РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
грудня 2006 року                                                                                          м.  Хмельницький

Апеляційний суд
Хмельницької області

в складі:       головуючого - судді - Харчука В.М.

суддів - Карпусь
С. А. та Кізюн О.Ю.

при секретарі -
Хмельницькій Ю.А. з участю:
відповідачів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2,  представників сторін

розглянув
у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-2089 за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Дунаєвецького районного суду від З жовтня 2006 року за
позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_4 про визнання біржового договору
купівлі - продажу автомобіля недійсним,
визнання усного договору таким,
що не відбувся,  повернення
автомобіля з чужого незаконного володіння,
стягнення 5000 гривень моральної шкоди,
заслухавши доповідача,  пояснення
учасників процесу,  дослідивши матеріали
справи,  судова колегія,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,  посилаючись
на те,  що 12 жовтня 2005 року уклав
усний договір із ОСОБА_1,  відповідно до
якого в майбутньому мав продати йому легковий автомобіль «Мерседес - бенц»
С-180,  1996 року випуску за 56014
гривень відповідно до експертної оцінки.

Для
цього провів оцінку автомобіля і видав ОСОБА_1 доручення на право розпорядження
автомобілем 12 жовтня 2005 року. ОСОБА_1 пообіцяв сплатити йому обумовлену ціну
13 жовтня 2005 року вранці,  про що
написав боргову розписку. Коли вечором 12.10.2005 року ОСОБА_1 поїхав
автомобілем,  то вони виявили пропажу
розписки.

Відразу
ж після цього він подзвонив до ОСОБА_1,
який повідомив,  що автомобіль вже
його. Зрозумівши,  що його обманули,  вранці 13 жовтня 2005 року вони негайно
звернулись з письмовою заявою в ДАІ Летичівського МРЕВ та до нотаріуса,  скасували доручення на право розпорядження
автомобілем.

Однак,  достовірно знаючи про скасування доручення, ОСОБА_1  негайно зняв автомобіль з обліку в ДАІ
13.10.2005 року о 11.30 годині і цього ж дня оформив біржовий договір купівлі -
продажу зазанченого автомобіля своїй матері ОСОБА_4,  однак володіє ним сам.

Такими діями
відповідачів йому заподіяно моральну шкоду.

Тому
просить визнати договір купівлі - продажу автомобіля,  укладений усно між ним та ОСОБА_1,  таким,
що не відбувся,  визнати біржовий
договір від 13 жовтня 2005 року про продажу автомобіля ОСОБА_1 ОСОБА_2
недійсним; зобов'язати відповідачів повернути йому зазначений автомобіль;
стягнути з ОСОБА_1  на його користь 5000
гривень моральної шкоди та витрати на надання юридичної допомоги в сумі 800
гривень,  а також судові витрати.

Головуючий
в 1-й інстанції - Артемчук В.М.                                    Справа
№22-2089

Доповідач
- Харчук В.М.                                                                     Категорія
№ 12

Відповідач
ОСОБА_1  позову не визнав,  пояснив,
що з позивачем домовився за власні кошти пригнати із-за кордону спірний
автомобіль «Мерседес -
Бенц» на імя батька позивача,  інваліда 1-ї
групи. За оформлення черги та оформлення документів сплатив ОСОБА_5 300 доларів
США. Після
придбання автомобіля він прописався до батька позивача в будинок і користувався
автомобілем.  За автомобіль він заплатив
особисто 5000 та 3800 доларів США,  брав в соцзабезі доручення на знайомого ОСОБА_6,  який і пригнав автомобіль.

Після
смерті батька позивача він став домовлятись за переоформлення автомобіля на
своє імя.

12
жовтня 2005 року заплатив ОСОБА_3 8000 доларів США і пригнав
ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ-2107. ОСОБА_3 йому видав доручення на право розпорядження
автмобілем.

13
жовтня 2005 року зняв автомобіль з обліку в ДАІ і оформив
на товарній біржі договір купівлі - продажу автомобіля на свою матір ОСОБА_4.
Будь - якої розмови щодо скасування довіреності між ними не було.

Відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позову не визнали. Посилаючись на те,  що автомобіль за кордоном за власні кошти
купив ОСОБА_1,  який ОСОБА_3 за чергу
заплатив 300 доларів США.

Рішенням
Дунаєвецького районного суду від 3 жовтня 2006 року у позові ОСОБА_3
відмовлено.

В
апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 посилається на ті ж
обставини,  що і у позовній заяві,  на невідповідність висновків суду обставинам
справи,  порушення судом першої інстанції
норма матеріального права -  ст.  697 ЦК
України.

Судом не
враховано,  що автомобіль надано його
батькові,  як гуманітарна допомога і
перейшов йому в спадщину за законом після смерті батька,  черга на отримання автомобілів через органи
соцзабезу не продається. Він будь - яких коштів за автомобіль від ОСОБА_1 чи
ОСОБА_4 не отримував і таких доказів про отримання коштів суду не надано.

Відповідно
до усної домовленості з ОСОБА_1 право власності на автомобіль зберігалось за
ним до повного отримання коштів за автомобіль.

Суд не
взяв до уваги,  що відразу ж після
викрадення розписки про наступну сплату коштів за автомобіль,  ним наступного ж дня скасовано доручення на
його продаж та повідомлено начальника ДАІ,
що підтверджується доказами. Суду представлена квитанція про сплату
коштів за зняття автомобіля з обліку датована 13.10.2005 року,  де вказано час оплати 11.02 години. Тому
автомобіль був знятий з обліку після 11 години,
тобто після скасування ним доручення та після розмови нотаріуса ОСОБА_7
з начальником ДАІ про скасування доручення. Тому ОСОБА_1 достовірно знав про
скасування доручення,  але швидко зняв
автомобіль з обліку та продав його матері.

Тому
просить скасувати рішення Дунаєвецького районного суду від 3 жовтня 2006
року,  ухвалити нове рішення,  яким його позовні вимоги задоволити в повному
обсязі.

Судова
колегія приходить до висновку,  що
апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає задоволенню ,  а рішення
Дунаєвецького районного суду від 3 жовтня 2006 року скасуванню з ухваленням
нового рішення з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи та
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судом
встановлено,  що в 2004 році із-за
кордону ввезено на територію України легковий автомобіль «Мерседес - бенц»
С-180,  1996 року випуску,  який,
як гуманітарна допомога,  наданий
для забезпечення транспортом Головним управлінням праці та соціального захисту
населення інваліду ОСОБА_8. Автомобіль належав державі в особі зазанченого
управління і був наданий інваліду в користування з відповідною реєстрацією.

ІНФОРМАЦІЯ_1
інвалід ОСОБА_8 помер і управлінням надано дозвіл на передачу його членові
сім'ї та синові ОСОБА_3 у власність з подальшим зняттям автомобіля з обліку в
органах соціального захисту населення відповідно до п.37 «Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями»,  затвердженого
постановою KM України №999 від 08.09.97 року.

Автомобіль
зареєстровано на правах власності в органах Державтоінспекції на ім'я
ОСОБА_3  з видачею технічного паспорта.

12
жовтня 2005 року ОСОБА_3
домовився з ОСОБА_1 про продажу автомобіля,
в експертній установі визначив вартість автомобіля в 56013,  22 гривень і видав нотаріально посвідчене
доручення на ім'я ОСОБА_4 на право розпорядження (в тому числі і продаж)
автомобіля.

Однак,  через те,
що ОСОБА_1 кошти за автомобіль йому не сплатив,  хоча всі документи та автомобіль забрав,  автомобілем заволодів,  запідозривши обман зі сторони ОСОБА_1 ,  13 жовтня 2005 року о 8.30 годині ОСОБА_3
подав до ДАІ Летичівського МРЕВ письмову заяву про те,  щоб автомобіль не знімали з обліку,  а близько 10 години скасував видане доручення
у нотаріуса,  і в 11.30 передав в ДАІ
відповідне повідомлення про його скасування.

Однак,
ОСОБА_1 ,  знаючи про намір ОСОБА_3 скасувати
доручення на право розпорядження автомобілем,
вечором 12.10.2005 року провівши телефону розмову з ОСОБА_3на цю
тему,  та не бажаючи сплачувати
ОСОБА_3вартість автомобіля,  оперативно
13 жовтня 2005 року зняв автомобіль з обліку в ДАІ Летичівського МРЕВ і продав
зазначений автомобіль через Українську товарну біржу 13 жовтня 2005 року своїй
матері ОСОБА_4 за символічну ціну одну тисячу гривень,  зазначених коштів ОСОБА_3.  також не передав.

Зазначені
обставини повністю підтверджуються дослідженими доказами: листом Головного
управління праці та соціального захисту населення Хмельницької
облдержадміністрації (а.с.  27),  довіреністю (а.с. 5),  звітом експертної установи про реальну
вартість автомобіля (а.с.  6),  доданою довідкою про огляд автомобіля та
сплаченою квитанцією за огляд від 13.10.2005 року о 10.20 годині на імя
ОСОБА_1  (а.с7),  заявою ОСОБА_3 про скасування
виданого доручення (а.с. 8),
роздруківкою телефонних розмов ОСОБА_3 з ОСОБА_1 (а.с. 9),  біржовим договором (ас.  16),
заявою ОСОБА_1 про зняття автомобіля з обліку від 13.10.2005 року,  поданою о 11.02 до ДАІ,  показами свідків,  іншими матеріалами справи,  технічним паспортом на спірний автомобіль на
імя ОСОБА_4 (а.с. 49).

Зокрема,  свідок ОСОБА_7  - приватний нотаріус підтвердила факт
посвідчення доручення на право розпорядження автомобілем від імені
ОСОБА_3,  ОСОБА_1 та про скасування
доручення наступного дня через те,  що
ОСОБА_1 не розрахувався за автомобіль.

Свідок
ОСОБА_11 пояснив,  що 13 жовтня 2005 року
о 8.30 в ДАІ Летичівського МРЕВ звернувся ОСОБА_3 і
повідомив,  що ОСОБА_1 його хоче обманути
з продажем автомобіля і що він хоче скасувати доручення на продажу автомобіля.
Коли приїхав ОСОБА_1 знімати автомобіль з обліку,  то він,
як начальник МРЕВ,  повідомив
йому,  що вранці приходив власник
автомобіля ОСОБА_3 і сказав,  що є
питання по продажу автомобіля і що ОСОБА_3 поїхав до нотаріуса. ОСОБА_1
сказав,  що був у нотаріуса і виправив
число в дорученні. На прохання ОСОБА_5 він дзвонив ОСОБА_1 щоб той приїхав в
МРЕВ і вирішив розрахункові питання. ОСОБА_1 сказав,  що приїде,
але так до кінця дня і не приїхав.

Через
10-15 хвилин після зняття автомобіля з обліку ОСОБА_1 йому дзвонила нотаріус
ОСОБА_7 і повідомила,  що довіреність
анульована.

З тексту
позовної заяви ОСОБА_3
вбачається,  що позивач,  як на підставу визнання правочину
недійсним.  Посилається на обман
його,  як продавця автомобіля,  зі сторони ОСОБА_9,  на зловмисну домовлені'сть ОСОБА_9 зі своєю
матір'ю ОСОБА_4 і продаж автомобіля ОСОБА_4 за символічну ціну в 1000
гривень,  яка суперечила обумовленій ним
продажній ціні в 56000 гривень,  хоча
позивач і не посилається прямо на
ст.  232 ЦК України.

Відповідно
до  ст.
ст.  203,  215 ч.1 ,
ст.  216 ч.ч. 1,  2,
5,  218,  232,
236 ЦК України
зміст правочин не може суперечити Цивільному кодексу України,  іншим актам цивільного законодавства,  а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом.

Правочин
має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,  що обумовлені ним.

Підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог,  які встановлені ч.ч.
1-3,  5 та 6  ст.
203 ЦК України.

