РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Барсукової В.М.,                  Данчука В.Г., Гуменюка
В.І.,                     Косенка
В.Й.,-

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, Міністерства юстиції України, Миколаївського обласного
управління юстиції про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2002 року ОСОБА_1 звернулась із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що вона працює прибиральницею Южноукраїнського
районного суду Миколаївської області з квітня 1994 року. За весь 1999 рік та
листопад-грудень 2000 року їй, як і іншим працівникам суду, не була виплачена
премія в розмірі 223 грн. 12 коп. Просила задовольнити позов та стягнути з
Міністерства фінансів України, шляхом списання коштів з розрахункового рахунку
Головного управління Державного казначейства України невиплачену премію в
розмірі 223 грн. 12 коп.

Рішенням Вознесенського міського суду від 14 травня 2003 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2003
року, позов задоволено. Поновлено строк звернення ОСОБА_1 до суду. Стягнуто з
Миколаївського обласного управління юстиції на користь ОСОБА_1 заборгованість
по виплаті заробітної плати в частині премії за 1999 рік та листопад-грудень
2000 року в сумі 223 грн. 12 коп.  У
задоволенні позову до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції
України, Головного управління Державного казначейства України відмовлено.

У касаційній скарзі Миколаївське обласне управління юстиції просить
скасувати ухвалені рішення суду, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки на отримання премії
випливає з трудових відносин.  Частиною 2
статті 33 Закону України “Про державну службу” передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги,
надбавок за вислугу років по держслужбі та інших надбавок.  “Положенням про преміювання працівників
міських, районних судів, державних нотаріальних контор та управління юстиції”
передбачено, що преміювання працівників органів юстиції проводиться за
загальними результатами роботи кожного місяця в розмірі 1/3 частини місячного
фонду заробітної плати.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можливо.

Відповідно до статті 1 Закону України
“Про державну службу” Державна служба в Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові
повноваження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на
посаді прибиральниці Южноукраїнського районного суду Миколаївської області.
Посада прибиральниці не є державною службою, а прибиральниця не є державним
службовцем.

Положення частини 2 статті 33 Закону
України “Про державну службу”, в частині преміювання державних службовців, не
поширюється на осіб, які хоч і є працівниками суду, але не являються державними
службовцями.

Особа, яка премійована наказом голови
відповідного суду, але не є державним службовцем, має право звернутись з
позовом про стягнення невиплаченої премії на підставі положень, передбачених
КЗпП України.

Позивачка ОСОБА_1 вимогу про стягнення
невиплаченої премії на підставі положень, передбачених КЗпП України, не
ставила.

За таких обставин вважати
обґрунтованими висновки щодо задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості в частині премії за 1999 рік та листопад-грудень 2000 року немає
підстав.

Згідно з
вимогами статті 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати
судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який
підлягав скасуванню.

Враховуючи
викладене рішення Вознесенського міського суду від 14
травня 2003 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 7 жовтня
2003 року підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих
вимог.

Керуючись статтями
336, 341, 344, 346 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу Миколаївського
обласного управління юстиції задовольнити частково.

Рішенням Вознесенського
міського суду від 14 травня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської
області від 7 жовтня 2003 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України, Міністерства юстиції України, Миколаївського
обласного управління юстиції про стягнення заборгованості по виплаті заробітної
плати відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                 В.М.
Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко