УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 квітня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Тернопільської обласної кооперативно-державної асоціації по
агропромисловому будівництву “Облагробуд”, гаражного кооперативу “Гарант”,
Байковецької сільської ради, кооперативу “Обрій” про визнання права власності
на гаражі, усунення перешкод у користуванні ними,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2002 року
ОСОБА_1 пред'явила в
суді позов до кооперативу “Обрій” про визнання за нею права власності на гараж
№
45, розташований по АДРЕСА_1, та усунення перешкод у
користуванні ним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є членом
кооперативу “Обрій”.

Загальними зборами кооперативу від 30 грудня 1998 року
було прийнято рішення про будівництво гаражів для членів кооперативу за рахунок
їх власних коштів.

На виконання зазначеного рішення 14 червня 1999 року та
27 жовтня 2000 року між кооперативом “Обрій”
та Тернопільською обласною кооперативно-державною асоціацією по
агропромисловому будівництву “Облагробуд” (далі - “Облагробуд”) були укладені
договори на будівництво гаражів для легкових автомобілів по АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору кооператив зобов'язався сплатити вартість гаражів, а “Облагробуд” після
закінчення будівництва передати йому в експлуатацію побудовані гаражі.

Умови договору сторонами були виконані.

Відповідно до актів прийиання-передачі від 15 червня 2001
року “Облагробудом” були передані кооперативу відповідно до зазначених
договорів гаражі НОМЕР_1, які в установленому законом порядку були
зареєстровані за ним у Тернопільському районному госпрозрахунковому бюро
технічної інвентаризації (далі - БТІ) і видані на них технічні паспорти.

Загальними зборами кооперативу “Обрій” від 2 січня 2001
року було прийнято рішення про передачу збудованих гаражів членам кооперативу,
зокрема гаража № 45 їй.

На виконання зазначеного рішення 5 січня 2001 року між
нею та кооперативом “Обрій” було укладено договір купівлі-продажу спірного
гаража. Згідно з актом приймання-передачі гараж № 45 передано у власність
ОСОБА_1 разом із технічною документацією на нього.

Проте вона позбавлена можливості користуватись спірним
гаражем, оскільки гаражний кооператив “Гарант”, який утворений при асоціації
“Облагробуд”, перешкоджає їй в цьому.

З підстав ст. 48 Закону України “Про власність” позивачка
просила задовольнити позов.

З аналогічними позовними вимогами в грудні 2002 року
звернулися до суду позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які відповідно
просили визнати за ними право власності на гаражі НОМЕР_1 та усунути перешкоди
в користуванні ними, обґрунтовуючи свої вимоги тими ж обставинами.

Позови судом розглядалися в одному провадженні.

В якості відповідачів участь у справі приймали асоціація
“Облагробуд”, гаражний кооператив “Гарант”, Байківецька сільська рада, хоча у
встановленому законом порядку ухвала судом про притягнення їх до участі в
справі в якості відповідачів не постановлювалась.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Тернопільського районного суду від 11
листопада 2003 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 20 січня 2004 року, у задоволенні позовів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Дадатковим рішенням Тернопільського районного суду від 5
грудня 2003 року стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 300
грн. судових витрат на користь гаражного кооперативу “Гарант”.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять
скасувати постановлені судові рішення, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, і постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає  частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачам у задоволенні їхніх вимог, суд
виходив із того, що кооператив “Обрій” належним чином не оформив право
власності на спірні гаражі, а відтак у силу ст. 4 Закону України “Про
власність” він не вправі був розпоряджатися ними.

Крім того, ними не представлено доказів про сплату
вартості гаражів кооперативу.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна,
оскільки він дійшов їх у порушення вимог ст.ст. 15, 30, 40, 62, 202, 203, ЦПК
України (1963 року) без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних в
справі доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи,
кооператив “Обрій” виступив замовником будівництва спірних гаражів. Між ним та
Тернопільською обласною кооперативно-державною асоціацією “Облагробуд” -
підрядником будівництва 14 червня 1999 року та 27 жовтня 2000 року були
укладені договори на будівництво гаражів для легкових автомобілів (а.с. 53,
54).

Згідно з довідкою останнього (а.с. 55-59) кооператив
“Обрій” повністю оплатив вартість гаражів НОМЕР_1.

На виконання умов вищезазначених договорів відповідно до
актів приймання-передачі від 15 червня 2001 року всі зазначені гаражі передані
йому підрядником для використання за цільовим призначенням (а.с. 60-64). У
встановленому порядку гаражі зареєстровані за кооперативом у Тернопільському
БТІ і видані на них технічні паспорти (а.с. 64-77), відповідно до яких саме
кооператив “Обрій” є власником спірних гаражів. Його право власності на спірні
гаражі ніким оспорено не було.

А відтак висновки суду про те, що кооператив “Обрій”
належним чином не оформив право власності на спірні гаражі, є безпідставними і
спростовуються вищезазначеними доказами, яким на порушення вимог ст. 60 ЦПК
України (1963 року) суд не дав належної правової оцінки.

Відповідно до ст. 4 Закону України “Про власність” (далі
- Закон) власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається
належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
що не суперечать закону.

Діючи в межах повноважень, наданих йому законом,
кооператив “Обрій” уклав з позивачами договори купівлі-продажу спірних гаражів
відповідно до вимог ст. 44 ЦК України (1963 року), що підтверджується
матеріалами справи       (а.с. 6-7,
13-14, 20-21, 27-28, 34-35).

У встановленому законом порядку ці договори оспорені
також не були.

Згідно зі ст. 4 вищезазначеного Закону громадянин набуває
право власності на майно, одержане внаслідок угод, не заборонених законом.

Проте і цим обставинам суд не дав належної оцінки та не
перевірив чи не є позивачі відповідно до вищезазначених вимог закону власниками
спірних гаражів, хоча вони мають суттєве значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України (1963 року) усяка
заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до
суду за захистом свого порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного
законом інтересу.

На порушення вимог ст.ст. 15, 30 202, ЦПК України (1963
року) суд належним чином не з'ясував, за
захистом якого порушеного права позивачі звернулися до суду та залежно від
цього правильно не визначив коло відповідачів.

З огляду на викладене судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими і вони підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського районного суду від 11 листопада 2003 року,
додаткове рішення Тернопільського районного суду від 5 грудня 2003 року та
ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 січня 2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд  до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

А.В.Костенко

Н.П.Лященко

Ю.В.Прокопчук

М.П.Пшонка