі смертю потерпілого, відшкодування моральної шкоди, стягнення
страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а:

У травні 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 9 жовтня 2001 року, був смертельно травмований їх чоловік
і батько ОСОБА_3 Позивачі

просили стягнути із володільця джерела підвищеної небезпеки у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 13368 грн., моральної шкоди - 10000 грн., по 72 грн.
щомісячно до досягнення ОСОБА_1 у зв'язку із втратою годувальника, та з НАСК
«Оранта» 8500 грн., страхового відшкодування.

Рішенням Гощанського районного суду від 23 лютого 2004
року позов задоволено частково. З ВАТ «Гощанський завод продтоварів» стягнуто
на користь позивачів одноразову допомогу у розмірі 8640 грн. та 10000 грн. у
рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 - 221 грн. 50 коп.
понесених витрат на поховання; на користь ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі
1728 грн. та за період з 20 жовтня 2001 року по 13 лютого 2002 року 320 грн. з
розрахунку по 72 грн. на місяць. У задоволенні позову до НАСК «Оранта»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20
травня 2004 року рішення Гощанського районного суду від 23 лютого 2004 року в
частині задоволення позову до ВАТ «Гощанський завод продтоварів»  скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Стягнуто із ВАТ «Гощанський завод продтоварів» на користь
ОСОБА_186 грн. 40 коп. у рахунок відшкодування шкоди, спричиненої втратою
годувальника; витрат, понесених на поховання, на користь ОСОБА_2 - 221 грн.; на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1- 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні інших вимог до ВАТ «Гощанський завод продтоварів» відмовлено. У
решті рішення Гощанського районного суду від 23 лютого 2004 року залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ВАТ «Гощанський завод
продтоварів» просять ухвалені рішення суду скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення апеляційний суд керувався статтею 454
ЦК УРСР ( 1963 року) і виходив з того, що груба необережність потерпілого
сприяла збільшенню шкоди, тому зменшив розмір сум, стягнених у рахунок
відшкодування шкоди на 70%, посилаючись на те, що груба необережність
потерпілого полягала у тому, що він у стані алкогольного сп'яніння переходив у
забороненому місці проїжджу частину дороги, яка має чотири смуги руху в обох
напрямках.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах
цивільної справи і суперечать матеріалам перевірки факту ДТП 9 жовтня 2001
року, в яких немає об'єктивних доказів про перебування ОСОБА_3 у стані
алкогольного сп'яніння і немає посилань на те, що він переходив дорогу у
забороненому місці.

У постанові про відмову у порушенні кримінальної справи
від 1 серпня 2003 року зазначено, що ОСОБА_3 рухався, ведучи у руках велосипед,
по смузі гальмування проїзжої частини дороги.

Посилання у рішенні апеляційного суду на те, що у
постанові про відмову у порушенні кримінальної справи від 1 серпня 2003 року є
посилання на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3, суперечить змісту даної постанови.

Відповідно до статті 31 ЦПК України (1963 року), яка
діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень, лише вирок суду у кримінальній
справі, який набрав законної сили, був обов'язковим для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки дії особи, відносно якої є вирок суду, в
питаннях, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони даною особою.

Постанова органів ДАІ про обставини дорожньо-транспортної
пригоди, дії та вину її учасників є одним з доказів, який повинен був
оцінюватися судом за правилами ст. 62 ЦПК України (18 липня 1963 року).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у
задоволенні позовних вимог до ВАТ «Гощанський завод продтоварів» про стягнення
одноразової допомоги та заробітної плати апеляційний суд мотивів не навів.

За таких обставин, вважати ухвалені у справі рішення
обґрунтованими немає підстав. Згідно з ч.2 ст. 338 ЦПК України вони підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ВАТ «Гощанський завод продтоварів»
задовольнити.

Рішення Гощанського районного суду від 23 лютого 2004 року та рішення
апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2004 року скасувати, а
справу направити до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:
В.І. Гуменюк

І.С.
Берднік

В.Г.Данчук

В.Й. Косенко