Недійсний
правочин не створює юридичних наслідків,
крім тих,  що пов'язані з його
недійсністю.

У разі
недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все,  що вона одержала на
виконання цього правочину,  а в разі
неможливості такого повернення,  -
відшкодування вартість того,  що одержано
за цінами,  які існують на момент
відшкодування.

Вимога про
застосування наслідків недійсності правочину позивачем заявлена.

Недодержання
сторонами письмової форми правочину,  яка
встановлена законом,  не має наслідком
його недійсність,  крім випадків,  встановлених законом.

Однак
заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих
його частин може доводитись письмовими доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Правочини
фізичних осіб між собою на суму,  що
перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів
громадян,  повинні вчинятись лише в
письмовій формі.

Правочин,  який вчинено внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї сторони з другою стороною,  визнається судом недійсним.

Правочин,  визнаний судом недійсним,  є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно
до  ст.
249 ЦК України
особа,  яка видала довіреність,  може в будь - який час скасувати довіреність.

Відповідно
до  ст.
319 ч.1,  321 ч.1,  386,
387,  388 ч.1 п.3 власник вправі
на свій розсуд володіти,  користуватись і
розпоряджатись належним йому майном.
Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Власник має право на забезпечений державою судовий захист
свого права власності,  в тому числі
шляхом заявления позовів
про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного
володіння від особи,  яка незаконно,  без відповідної правової підстави заволоділа
ним.

Власник
вправі витребувати належне йому майно і від добросовісного набувача у
разі,  якщо майно вибуло з володіння
власника,  не з волі власника іншим
шляхом.

Дослідженими
доказами встановлено,  щоОСОБА_1  з телефонних переговорів з ОСОБА_3,
розмови з начальником Летичівського МРЕВ ОСОБА_11
достовірно знав про скасування останнім свого доручення на розпорядження
автомобілем,  однак швидко в один день
зняв автомобіль ОСОБА_3 з обліку і продав його своїй матері за 1000 гривень.

З
матеріалів справи (акту оцінки) вбачається,
що у ОСОБА_3
волевиявлення на продаж автомобіля було за ціну реальну,  ринкову,
визначену експертним шляхом в 56000 гривень. Всупереч його волі,  автомобіль продано за символічну ціну в 1000
гривень.

Набувач
автомобіля ОСОБА_4 являється матір'ю ОСОБА_1 ,
вступила в зговір з останнім і знаючи реальну вартість автомобіля,  сплатила за нього символічну ціну. Ці
обставини свідчать про те,  що ОСОБА_4
являється недобросовісним набувачем.

Про
недобросовісність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 свідчить той факт,  що і цю 1000 гривень ОСОБА_1 не передав
власнику автомобіля ОСОБА_3.

Відповідачами не
надано суду належних письмових доказів про сплату ОСОБА_3 800 доларів США за проданий
автомобіль «Мерседес - Бенц».

Не може
суд взяти до уваги і доводів відповідачів в тій частині,  що донькою ОСОБА_8 - інваліда продано чергу
на придбання автомобіля «Мерседес
- Бенц» за 300 доларів США
ОСОБА_1  і що сам ОСОБА_1 купив
зазначений автомобіль за кордоном за власні кошти,  ввіз його на митну територію України і лише
зареєстрував на ім'я інваліда.

ОСОБА_1 не заявляв і не заявляє
позовних вимог про визнання за ним права власності на спірний автомобіль з цих
підстав,  ввезення автомобіля на митну
територію України без розмитнення,  як
гуманітарної допомоги для забезпечення транспортом інваліда дозволено
законом,  а  використання цього шляху іншими особами
складає склад злочину.

Не
ґрунтуються на досліджених доказах висновки суду першої інстанції про те,  що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3виконано договір
купівлі - продажу автомобіля та сплачено ОСОБА_1 8000 доларів США ОСОБА_3 на
виконання договору. Такі обставини передачі коштів повинні підтверджуватись
належними і допустимим письмовими доказами.

