Деснянський районний суд міста Києва
Справа № 2-613
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2006 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарях - Унтіловій О.Л., Прокопенко Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловою площею та вселення та зустрічному позові ОСОБА_3 (в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2) до ОСОБА_1, 3-а особа: Відділ міграційно-реєстраційної роботи Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод у користуванні житловою площею,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловою площею та вселення, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 2000 року по 2005 рік. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період спільного проживання, а саме в січні 2003 року ними була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, після чого вони всі були зареєстровані там і проживали. У травні 2005 року, коли між ними погіршилися стосунки, відповідач забрав у неї ключі від квартири, вона вимушена була виїхати до батьків у Хмельницьку область. Вона декілька разів зверталася до відповідача з проханням надати їй ключі і можливість проживати в спірній квартирі, та він відмовився, тому вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. Просила вселити її і її неповнолітнього сина в АДРЕСА_1, зобов»язати відповідача не чинити їм перешкод у користуванні квартирою.

Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та їх неповнолітнього сина про усунення перешкод у користуванні житловою площею, а саме АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вказана квартира належить йому на праві власності, згідно договору дарування. Після реєстрації шлюбу і отримання ним в дар спірної квартири, в лютому 2003 року він з ОСОБА_1 і їх неповнолітнім сином зареєструвалися в квартирі. В травні 2005 року позивачка по основному позову залишила квартиру, переїхавши проживати в Хмельницьку область, до своїх батьків. Просив усунути йому перешкоди, як власнику, з боку позивачки та їх неповнолітнього сина, в користуванні спірною квартирою, зобов»язавши відділ міграційно-реєстраційної роботи зняти останніх з реєстрації.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Оскільки квартиру вони з відповідачем придбали за спільні кошти в період шлюбу, вона з дитиною зареєстрована в квартирі, вважає, що має повне право проживати там. Спочатку вони мешкали в м. Хмельницькому, купивши там двокімнатну квартиру, потім з»явився варіант покупки однокімнатної квартири в м. Києві, а саме їм запропонував вітчим відповідача купити в нього спірну квартиру. Щодо договору дарування, то їй було не відомо те, що відповідач оформив договір купівлі-продажу квартири, як договір дарування. У травні 2005 року, коли у них погіршилися стосунки, він забрав у неї ключі від квартири, чим унеможливив там проживання її та неповнолітнього сина, вона була змушена виїхати в Хмельницьку область до батьків. Вона декілька разів зверталася до відповідача з вимогою надати їй ключі від квартири, щоб вона могла мешкати, та він відмовив їй. В жовтні 2005 року вона звернулася з заявою до прокуратури Деснянського району м. Києва, в якій виклала всі ці обставини. Просила суд вселити її до квартири АДРЕСА_1, усунути перешкоди з боку відповідача щодо користування квартирою. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги своєї довірительки, просив задовольнити їх в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивачка

не має права на спірну квартиру, оскільки її подарував йому його вітчим. Коли вони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, він зареєстрував позивачку та їх сина в квартирі, а після розлучення вона для нього зовсім чужа людина і вони не можуть жити разом. Зазначив, що ключі він у неї не забирав, вона віддала їх сама. А тому просив в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити, його позовні вимоги задовольнити, усунути йому перешкоди, як власнику, з боку позивачки в користуванні спірною квартирою, зобов»язавши відділ міграційно-реєстраційної роботи зняти її з реєстрації. В частині своїх позовних вимог, щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2 - відмовився.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав зустрічний позов, просив задовольнити його в повному обсязі, в задоволенні основного позову - відмовити.

Представник третьої особи - Відділу міграційно-реєстраційної роботи Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своєму листі просить розглядати справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а в зустрічному позові ОСОБА_3 повинно бути відмовлено з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з травня 2000 року по вересень 2005 року (а.с. 15).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.5).

В період шлюбу, в січні 2003 року, відповідно до договору дарування відповідач прийняв в дар від свого вітчима спірну квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 17).

Відповідно до довідки ф. 3 (а.с. 13) 27.02.2003 року сторони по справі були зареєстровані в спірній квартирі, разом з неповнолітнім сином.

Спірна квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 18,0 кв.м.

На даний час в квартирі зареєстровані три особи: позивач, відповідачка та їх неповнолітній син (а.с. 13).

В своїх позовних вимогах позивачка просить суд вселити її і її неповнолітнього сина в кв. по АДРЕСА_1, зобов»язати відповідача не чинити їм перешкод у користуванні квартирою.

Відповідач, заперечуючи проти цього, зазначив, що вона не має права проживати в вказаній квартирі, оскільки шлюб між ними розірвано і вона зараз для нього чужа людина, а квартиру йому подарував його вітчим. Щодо проживання і реєстрації в квартирі їх сина не заперечував.

Що стосується заявлених позивачкою вимог про вселення та зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні жилим приміщенням, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не може належним чином користуватися спірним жилим приміщенням, що підтверджується її зверненнями до прокуратури (а.с.76-77), а також поясненнями позивачки та її представника, цього також не заперечував і сам відповідач, вказуючи те, що після розлучення вони стали зовсім чужими людьми.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникають конфлікти з приводу користування квартирою, відповідач перешкоджає позивачці з неповнолітнім сином у вільному доступі до проживання в квартирі та користуванні нею.

А тому суд вважає, що позовні вимоги про вселення та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою, підлягають задоволенню.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення повних вимог ОСОБА_1, а саме вселення її з неповнолітнім сином до квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні жилим приміщенням та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки позивачка ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином зареєстровані в спірній квартирі, в установленому законом порядку не були позбавлені права користування цією житловою площею.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 60,68 Сімейного Кодексу України, ст. 368 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловою площею та вселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 і її неповнолітньому сину ОСОБА_2 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 і її неповнолітнього сина ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги, або протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження рішення, яка подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя