Справа №22ц-813/07                                                   Головуючий
у 1 інстанції - Панасюк С. Л.
- 23                                                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 листопада 2006  року Колегія суддів судової палати у  цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого -
судді Сівчука Є.І..

суддів -
Мудренко Л.І.,  Русинчука М. М. ,

при
секретарі - Губарик К.А.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про відшкодування
майнової і моральної шкоди,  позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди за
апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного
суду від 11 липня 2007 року,

встановила:

В
поданій до суду 7 лютого 2007 року ОСОБА_4
позовній заяві зазначається,  що
за досягнутою між нею і її чоловіком ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  - з
однієї сторони - і ОСОБА_6  - з другої
сторони - в травні 2000 року було досягнуто домовленості про обмін належного
подружжю житлового будинку,
розташованого на АДРЕСА_1,  на
двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 в тому ж населеному пункті,  яку відповідач мав купити для них,  про що з власником цього жилого приміщення 8
червня 2000 року уклав попередній договір.

В червні
2000 року подружжя з неповнолітньою дочкою ОСОБА_1 на пропозицію ОСОБА_2  поселилась у згадану квартиру,  звільнивши свій будинок.

За
наполяганням ОСОБА_2,  який
наголошував,  що став реально виконувати
свої зобов'язання,  22 лютого 2001 року
чоловік позивачки за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав
дружині відповідача земельну ділянку під зазначеним житловим будинком.

На
початку 2004 року власниця згаданої квартири повідомила,  що вона відмовляється укладати з ОСОБА_2
договір її купівлі-продажу через те,  що він

не   сплатив
обумовлену   суму   за
це житло,  після чого позивачка з
іншими ч.1енами сім'ї змушені були виселитись з цієї квартири.

Після
оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачі без згоди
подружжя знесли їхній житловий будинок,
позбавивши сім'ю житла,
спричинивши цим позивачці майнову і моральну шкоду.

Посилаючись
на такі обставини,  позивачка просила
стягнути солідарно з відповідачів в її користь на відшкодування заподіяної
знищенням житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами майнової та
моральної шкоди 25000 грн. і 30000 грн. відповідно.

В червні
2007 року дочка позивачки ОСОБА_1пред'явила в суд позов про стягнення з
названих відповідачів в її користь 14435 грн. майнової шкоди,  що становить половину вартості знищеного ними
згаданого житлового будинку,  який
належав її покійному батькові ОСОБА_5,
посилаючись на зазначені в первинному позові обставини.

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 11 липня 2007 року позов ОСОБА_4  задоволено частково,  а позов ОСОБА_1  - повністю.

Постановлено
стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4  на відшкодування майнової та моральної шкоди
14403 грн. 15000 грн. відповідно,  а в
користь ОСОБА_1  - 14403 грн. на
відшкодування майнової шкоди.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати вказане судове рішення
і ухвалити нове рішення про відмову в позові,
посилаючись на недоведеність обставин,
які суд вважав встановленими,  та
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню,  а
оскаржуване рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні обох позовів з таких підстав.

Задовольняючи
позови,  суд першої інстанції вважав
встановленим факт протиправного знищення відповідачами належного ОСОБА_5  (чоловікові позивачки за першим позовом і
батькові позивачки за другим позовом) житлового будинку.

Проте такий
висновок суду не підтверджений наявними в справі доказами.

За
обставинами справи,  які підтверджуються
власноручно написаними поясненнями відповідача ОСОБА_2  (аркуш 18 відмовного матеріалу №3585),  показаннями свідків ОСОБА_7,  ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11,
іншими матеріалами справи (а. с.
10-21,  24,  25),  у
травні 2000 року між ОСОБА_5  (чоловіком
позивачки за першим позовом і батьком позивачки за другим позовом) і
ОСОБА_2.  було досягнуто згоди про обмін
власної земельної ділянки ОСОБА_5 ,
розташованої на АДРЕСА_1 на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 в цьому
ж'місті,  яку відповідач зобов'язувався
придбати у ОСОБА_12,  про що з нею у
червні 2000 року був укладений попередній договір (а. с.  16,
17).

На
підтвердження реальності своїх намірів і бажання добросовісно виконувати взяті
на себе перед ОСОБА_5  зобов'язання,  ОСОБА_2 надав у червні 2000 року сім'ї
ОСОБА_5 для проживання згадану квартиру і вніс за неї частину обумовленої з її
власником плати.

Після
переселення у вказану квартиру ОСОБА_5
на виконання досягнутих з ОСОБА_2
домовленостей,  щоб звільнити і
підготувати до обміну згадану земельну ділянку,
влітку 2000 року зніс розміщені на ній належні йому мало придатний для
проживання старий дерев'яний житловий будинок,
сарай і погріб,  оскільки ОСОБА_2  цікавила лише земельна ділянка,  необхідна йому для будівництва власного
житлового будинку.

Підтвердженням
наведених обставин є й те,  що після
знесення вказаного будинку 2 лютого 2001 року ОСОБА_5  продав згадану земельну ділянку дружині
ОСОБА_2  - ОСОБА_3 за ціною,  що у майже 6 разів нижче її грошової оцінки.
На той час,  коли сім'я ОСОБА_5 проживала
у наданій їм ОСОБА_2.  квартирі,  знесення будинку виглядало як виконання
частини згаданих домовленостей з боку власника земельної ділянки.

З цього
можна зробити висновок про непричетність відповідачів до знесення будинку
ОСОБА_5 ,  який за нічим не спростованими показами свідка
ОСОБА_10  сам приймав участь у знесенні
будинку. Допитаний за клопотанням представника позивачки ОСОБА_4  свідок ОСОБА_11
в судовому засіданні в ході апеляційного розгляду справи також підтвердив
факт присутності ОСОБА_5  під час
знесення будинку. Можливе надання ОСОБА_2.
технікою чи робочою силою допомоги у проведенні цих робіт не може
розцінюватись як протиправне з його боку знищення вказаного нерухомого
майна,  оскільки,  як вже зазначалось,  знесення будинку включалось в досягнуті,  але не оформлені належним чином домовленості
між вказаними сторонами щодо обміну земельної ділянки на квартиру.

В даному
випадку ОСОБА_5 ,  погоджуючись на знесення власного житлового будинку,  який був єдиним житлом для його сім'ї,  діяв під впливом обіцянок ОСОБА_2,  підкріплених конкретними діями (укладення
попереднього договору щодо купівлі квартири по АДРЕСА_2в м.  Ковелі,
внесення за неї частини плати,
поселенні в це жиле приміщення сім'ї ОСОБА_5 ).,  придбати взамін земельної ділянки зазначену
квартиру.

Однак,  у 2004 році,
коли власниця згаданої квартири заявила про відмову     укладати
з   ОСОБА_2    договір
її   купівлі-продажу   через
несплату   ним обумовленої
суми,  стало зрозумілим,  що відповідач здійснив обман щодо своїх
дійсних намірів і не збирається придбавати квартиру для сім'ї ОСОБА_5

Тоді,  слід вважати,
для останнього настала шкода у вигляді втрати житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами,  яка
стала наслідком обманних дій з боку ОСОБА_2,
під впливом яких ОСОБА_5  погодився знести свій будинок,  сподіваючись на добросовісне виконання
названим відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Звідси
випливає,  що шкода для ОСОБА_5 ,
право на відшкодування якої після його смерті перейшло в
порядку спадкування ( ст.  1218 ЦК України) до
позивачів,  які є його спадкоємцями
першої черги за законом ( ст.  1261 цього
Кодексу),  спричинена не внаслідок
протиправного знесення відповідачами згаданого будинку ОСОБА_5 ,
а через знесення цього будинку самим власником під
впливом обману з боку відповідача ОСОБА_2

В даному
випадку названі обставини як підстави вимог про відшкодування шкоди за своїм
змістом є різними.

Підставою розглядуваних позовів
було   протиправне   знищення відповідачами належного
ОСОБА_5  будинку. Наведена підстава не
знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи,  а тому виходячи з меж заявлених вимог (ч.
1  ст.
11 ЦПК України),  що включають в
себе предмет і підстави позову,  за які
суд не вправі виходити,  ці вимоги із
визначених самими позивачами підстав не можуть бути задоволені,  що не перешкоджає їм заявляти ті ж самі
вимоги з інших підстав.

Оскільки
суд поклав в основу свого рішення висновки,
що грунтуються на обставинах,  які
є недоведеними,  що призвело до
неправильного вирішення справи,  воно
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні обох
позовів.

Керуючись
статтями 307,  309. 313,  316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Ковельського міськрайонного суду від 11 липня 2007 року в даній справі
скасувати і ухвалити нове рішення.

В
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування майнової і моральної шкоди,  позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.