Справа
№2-107/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 року

Красноперекопський
міськрайонний суд Автономної Республіки Крим у

складі:
головуючого судді - Зінькова В.І.

При секретареві                                            - Беляєвій Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Красноперекопську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної шкоди,

Встановив:

Позивач
звернувся з позовом до суду до відповідачки, вказавши, що раніше знахо­дився з позивачкою в зареєстрованому шлюбі, і
разом проживали у квартир іАДРЕСА_1. Після розлучення рішенням суду від 23.12.2005 року за відповідачкою було визнано право власності на 1/2
частину квартири і визначений порядок користування житловими приміщеннями.

В зв"язку з
тим, що рішення суду не задовільнило ні одну із сторін, їми було при­йнято
рішення про продаж спірної квартири. В процессі обговорення питання по продажу
квартири, відповідачка попросила позивача сплатити відповідні платежі до БТІ,
відділу архітектури, а також погасити заборгованність по квартирній оплаті, вказавши,
що поло­вина платежів, після продажи
квартири вона поверне. Крім того, відповідачка узяла на се­бе забов"язання відшкодувати позивачу
половину вартості проведенного в квартирі ремо­нту
по заміні водопровідних труб, встановленню газового лічильника, оплати
заборгован-ності за житлові послуги, а також оплати за послуги бюро
архітектури. Загальна сума по­несених витрат склал - 1385, 90 грн., половина
складає - 692, 90 грн.

Після оформлення
купівлі-продажу квартири відповідачка вказала, що відшкодує матеріальну шкоду
пізніше, але протям наступного часу ніяких сум не повернула, а пізні­ше завсім
відмовилась від виконання своїх забов"язань.

Наполягає на
стягненні з відповідачки суми спричиненної шкоди у розмірі 692, 90 грн.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав свої вимоги і по­вністю на них
наполягає.

Відповідачка ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_3  з позовом не погодилась вказавши, що ніякої
домовленності про повернення позивачу сум за ремонт квартири вона не обіцяла.
Оплата заборгованності за житло лежить на позивачу, оскільки він проживав в квартирі
без відповідачки, і тому вважажє його вимоги не обгрунтовані. Вона згодна на
оплату послуг архітектури, які необхідні були при оформлені документів при
купівлі-продажу квартири. З іншими вимогами не згодна, т.я. ремонт квартири, а
саме встанов­лення газового лічильника було проведено ще в 2002 році і позивачем
пропущено строки позовної давності, крім того, позивач сам користувався цим
обладнанням. Встановення і проведення водопровідних труб було проведено на
початку 2004 року, і
позивачем дані роботи проводились для покращення свого побутового стану. Таким
чином, приймаючи до уваги, що вона в данній квартирі не проживала і даними
обладнанням не користува­лась, вимоги позивача на оплату половини вартості
робіт і обладнання є незаконний.

Суд, вислухавши
доводи сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вважає за
необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково.

Так, відповідно
до наряду - квітанції Красноперекопського УЕГГ від 31.08.2002 ро­ку, за
адресою АДРЕСА_1 за заявкою ОСОБА_1 було встановлено газовий лічильник, оплата
за встановлення якого, з урахуванням його вартості, що склало - 296, 58 грн.

Відповідно до
акту виконанних робіт від 21.01.2004р. ПП ОСОБА_4, за усною угодою з власником квартири ОСОБА_1 біли виконані
роботипо заміні водосточних труб за варстістю робіт ( з врахуванням
вартості матеріалів) склала - 937 грн.

Згідно до
рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1
сплатив КП "Архітектурно-планове бюро" за підготовку проекту рішення пристройки до балкону до
кв.АДРЕСА_1  - суму у розмірі 27, 65 грн.

Відповідно до
особистого рахунку КЖЄП м. Красноперекопська на кв.АДРЕСА_1- ОСОБА_1 нараховувалась оплата за житло, відповідно
до встановленної 50% пільги.
На липень 2006 року
сплачена повна сума забор-гованності у розмірі 633, 43 грн.

