АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22 -1515/2007р.                     Головуючий
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«24» квітня 2007 р.                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого                                                          Кочеткової
І. В.,

Суддів                                                                     Боєвої
В.В.,

Крилової О.В.,

При секретарі                                                          Петровій
О.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1на
рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, третя особа -
Комунарська райадміністрація Запорізької міської ради, про спонукання до
надання згоди на приватизацію земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006
року ОСОБА_2. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1., землекористувача
суміжної земельної ділянки №88,
третя особа - Комунарська
райадміністрація Запорізької міської ради, про спонукання до надання згоди на
приватизацію земельної ділянки АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2006 року позов
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1. надати згоду ОСОБА_2. на
приватизацію земельної ділянки, площею 635
кв.м., розташованої за адресою: м. АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1. подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_2. у задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

2

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того,
що відповідач, являючись суміжним землекористувачем, не дає письмової згоди на
приватизацію земельної ділянки позивача, чим порушує її права, а тому така
згода повинна надаватися в судовому порядку.

Проте висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи і
вимогах закону, а тому з ними не можна погодитись.

Зокрема, на порушення вимог ст. 33 ЦПК України суд першої
інстанції не з'ясував, чи дійсно ОСОБА_1. являється суміжним землекористувачем,
не обговорив питання про те, чи до належного відповідача позивалась ОСОБА_2. за
захистом порушеного права.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для
правильного вирішення спору, оскільки із доданих до апеляційної скарги
правоустановчих документів на будинок, розташований на суміжній земельній
ділянці №68, вбачається,
що його власниками являються ОСОБА_3.
і ОСОБА_5(а.с.53,
54).

Крім того, за змістом ст. 118 ЗК України обов'язок по приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні громадян, покладається на відповідну районну
адміністрацію за місцезнаходженням земельної ділянки, компетентні органи якої
відповідно до п.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право власності на землю, затвердженої Наказом
Держкомзему № 43 від 04.05.99 р. (з наступними
змінами і доповненнями), в тому числі, погоджують (відновлюють) межі земельних
ділянок, що передаються у власність.

Отримання згоди суміжних землекористувачів на
приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, при
дотриманні раніше встановлених меж відносно первісного виділення і відсутності
спору щодо суміжного землекористування ні ст. 118 ЗК, ні вищеназваною Інструкцією не передбачено.

За таких обставин рішення суду не можна визнати законним
і обґрунтованим, воно відповідно до вимог ст.311 п.4 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст.ст. 307,311 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2006 року по цій
справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому
складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців.