Справа № 33 ц-
600 кс / 07     Категорія : 19
суді першої інстанції Охрімчук І.Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД Вінницької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого:
Камзалова В.В.,

Суддів:   Колодійчука В.М., Іванюка М.В., Матківської
М.В., Чуприни В.О.

розглянувши у
судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2 про
визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним, встановлення
факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно

за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Олевського районного суду від 7 червня 2005 року та
ухвали апеляційного суду Житомирської області від 24 жовтня 2005 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2002
року ОСОБА_1. звернулася до судуз позовом до ОСОБА_2. про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності на спадкове майно.

В процесі
розгляду зазначеної справи позивачка змінила позовні вимоги і просила визнати
заповіт та свідоцтво про право власності на спадщину недійсним, встановити факт
прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Позивачка
зазначала, що заповіт від 16 жовтня 2000 року підписаний не її рідною сестрою
ОСОБА_3., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і посвідчений не за місцем проживання
померлої -у с.м.т. Олевськ нотаріусом, а у Юріївській сільській раді головою
цієї ради -ОСОБА_4, який є свекром відповідачки.

Позивачка
вважала, що вона є спадкоємцем згідно заповіту від 9 липня 1998 року, згідно
якого ОСОБА_3. заповідала своє майно позивачці. Цей заповіт посвідчений
нотаріусом.

Рішенням
Олевського районного суду Житомирської області від 7 червня 2005 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 жовтня
2005 року, в позові відмовлено.

В обґрунтування
касаційної скарги ОСОБА_5. посилається на неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування рішень судів і постановления нового рішення,
яким задоволити її позовні вимоги.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав .

Вирішуючи
справу, суди посилалися на ст. 41 Закону України «Про нотаріат», згідно якої
нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи будь-якою особою
будь-якого виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради на всій
території України.

Обмежень у праві
вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення такою посадовою особою заповіту на
ім'я невістки в Законі України «Про нотаріат» не встановлено.

Суди не взяли до
уваги висновок почеркознавчої експертизи про те, що заповіт від 16.10.2000 року
підписаний не ОСОБА_3., а іншою
особою, оскільки він має вірогідний характер і містить лише припущення.

Проте погодитись
з такими висновками судів не можна, з наступних підстав.

Згідно ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Однак, судами
проігноровані вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Згідно ч.3 ст. 10 зазначеного закону - представницькі органи місцевого
самоврядування, сільські, міські голови, виконавчі органи місцевого
самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах,
визначених цим та іншими законами.

Відповідно до
ст. 42 цього закону, встановлені повноваження сільського, селищного голови,
однак ними не передбачено вчинення сільським, селищним головою нотаріальних дій
та посвідчення заповітів.

Згідно п.2
Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів від 25.08.1994
року № 22/5 нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого
комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Із матеріалів
справи вбачається, що згідно розпорядження сільського голови ОСОБА_4. № 6 від
20.05.2000 року обов'язки по вчиненню нотаріальних дій по Юріївській сільській
раді покладено на секретаря цієї ради - Гриба О.В. ( а. с. 54)

Відповідно до
вимог ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Однак, в
порушення вимог зазначеної статті суди не взяли до уваги висновок
почеркознавчої експертизи про те, що заповіт від 16.10.2000 року підписаний не
ОСОБА_3., а іншою
особою ( а. с. 153-154).

Крім того,
згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978
року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» - в разі
посвідчення угоди не тим органом або службовою особою, на яких покладено
здійснення нотаріальних функцій, угода не може вважатися укладеною з
додержанням встановленої нотаріальної форми.

Таким чином,
суди першої та апеляційної інстанції, розглядаючи справу, допустили порушення
норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких
обставин та з урахуванням того, що суд касаційної інстанції згідно ст 335 ЦПК
України не може встановлювати обставини, що не були встановлені судами чи
відкинуті ними, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.
336, 338 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про
судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ»,
колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької
області,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Олевського районного суду від 7 червня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 24 жовтня 2005 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.