Справа № 22ц-8207 від 2007 року                 Головуючий в 1 інстанції Дячков
2/5                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 рік
грудень 10 дня Колегія судців судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого       - Бараннік О.П.,

суддів            - Михайловської С. Ю.,  Чубукова О.П.,

при
секретарі      - Кочковій А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  третя особа приватний
нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Віктор
Вікторович про визнання договору недійсним,
за позовом прокурора м.
Дніпродзержинська в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
треті особи орган опіки і піклування виконкому Заводської районної ради
м.  Дніпродзержинська,  приватний нотаріус Дніпродзержинського
міського нотаріального округу Красношлик Віктор Вікторович,  обласне комунальне підприємство
„Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації"" про визнання права
власності на частину квартири,  -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання угоди недійсною,  посилаючись на
те,  що за проханням її доньки ОСОБА_3
вона,  позивачка,  вирішила подарувати їй свою трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Оформленням
документів на відчуження вказаної квартири займалась донька позивачки разом зі
своїм чоловіком ОСОБА_2.

Під час
реєстрації вказаної угоди у нотаріуса ОСОБА_1 не вникала в зміст
документів,  які нею підписувались,  оскільки була впевнена,  що мова йдеться про договір дарування
вищевказаної квартири на ім'я її доньки ОСОБА_3.

Восени
2005 року в сімейних стосунках доньки позивачки та її чоловіка виник розлад.
Тоді ж позивачці стало відомо,  що в
дійсності в квітні 1999 року вона підписувала у нотаріуса не договір дарування,  а договір купівлі-продажу квартири,  згідно умов якого співвласником спірної
квартири нарівні з ОСОБА_3 є також і ОСОБА_2,
з чим ОСОБА_1 погодитись не може і в зв'язку з чим вона вимушена була звернутись
з даним позовом до суду,  оскільки ніколи
не виражала свого добровільного волевиявлення на продаж своєї квартири.

У
листопаді 2006 року прокурор міста Дніпродзержинська в інтересах
неповнолітнього сина відповідачів за основним позовом ОСОБА_4,  14.07.1993 року народження звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частину
квартири АДРЕСА_1,  посилаючись на
те,  що на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно -квартиру,
виданого  08.07.1994  року
відділом  обліку та розподілу  житлової площі

2

виконавчого
комітету Дніпродзержинської міської ради,
відповідачі ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та
їх малолітній син ОСОБА_4
стали власниками двокімнатної квартири,
розташованої по АДРЕСА_2.

19.07.1994
року,  після отримання дозволу органу
опіки і піклування виконкому Дніпровської районної ради м.  Дніпродзержинська,  відповідачами було здійснено продаж
зазначеної квартири,  в тому числі і
частини квартири,  яка належала їх дитині
на праві сумісної приватної власності.

Але,  у зв'язку з тим,  що в послідуючому відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 06.04.1999 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
з гр. ОСОБА_1,  в якому неповнолітній
ОСОБА_4 стороною
не значиться,  хоча і має право приватної
власності на частку у вказаній квартирі,
прокурор вимушений був звернутись з даним позовом до суду-

Ухвалою
судді Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 14 листопада 2006 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною об'єднаний в одне провадження з позовом
прокурора м.  Дніпродзержинська в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири.

Рішенням
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2007 року в
задоволені позовів ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та

прокурора
м.  Дніпродзержинська про визнання права
власності на частину квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  просить
рішення суду,  висновки якого не
відповідають дійсним обставинам справи,
скасувати і постановити нове рішення,
яким її позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу
недійсним,  задовольнити.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області вважає,  що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін виходячи з наступного.

Суд
першої інстанції вірно встановив обставини справи,  дав їм належну правову оцінку і
обґрунтовано,  згідно з матеріальним і
процесуальним законом постановив рішення про відмову в задоволені позову
ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Доводи
ОСОБА_1 про те,  що вона квартиру не
продавала,  а була обманута відповідачами
як при підготовці документів для укладення угоди купівлі-продажу квартири,  так і в момент її оформлення,  не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки ніякими об'єктивними доказами по
справі не підтверджуються. Більш того,
як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 являється
пунктуальною та „щепітильною" людиною,
в тому числі і в документах /а.с. 147,
147 оборот / ; згідно даних БТІ зверталася до вказаного комунального
підприємства 24.12.1998 року з заявою про видачу довідки-характеристики саме
для продажу належної їй квартири і особисто /а.с. 130 - 131/; під час розгляду
справи в суді першої інстанції свій підпис на замовленні № 7878 про видачу
довідки-характеристики для продажі квартири не оспорювала,  а лише 03.12.2007 року звернулася до
апеляційного суду з

3

заявою,  в якій повідомила про її звернення до
прокуратури м.  Дніпродзержинська про
відкриття кримінальної справи за фактом підробки її підпису на вказаному вище
замовленні; в нотаріальній конторі нічого крім бажання оформити саме договір
купівлі-продажу своєї квартири не виказувала /а.с. 104 - 105,  145 - 145 оборот/ ; з 1999 року по осінь 2005
року,  тобто на протязі шести років,  поки відповідачі ще знаходились в
зареєстрованому шлюбі,  законність
спірного договору не оспорювала /а.с.  6
- 7/,  а до того як звернутись з позовом до суду про визнання
договору купівлі-продажу квартири недійсним неодноразово зверталася до
приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу
Красношлик В.В.,  який посвідчував
вказаний договір,  з проханням допомогти
їй забрати квартиру у зятя /а.с.105/,  що
судом першої інстанції і було прийнято до уваги при постановці рішення по суті.

Таким
чином,  вирішуючи спір між
сторонами,  суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору,  обставини справи,  перевірив доводи сторін та давши їм належну
правову оцінку,  постановив рішення,  яке відповідає вимогам закону.

Суд не
допустив порушень матеріального та процесуального права,  які могли б тягнути за собою скасування
рішення.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  304,  307,
308,  313 - 315 ЦПК України,  колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але на неї може бути принесена касаційна
скарга до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.