Справа № 22ц-1230/2007                                           Головуючий
цивільна                                                   Артюх К.В.
Доповідач - Мельниченко Ю.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2007 року                                                                                                          м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді:
ПОЗІГУНА М.І.,

суддів:                       МЕЛЬНИЧЕНКА Ю.В.,
МАМОНОВОЇ О.Є.,

при секретарі:
РАЧОВІЙ І.І.

з участю:
відповідача ОСОБА_2
та її представника ОСОБА_3. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05
червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

СПД ОСОБА_2.
звернулась з апеляційною скаргою на рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 05 червня 2007 року, яким з неї на користь ОСОБА_1. стягнуто
заробітну плату в сумі 10790 грн. 50 коп., 300 грн. моральної шкоди, а в решті
частин позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 116 грн. 40 коп. та 30 грн.
витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1. до
неї повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи
та порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд
не застосував норми матеріального права, що регулюють порядок оплати
праці найманих працівників, які працюють неповний робочий день та отримують
заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу. Суд посилається лише на
статті 21, 22 і 24 Закону України "Про оплату праці", які жодним
чином не регулюють порядок виплати заробітної
плати у разі, коли найманий працівник працював неповний робочий день, та
безпідставно послався на пункт З Трудового договору, укладеного між нею та
позивачкою, згідно якого розмір заробітної плати позивача повинен
розраховуватися виходячи з мінімального розміру заробітної плати на відповідний
період, оскільки при прийнятті позивачки на
роботу їй було повідомлено, що вона буде працювати на пі вставки,

2

тобто не більше 20 годин на
тиждень, і отримувати заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу. При
цьому апелянт зазначає, що трудовий договір було складено на
бланках, які видавалися посадовими особами Чернігівського міського центру
зайнятості і тому вона не м ала
права виходити від форми трудового договору, яка була встановлена
Міністрерством праці та соціальної політики України. Також при ухваленні
рішення були порушені норми статтей 147, 212 і 215 ЦПК України. Зокрема, при
розгляді справи судом не було перевіреності обставини справи, не проведено
аналізу та не досліджено її пояснень і заперечень, наданих у судових
засіданнях, не досліджено пояснень свідка
ОСОБА_4., не досліджувалися надні нею докази, що підтверджували виплату
заробітної плати. В порушення вимог ст.215 ЦПК України із рішення суду не
вбачається як суд здійснював оцінку доказів, які докази були визнані судом, а
які відхилені і чому. Апелянт вважає, що висновок судово-почеркознавчої
експертизи є необгрунтованим, а також таким, що викликає сумніви в його правильності, оскільки при
відібранні експериментальних зразків підпису позивачки судом були
порушені положення Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції
України №53/5 від 08.10.1998 року, а експертизу було проведено з порушенням
чинного законодавства, так як експерт ОСОБА_5. досліджувала не всі підписи, про
що особисто повідомила в судовому засіданні. У зв"язку з відсутністю
порушень будь-яких прав позивачки, апелянт вважає, що і відсутні підстави для
стягнення моральної шкоди.

Заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Постановлюючи
рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вірно визначивсь з відсутністю оплати праці позивача за вказаний нею
період та сумою стягнення невиплаченої заробітної плати, а також сумою
стягнення заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до
умов трудового договору, укладеного між СПД ОСОБА_2. та позивачкою ОСОБА_1., від 20 листопада 2003 року розмір
заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо
встановленого розміру мінімальної заробітної плати (а.с.3). Зазначене ніяким
чином не спростовано відповідачкою будь-яким належним доказом і її посилання в
апеляційній скарзі на податкові розрахунки, розрахунки сум страхових внесків на
загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду, розрахункові відомості про нарахування і
перерахування страхових внесків до Фонду загальнообовязкового державного
соціального страхування на випадок безробіття,
Звіти про нараховані внески, перерахування та витрати, повязані з загальнообовязковим
державним соціальним страхуванням у зв"язку з тимчасовою втратою
працездатності до Фонду соціального страхування, розрахункові відомості про нарахування і перерахування страхових
внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України є безпідставними, оскільки зазначені документи ніяким чином
не підтверджують виплату заробітної плати ОСОБА_1., а з висновку №362-ц
судово-почеркознавчої експертизи вбачається,

3

що підписи в платіжних відомостях про отримання
заробітної плати виконані не позивачем (а.с.2-5 другий том).

Доводи
апеляційної скарги про проведення експертизи з порушенням чинного законодавства є також безпідставними,
оскільки ні в судовому засіданні суду 1 інстанції, ні в суді апеляційної
інстанції відповідачем не заявлялося клопотання про призначення по справі
додаткової чи повторної експертизи, як це передбачено ст. 150 ЦПК України.

Внаслідок
порушення законного права позивачки на своєчасне отримання заробітної
плати виникли істотні вимушені зміни у її життєвих стосунках, погіршення її
матеріального стану, які вимагали додаткових зусиль для організації її життя. Таким чином, позивачці була заподіяна моральна
шкода і апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що
зазначене порушення завдало ОСОБА_1. моральних страждань. З врахуванням
характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості
негативних наслідків морального характеру,
ступеня вини відповідача та обставин справи, а також виходячи із засад
розумності, справедливості та виваженості, апеляційний суд вважає, що розмір
морального відшкодування позивачу, визначений судом першої інстанції в сумі 300
грн., є правильним, а доводи апеляційної скарги про відсутність підстав
для відшкодування моральної шкоди та доказів заподіяння такої шкоди не
заслуговують на увагу, оскільки обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про відшкодування
моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час судового розгляду
справи.

Суд повно й
усебічно встановив обставини, що мають значення для справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку
доказам в їх сукупності. Постановлене судове рішення відповідає
матеріалам справи і вимогам закону.

Таким чином,
доводи апеляційної скарги обґрунтованості судових висновків не спростовують,
тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст.ст.
303,   307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2відхилити.

Рішення
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.