Справа № 2-413/2007 p.
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2007 року                    Прилуцький міськрайонний
суд, Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Пошкурлат
О.М. при секретарі -
Карпенко В.О., за участю адвоката -
ОСОБА_1., представника інтересів відповідача - ОСОБА_6М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Прилуках справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного
управління юстиції у Чернігівській області, третя особа на стороні позивачів - ОСОБА_4, третя
особа на стороні відповідача -
Прилуцька міська державна нотаріальна контора про стягнення матеріальної
шкоди та визнання недійсним дій державного нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулися до суду з таким позовом та просять суд визнати недійсним виконавчий
напис від 28 листопада
2001 року,
виданим державною нотаріальною конторою на ОСОБА_5. щодо звернення стягнення на
квартиру на підставі посвідченого договору застави, стягнути з відповідача в їх
користь 27850 грн., як
вартість їх квартири, що була продана, а також на їх користь з відповідача заподіяну
їм моральну шкоду в розмірі 10000
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають наступне.

03.10.2001 року ОСОБА_5.,
як заставодержатель з одного боку та позивачі, з іншого боку як заставодавці,
уклали договір позики, і зобов'язувалися до 09.11.2001 року повернути ОСОБА_5. 12360 грн. на умовах передбачених договором. Заставленим
майном, згідно зазначеного договору, позивачі вказали квартиру АДРЕСА_1. Зазначена
угода посвідчена державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної
контори. Договір позики укладався внаслідок скрутного їх (позивачів)
матеріального стану. Вважають, що договір позики уклався внаслідок неналежного
роз'яснення їх прав нотаріусом, внаслідок хвороби, що перешкоджала повноцінно
усвідомлювати дії, які були вчинені, оскільки 06.03.1982 року ОСОБА_2. отримав травму черепа. Не погоджуючись з
діями нотаріуса позивачі вимушені були звертатися до відповідних інстанцій зі
скаргами на дії нотаріуса. Листом від 27.10.2005
року Міністерство юстиції повідомило їх про те, що державний нотаріус
ОСОБА_6. при вчиненні
виконавчого напису 22.01.2002
року про звернення стягнення на квартиру, що перебувала у заставі на
підставі договору позики, не витребувала документи про підтвердження безспірної
заборгованості. Внаслідок таких дій державного виконавця заставлена квартира
була продана за 27850 грн.
Незаконними діями державного виконавця їм заподіяне моральне страждання, що
виразилося в погіршенні їх (позивачів) самопочуття, внаслідок втрати квартири
вони були вимушені здійснювати реорганізацію свого життя, що спричинило
моральні страждання, оскільки вони обоє є інвалідами.

В судовому
засіданні позивачі та їх адвокат підтримали позовні вимоги, заявлені
позивачами, в повному обсязі.

2

Представник
інтересів відповідача заявлених позовних вимог у суді не визнала, посилаючись
на законність вчиненого нею нотаріального напису, а також на те, що позивачами,
при зверненні до суду з даним позовом, порушений строк позовної давності,
визначений ст. 257ЦК України,
а тому просить суд у задоволенні позовних вимог позивачів відмовити.

ОСОБА_4.,
як третя особа на стороні позивачів, надав суду заяву, в якій погоджується
з позовними вимогами, заявленими позивачами та просить суд їх задовольнити, а
також розглянути справу в його відсутність.

Суд, заслухавши
пояснення позивачів, представника інтересів відповідача у суді, адвоката, а
також дослідивши матеріали справи вважає, що заявлені позовні вимоги не
підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Дійсно, згідно
договору позики, укладеного 03.10.2001
року ОСОБА_5. позичив ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4. 12360 грн. В рахунок
забезпечення договору позики, 03.10.2001
року державний нотаріус Прилуцької міської державної нотаріальної контори
ОСОБА_6. посвідчила договір застави, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, і яку позивачі
та ОСОБА_4. передали в заставу ОСОБА_5.

Згідно договору
позики позивачі та ОСОБА_4   зобов'язувалися до 09.11.2001
року повернути ОСОБА_5. позичку в розмірі 12360 грн.

Оскільки до
зазначеної дати позивачі не повернули позичку, то на підставі заяви ОСОБА_5.,
нотаріус ОСОБА_6
вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на вищезгадану квартиру на
підставі посвідченого договору застави.