ОСОБА_3 дійсно видав
письмове доручення на право розпорядження автомобілем ОСОБА_1,  однак жодна із сторін не ставила перед судом
позовних вимог щодо визнання зазначеного доручення удаваним правочином,  таким,
що приховує договір купівлі - продажу автомобіля. Обидві сторони
визнали,  що ОСОБА_9 діяв за
довіреністю,  як представник власника
автомобіля і продавця,  а ОСОБА_4
виступала,  як покупець зазначеного
автомобіля за біржовою угодою.

Покази
відповідачів в частині передачі 8000 доларів США за автомобіль ОСОБА_3.
заперечуються ОСОБА_3 і не підтверджуються будь - якими доказами.

Хибним
висновком суду першої інстанції є висновок щодо розрахунку з ОСОБА_3 за
автомобіль «Мерседес - Бенц»
шляхом передачі ОСОБА_5 11 жовтня 2005 року автомобіля ВАЗ-2107 від імені МПП
«Антей» с Маків за
біржовою угодою купівлі -продажу.

Ні
ОСОБА_5,  ні МПП «Антей» не мають жодного
відношення до правовідносин між ОСОБА_3та ОСОБА_1 і ОСОБА_4. Жодна із сторін не
заявляла позовних вимог щодо визнання зазначених договорів купівлі - продажу
обидвох автомобілів удаваними правочинами,
які приховують договір міни автомобілями. Ні МПП «Антей»,  ні ОСОБА_5 не являються учасникам даного
судового процесу. Тому висновку суду першої інстанції суперечать дослідженим
доказам,  обставинам справи та порушують
зазначені норми Цивільного кодексу України.

Відповідно
до  ст.
ст.  10,  11,
59-60 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із
застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів. Обставини,
які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається,  як на
підставу своїх вимог із заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Судом
першої інстанції порушені зазначені статті процесуального закону. З цих підстав
рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Обговорюючи
доведеність позовних вимог позивача ОСОБА_3 судова колегія приходить до
висновку,  що його позовні вимоги в
частині визнання біржового договору купівлі - продажу автомобіля «Мерседес -
Бенц» від 13 жовтня 2005 року повністю доведені дослідженими доказами.

Щодо
позовних вимог про визнання усного договору купівлі - продажу автомобіля між
ОСОБА_3та ОСОБА_1 таким,  що не
відбувся,  ці вимоги задоволенню не підлягають,  так як такого договору не існує,  ніхто перед судом не ставив питання про
визнання усного договору купівлі - продажу укладеним.  Договір купівлі - продажу автомобіля на суму
56000 гривень між фізичними особами повинен укладатись в письмовій формі.

Не
доведено позивачем ОСОБА_3позовних вимог щодо заподіяння йому відповідачами
моральної шкоди на суму 5000 гривень.

ОСОБА_3 сам своїми
неправильними діями сприяв виникненню спору,
укладенню договору купівлі - продажу автомобіля через недобросовісного
представника ОСОБА_1.

Тому в
цій частині позовні вимоги ОСОБА_3
задоволенню не підлягають.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  303 - 307,  309,
313-314,  316-317,  319 ЦПК України,  судова колегія,

вирішила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задоволити частково,
рішення Дунаєвецького районного суду від 3 жовтня 2006 року скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволити частково.

Визнати
недійсним договір купівлі - продажу автомобіля «Мерседес - Бенц» С-180,
1996 року випуск,  державний
номерний знак НОМЕР_1,  укладений
представником ОСОБА_3
ОСОБА_1 з ОСОБА_4 на Українській товарній біржі 13 жовтня 2005 року за
№455668 в смт.  Дунаївцях.

Сторони
повернути в первоначальний стан.

Зобов'язати
ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3зазначений автомобіль.

Стягнути із
ОСОБА_1  на користь ОСОБА_4 одну тисячу
гривень.

Стягнути
зі ОСОБА_1  та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
сплачене мито в сумі 577,  50 гривень та
30 гривень сплаченого збору за інформаційно - технічне забезпечення процесу.

В решті позову
ОСОБА_3відмовити.

Рішення
набирає чинності негайно,  але може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.