АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

КОПІЯ

"
25 " грудня 2006 року                                                                         м.  Хмельницький

Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Карпусь С. А.,  Харчука В.М.

при секретарі
Коник О. з участю: сторін та їх представників

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу № 22ц-2191 за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2006 року
за позовомОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання будинковолодіння спільною власністю та про виділ частки в
натурі; зустрічним позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2 і ОСОБА_3 про виселення.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін та їх
представників,  перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В квітні
2002 року ОСОБА_2  та ОСОБА_3.3вернулись
в суд з позовом до ОСОБА_1про визнання будинковолодіння поАДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю сторін та про виділення ОСОБА_2  таОСОБА_3. в натурі 2/3 частини цього будинковолодіння.

В червні
2002 року ОСОБА_1подала в суд зустрічну позовну заяву про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3.3і спірного
житлового будинку,  посилаючись на
те,  що вона є власницею даного
будинковолодіння і що ОСОБА_2  та
ОСОБА_3. ніякої участі в будівництві будинку не приймали. Після завершення
будівництва вона погодилась на проживання в ньому її матері - ОСОБА_2 та брата
-ОСОБА_3. Проте
останнім часом мати і брат своєю негідною поведінкою створили умови,  які виключають подальше їх спільне проживання
в одному будинку.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2006 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3.3адоволено
частково.

Постановлено
визнати будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 326423 грн.,  спільною власністю і визнано право
власностіОСОБА_2 на 1/3 частину у вказаному будинковолодінні,  а ОСОБА_1 - на 2/3 частини.

Цим же
рішенням розділено вказане будинковолодіння в натурі згідно першого варіанту
висновку судово - технічної експертизи і виділено ОСОБА_21/3 частину
будинковолодіння,  що в грошовій сумі
становить 103882, 69 грн.,  а ОСОБА_1 -

Головуючий
у першій інстанції - Романішин В.Л.                             Справа № 22ц- 2191

Доповідач
- Кізюн О.Ю.                                                                        Категорія
2, 5

2/3 частини будинковолодіння вартістю 222540, 31 грн. Для компенсації
вартості виділених часток стягнуто з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 4924, 97 грн.
Стягнуто на користь держави судовий збір з ОСОБА_2- 283, 67 грн.,  з ОСОБА_1. - 1133, 32 грн.

Позов
ОСОБА_1про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3.,  і позов ОСОБА_3. до
ОСОБА_1про визнання права на частку в будинковолодінні залишено без
задоволення.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1вважає рішення суду незаконним та
необгрунтованим,  просить його скасувати
і ухвалити нове рішення яким в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3. відмовити повністю,
а її позовні вимоги про виселення задоволити.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

З'ясувавши
повно й всебічно обставини,  на які
сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень,  давши належну оцінку зібраним у справі
доказам,  суд першої інстанції підставно
визнав за ОСОБА_2.  право власності на
1/3 частину спірного будинковолодіння і обгрунтовано відмовив у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що
ОСОБА_2  не приймала участі в будівництві
будинку і що між нею та ОСОБА_1. не було ніякої домовленості про створення
спільної власності спростовуються наступним.

З
матеріалів справи видно,  що в 1989 році
ОСОБА_1отримала дозвіл на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 Будівництво
цього будинку було розпочато і закінчено в 1992 році.

З
пояснень ОСОБА_2,  ОСОБА_3. в суді першої
інстанції,  які частково підтверджуються
й поясненнями ОСОБА_1(а.с.  45-47),  свідоцьких показів ОСОБА_3., ОСОБА_4
ОСОБА_5  а також з наявних в справі
письмових доказів вбачається,  що з метою
будівництва житлового будинку в м.
Хмельницькому для спільного проживання,
ОСОБА_2  продала належний їй на
праві приватної власності житловий будинок в АДРЕСА_1  а виручені від
продажу кошти в сумі 10000 крб. на протязі 1990 року використала для придбання
будівельних матеріалів на будівництво будинку в м.  Хмельницькому.

Згідно
запису в трудовій книжці ОСОБА_2 видно,
що вона 13 січня 1991 року звільнилася з роботи у Вовковинецькій
школі-інтернат в зв'язку з переїздом на інше місце проживання,  а з 14.01.1991 року по 12.07.1999 року
працювала в середній школі № 5 м.
Хмельницького,  після закінчення
будівництва спірного будинку вселилася в нього і тривалий час проживала в
ньому. З метою розширення земельної ділянки,
виділеної ОСОБА_1 під будівництво,
ОСОБА_2  за договором
купівлі-продажу від 06.11.1996 року придбала сусідню земельну ділянку площею 0,
06 га поАДРЕСА_1 і на цій земельній ділянці було побудовано септик та зроблено
заїзд до спірного будинковолодіння і ці обставини ОСОБА_1. не заперечувалися.

З огляду
на викладене вбачається,  що суд першої
інстанції підставно визнав ОСОБА_2.
учасником спільної власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 і відповідно
до положень  ст.  115 ЦК
України 1963 року та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України,  даних в абз.2 п.5 постанови від 22.12.1995
року № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності",  визначив розмір її
частки в цьому майні.

Не
спростовуються доводами апеляційної скарги й висновки суду першої інстанції
щодо відсутності підстав для виселення зі спірного будинковолодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.