Тобто, в даному
конкретному випадку нотаріус ОСОБА_6 діяла у відповідності до п. 16.5 Інструкції про вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України, яка була чинна до 03.03.20004 року, згідно до
якого нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед
стягувачем. Підставою для вчинення виконавчого напису є не наявність безспірної
ситуації, а конкретних документів, що подаються нотаріусу для підтвердження
безспірності заборгованості і встановлюють прострочення виконання зобов'язання,
що випливає з п. 1 Переліку
документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку
(затверджений постановою KM України №
1172 від 29.06.1999 року).
безспірність стягнення заборгованості прямо передбачена Переліком документів.
Тобто, заява ОСОБА_5. про виконання виконавчого напису і поданий ним договір
застави були підтвердженням безспірності заборгованості, в зв'язку з чим
нотаріус на законних підставах вчинив виконавчий напис.

В судовому
засіданні позивачі не надали доказів вини державного нотаріуса в частині
законності або незаконності вчинення виконавчого напису про звернення стягнення
на квартиру АДРЕСА_1

Також в судовому
засіданні позивачі не довели жодними доказами, що на момент укладання угоди
(договір позики та застави), вони перебували в безпорадному стані або в стані,
що перешкоджало їм розуміти вчинення ними дій, пов'язаних з укладанням угод.
Дійсно, позивачі надали суду копії посвідчень про те, що вони є інвалідами, при
цьому причиною інвалідності ОСОБА_3. є загальні захворювання (а.с.36), а
ОСОБА_2. - травма,
отримана ним при виконанні обов'язків військової служби (а.с.37). Щодо
обмеженої дієздатності або недієздатності на момент вчинення нотаріальних дій,
тобто на 03.10.2001 року,
позивачі доказів не надали.

Окрім того,
позивачі не надали суду доказів вини відповідача, а в даному випадку конкретної
особи, в частині заподіяння їм моральної шкоди, за умови, що дії останньої

3

були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, що передбачено постановою Пленуму
ВС України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»( зі
змінами, внесеними постановами від 08.07.1994
року № 7, від 30.09.1994 року №11, від 25.05.1998 року № 15, від 24.10.2003 року № 9), в зв'язку з чим
позовні вимоги позивачів в частині стягнення на їх користь заподіяної їм
моральної шкоди, не підлягають до задоволення.

Окрім цього,
позивачі, звертаючись до суду з таким позовом, порушили строки загальної
позовної давності, що визначені ст. 257
ЦК України і становлять 3-й
роки з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що про своє
порушене право позивачі повинні були дізнатися 14.11.2001 року, коли державним нотаріусом Прилуцької міської
державної нотаріальної контори на їх адресу було надіслано повідомлення про
закінчення строку сплати боргу відповідно до укладеного договору позики, в
зв'язку з чим нотаріус збирався вчинити виконавчий напис про звернення
стягнення на квартиру позивачів. Окрім того, в матеріалах справи знаходяться
листи, якими позивачі повідомлялися про реалізацію належної їм на праві
власності квартири шляхом продажу, які датовані 13.08.2002 роком. В підтвердження до викладеного в справі
знаходяться копії рішень місцевого суду м. Прилуки від 17.01.2003 року за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_4. про усунення порушень прав власника
та стягнення моральної шкоди та від 04.01.2001
року за позовом ОСОБА_5. до ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_4 про
стягнення боргу. Тобто, зазначені обставини стверджують про те, що позивачі
знали про те, що їх право порушено, проте у встановлений законом час не
звернулися до суду з позовом про захист своїх прав та інтересів, що є підставою
для відмов у задоволенні позовних вимог, і про що просить у суді представник
інтересів відповідача.

Керуючись ст.ст.
З, 60, 212-215 ЦПК
України та на підставі ст.ст. 257,
267 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного управління юстиції у Чернігівській
області, третя особа на стороні позивачів -ОСОБА_4,
третя особа на стороні відповідача -
Прилуцька міська державна нотаріальна контора про стягнення матеріальної
шкоди та визнання недійсним дій державного нотаріуса - відмовити.

На рішення суду
може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області
через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів заяви про
апеляційне оскарження, в такому випадку апеляційна скарга подається протягом 20 днів з дня подачі
заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий :