Справа № 22ц-4611
Головуючий в 1 інстанції - Ткаченко О.Д.
Доповідач - Темнікова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21   листопада
2007 року   Судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого-
Темнікової В.І.,

суддів-
Мартинюка В.І.,  Ступіної Я.Ю.,

за участю
секретаря- Форощук О.В.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Луганську цивільну справу за   апеляційною скаргоюОСОБА_1   на
рішення Біловодського районного суду Луганської області     від
02 липня     2007  року за
позовом ОСОБА_1     до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя,  -

ВСТАНОВИЛА: В квітні 2007р. позивачка звернулася до суду з зазначеним
позовом,  в якому просила стягнути з
відповідача на її користь вартість ремонтних робіт у сумі 11987грн. та поділити
майно,  придбане під час шлюбу,  визнавши за відповідачем право власності на
кольоровий телевізор вартістю 1140грн. та супутникове телебачення вартістю
1600грн. на загальну суму 2740грн. та стягнути з відповідача на її користь
1/2  вартості майна у розмірі 1370,  1/2
вартості ремонту м'яких меблів у розмірі 250грн.,  1/2 вартості проданого бичка у розмірі
1082грн.,  а всього 2702грн. При цьому
посилалася на те,  що з 01.10.2000р.
перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу придбали
кольоровий телевізор та супутникове телебачення,  здійснили ремонт м'яких меблів,  а також зробили ремонт в квартирі відповідача
за її власні кошти. У січні 2007р. вони фактично припинили шлюбні
відносини,  однак відповідач 20.01.2007р.
продав вирощеного ними сумісно бичка,  а
виручені кошти у розмірі 2165грн. витратив на власні потреби.

В червні 2007р. позивачка змінила позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на її користь вартості ремонтних робіт і просила стягнути з
відповідача на її користь вартість ремонтних робіт у сумі 7584грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 02 липня 2007
року позовні вимоги були задоволені частково. Суд стягнув з відповідача на
користь позивачки 1/2 частину вартості спільно придбаного ними в період шлюбу
майна у розмірі 1163грн.,  залишивши у
користуванні відповідача телевізор марки "ЛЖ",  2 супутникові антени та м'які меблі. В
задоволенні іншої частини вимог було відмовлено за їх безпідставністю. Крім
того,  суд стягнув з відповідача на
користь позивачки витрати в зв'язку з явкою до суду та компенсацію за втрачений
заробіток чи відрив від звичайних занять у розмірі 225грн. та судові витрати з
сторін.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою,  в якій просить скасувати рішення суду і
постановити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. При
цьому в апеляційній скарзі посилається на те. що судом не повно з'ясовані
обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права,  що суд зробив висновки,  які не відповідають обставинам справи,  а також на те,  що була допущена недоведеність обставин,  які мають значення для справи,  а також на те,  що суд невірно застосував строки позовної
давності.

В судовому засіданні позивачка підтримала доводи апеляційної скарги і дала
пояснення аналогічні відомостям,
викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідач доводи апеляційної скарги не визнав і просив залишити рішення
суду без змін,  а апеляційну скаргу без
задоволення.

Заслухавши доповідача,  дослідивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  обговоривши доводи апеляційної
скарги,  колегія суддів апеляційного суду
вважає її такою,  що підлягає
частковому   задоволенню з наступних
підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України
обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд
же,  зберігаючи об'єктивність і
неупередженість,  лише створює необхідні
умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів,  встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади,  експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того- згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Однак зазначені
вимоги закону судом в повному обсязі виконані не були.

Постановляючи
рішення,  суд першої інстанції виходив з
того,  що в судовому засіданні було
встановлено,  що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 01.10.2000р. до 06.03.2007р.,  але фактичне сумісне проживання припинили
14!02.2007р. Вирощений ними в період спільного проживання бичок був проданий
відповідачем в січні 2007р. Проаналізувавши обставини по справі суд дійшов
висновку про те,  що кошти від його
продажу були використані за згодою сторін під час ведення ними спільного
господарювання. Також суд виходив з того,
що сторонами під час шлюбу було спільно придбано майно у вигляді
телевізора,  2 супутникових антен та
відремонтовані м'які меблі. При цьому суд виходив із вартості телевізора у сумі
1140грн.,  вартості 2 супутникових антен
у сумі 686грн. та вартості ремонту м'яких меблів у сумі 500грн. Оскільки це
майно є неподільним і залишилося у відповідача,
суд визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2
частину вартості даного майна у розмірі 1163грн.

Що
стосується вимог про розподіл між подружжям витрат на проведення капітального
ремонту в квартирі відповідача,  який
склався з встановлення додаткового газопостачання,  автономного опалення та відновлення системи
водопроводу та каналізації,  то суд
першої інстанції дійшов висновку про те,
що відповідач не може бути відповідачем по справі в цій частині вимог.
При цьому суд виходив з того,  що в
будинку "' АДРЕСА_1,  в якому
розташована квартира відповідача,  є
співвласник,  який повинен був надати
згоду на реконструкцію належного і йому житлового.будинку,  але такої письмової згоди сторони суду не
надали,  не було надано також рішення
селищної Ради з цього приводу. Крім того,
суд виходив з того,  що згідно
діючого законодавства відповідач як споживач послуг повинен був вирішувати всі
питання по капітальному ремонту з обслуговуючими цей будинок організаціями на
договірних засадах та складати відповідні договори з цього приводу та оформляти
належним чином іншу документацію,  чого зроблено
не було. На відповідачу лежав обов'язок тільки по проведенню поточного ремонту
свого житла.

Однак,  проаналізувавши встановлені судом першої
інстанції обставини по справі,
апеляційний суд вважає,  що суд
першої інстанції помилково дійшов висновку про те. то в задоволенні вимог про
стягнення коштів за капітальний ремонт квартири позивачці слід відмовити в
повному обсязі з наступних підстав:

Так,  судом першої інстанції було встановлено,  що спірна квартира належить на праві
власності відповідачу і дане право власності він набув до реєстрації шлюбу з
позивачкою. Також судом було встановлено,
що сторонами в період шлюбу було зроблено капітальний ремонт в
квартирі,  який складався з встановлення
додаткового газопостачання,  автономного
опалення та відновлення системи водопроводу
та каналізації. Дані обставини не заперечувалися відповідачем. більш
того,  він в своїх письмових запереченнях
на позов визнав,  що на капітальний
ремонт його квартири було витрачено 3000грн. спільних з позивачкою коштів. За
таких обставин суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те,  що позивачка не має права на компенсацію їй
половини цих витрат,  так як дані витрати
призвели до збільшення цінності квартири відповідача,  яка залишилася йому після розірвання шлюбу між
сторонами. При цьому ті нормативні акти,
на які посилався суд першої інстанції при вирішенні спору між сторонами
стосовно даних позовних вимог не мають ніякого відношення до взаємин подружжя,  а також до прав і обов'язків подружжя,  які вони набувають в період шлюбу та
розподілу майна подружжі у разі їх розлучення. За таких обставив,  апеляційний суд вважає необхідним скасувати
рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог та постановити нове
про часткове задоволення вимог позивачки,
а саме про стягнення з відповідача на її користь Уг частини понесених
ними витрат на капітальний ремонт квартири у розмірі 1500грн. При цьому суд не
бере до уваги доводи відповідача про те,
що із даної суми він уже сплатив позивачці 1000грн.,  бо це заперечує позивачка,  а відповідач ніяких письмових доказів з цього
приводу суду не надав. Не заслуговують на увагу також доводи позивачки
стосовно   розміру витрат,  які були понесені на капітальний

ремонт,  так як позивачкою не надано достатньої'
кількості безспірних доказів зазначеного нею розміру витрат. Надані ж
позивачкою докази у вигляді типових кошторисів,
локальних кошторисів,  звідного
кошторисного розрахунку,  зроблених
приватним підприємцем ОСОБА_3,  не можуть
з урахуванням принципів належності та допустимості доказів,  закріплених в ст. 58 - 59 ЦПК України бути
прийняті судом як належні та допустимі докази по даній справі,  так як приватним підприємцем ОСОБА_3 вказані
роботи в спірній квартирі не виконувалися. Ці документи є приблизним
розрахунком можливих витрат на ремонт і зроблено його було в об'ємах вказаних
позивачкою. Експертного висновку про фактичну вартість капітального
ремонту,  зробленого в квартирі,  сторони суду не надали. Тому з урахуванням
вимог ст. 11 ЦПК України про те,  що суд
розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів,  апеляційний суд
вважає можливим за основу вартості зробленого капітального ремонту взяту ту
суму,  яку визнає відповідач,  бо ніяких других належних доказів на
підтвердження цього сторони суду не надали. При цьому доводи апеляційної скарги
про неправильне застосування судом першої інстанції положень закону про позовну
давність не заслуговують на увагу,  так
як судом вона фактично застосована не була,
оскільки із тексту рішення вбачається,
що суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні цих
позовних вимог не через пропуск строку позовної давності,  а саме через їх необґрунтованість.

В іншій частині
рішення суду слід залишити без змін.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що суд
невірно взяв за основу вартість 2 супутникових антен у сумі 686грн.,  а не в сумі 1600грн. не заслуговують на
увагу,  так як позивачкою не було надано
суду письмових доказів про їх саме таку вартість. Відповідачем же була надана
довідка про те,  що на даний час вартість
антен складає саме 686грн.,  суд же
згідно діючого законодавства під час розгляду справ керується тими цінами,  які є на час розгляду справи судом.

Не
заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те,  що відповідач повинен сплатити позивачці 1/2
частину вартості вирощеного ними в період спільного проживання бичка,  оскільки він був проданий до розлучення
сторін відповідачем,  а згідно ст. 65 СК
України при укладенні договорів одним із подружжя вважається,  що він діє за згодою другого з подружжя.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що суд
повинен був при винесенні рішення врахувати також боргові розписки на 3000грн..
які позивачка займала на ремонт квартири,
і тепер змушена буде сама їх віддавати,
не заслуговують на увагу,  так як
самостійних вимог з цього приводу позивачкою в межах даної справи заявлено не
було,  а суд згідно вимог ст. 11 ЦПК
України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Апеляційний же суд
згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

Керуючись
ст. 303,  307,  309. 314,
316,    73   ЦПК України,
ст.65, 70, 71 СК України,  колегія
суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення
Біловодського районного суду Луганської області   від
02 липня   2007 року
-змінити,  скасувавши його в частині
відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості за капітальний
ремонт квартири у розмірі 7584 грн.

Позовні
вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 1500грн. в рахунок відшкодування витрат,  понесених на капітальний ремонт квартири.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржено

в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом 2 місяців
після його

проголошення.