Відповідно до
рішення Красноперекопського міськрайонного суду від 21.06.2004року з ОСОБА_2
стягнуто заборгованність по оплаті за житло у розмірі - 190, 96 грн.

Згідно копій
фіскальних чеків наданих ОСОБА_1 на користь КЖЄП -10.05.06р. сплачена сума у розмірі 598, 33 грн., і
28.07.06р. у розмірі -
35, 10 грн.

Відповідно до
договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2006р. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 продали
разом цілу квартиру АДРЕСА_1 -
ОСОБА_5 за 80800, 00
грн.

Допитана в
якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона дійсно в червні 2006 року придбала
квартиру АДРЕСА_1. Перед
при­дбанням квартири, вона її оглянула, провірила стан квартири, який її
задоволив, і погоди­лась на її придбання. Яких небудь вимог до власників
квартири по її вдосконаленню вона не вимагала, вона просто її купила в тому
стані, в якому вона знаходилась на момент про­дажу. При продажі квартири між
продавцями були якісь непорозуміння, але, яким чином вони їх вирішали вона не
знає.

Позивач
посилається до ст. 1166
ЦК України - майнова
шкода завдана неправомір­ними діями фізичної особи, відшкодовуються в повному
об"ємі. Вважажє, що діями від­повідачки йому завдана матеріальна шкода,
яка складається із половини витрат, які вони як співвланики квартири повині
були нести в рівних долях.

Відмовляючи
позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення сум на відшкодування
робіт по обладнанню квартири, суд виходить з того, що позивачем не представлено ніяких доказів, що між сторонами
укладалась яка-небудь угода, про відшко­дування йому витрат з цього приводу, і
відповідачка у порушення цього договору завдала матеріальну шкоду.

Відповідно до
ст. 206 ЦК України - усно можуть
вчинятися правочини, які повніс­тю виконуються сторонами у момент їх вчинення.

Таким чином, правочин
укладений сторонами в усному порядку на виплату у май­бутньому позивачу сум,
які він виплатив для переобладнання квартири і сплати заборго-ванності за
житло, не міг виконатися в момент його укладення, в зв"язку з чим він пови­нен
укладатися в іншій формі.

Крім того, відповідно до ст. 208 ч.3 ЦК України правочин фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів неоподаткованного мінімуму доходів громадян
(340 грн.)
повинен вчинятися у письмовій формі.

Таким чином
приймаючи до уваги, що сума усного договору перевищувала 340 грн., договір по відшкодуванню позивачу сум повинен був укладатися в
письмовій формі.

Відповідно до
ст. 215 ч.1 ЦК України - підставою
недійсності провочину є недоде­ржання в момент вчинення провочину стороною
вимог, які встановлени Законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем
не надано доказів укладення з відповідачкою договору, на відшкодування витрат,
понесених їм, в результаті підготовки квартири для продажу. Його доводи на
укладання договору в усному порядку є
необгунтованними, т.я. не посилаються на закон.

Крім того, відмовляючи позивачу у
відшкодуванні суми сплаченної на встановлен­ня газового лічильника від 31.08.2002 року, суд виходить із вимог ст.267
ч.4 ЦК України, відповідно до якої, сплив позовної
давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для
відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що
представником відповідача ОСОБА_3 було заяв­лено клопотання про застосування до
даних позовних вимог, норм даної статті, і прийма­ючи до уваги, що позивачем не
наданого яких-небудь доказів про поважність пропуску строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у
задовленні даних вимог.

Відповідачем визнано, що оплату послуг архітектора
по оформленню балкона пе­ред продажею квартири, вона згодна була сплатити виходячи із половини витрат, як спі-власник
квратири, що склада -
13, 83 грн.

Таким чином, вимоги позивача в
частині стягнення суми у розмірі 13, 83 грн. під­лягають
задоволеню.

На підставі вищевикладенного,
керуючись ст.ст. 213, -215 ЦПК України, ст.ст. 206, 208, 215, 267, 1166 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витра­ти на оплату послуг КП
"Архітектурно-планового бюро" у розмірі у розмірі 13, 83 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Ав­тономної Республіки Крим через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протя­гом 20 днів апеляційної скарги, або в
порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.