АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
грудня 2006 року                                                                                         м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі
холовуючої - судці Карпусь С
А.,  суддів : Харчука В.М. ,  Кізюн О.Ю. при секретарі Хмельницькій ЮА. з
участю:

позивача ОСОБА_1
відповідачки ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-2240 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 3
липня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа на стороні відповідача Чечельницька сільська рада
Дунаєвецького району про визнання заповіту та договору довічного утримання
недійсними.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  виступ адвоката,  дослідивши доводи апеляційної скарги,  перевіривши матеріали справи,  судова колегія

встановила:

В травні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту
та договору довічного утримання недійсними. В обґрунтування позову
вказував,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід
ОСОБА_4,  після смерті якого відкрилась
спадщина у вигляді грошових заощаджень і він є єдиним спадкоємцем.  На дані кошти складено заповіт на користь
відповідачки,  однак підписаний він не
ОСОБА_4,  а іншою особою. Вважає,  що дід не міг скласти заповіт і таким чином
розпорядитися своїми грошовими заощадженнями,
тому просив визнати його недійсним.
Також на праві власності померлому належить 1/3 частина житлового
будинку АДРЕСА_1. 14 жовтня 2003 року ОСОБА_4 уклав договір довічного утримання
з ОСОБА_2  на свою частку в будинку,  однак договір підписаний не дідом і знаючи
характер померлого,  який добровільно не
міг позбавити себе власності,
вважав,  що укладений договір
довічного утримання є також недійсним.
Тому просив визнати недійсними зазначені договір довічного утримання та
заповіт.

Ухвалою
суду до участі у справі в якості третьої особи притягнуто Чечельницьку сільську
раду.

Рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 3 липня 2006 року позов
задоволено частково. Постановлено визнати недійсним заповіт ОСОБА_4,
посвідчений Чечельницькою сільською радою 6 січня 2004
року,  в іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 832 грн. 25
коп.,  скасовано забезпечення позову у
вигляді заборони ОСОБА_2  проводити
будь-які будівельні роботи до частини будинку АДРЕСА_1 згідно ухвали суду від
22.11.2005 року.

Головуючий
у першій інстанції -Семенюк В.В.                                      Справа
№ 22ц- 2240

Доповідач
- Карпусь С. А.                                                                         Категорія
№ 26

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду в частині відмови в
задоволенні вимог про визнання недійсним договору довічного утримання і просить
скасувати і ухвалити нове про задоволення вимог. Він посилається на порушення
та неправильне застосування судом норм матеріального права,  ч.1
ст.  47 ЦК України не
регулює спірні правовідносини,  порушено
п.3  ст.
203 ЦК України,  п.2, 4
ст.  207 ЦК України,  п.13 Інструкції „Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України".

В
засідання апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу,  посилаючись на незаконність судового рішення.

ОСОБА_2  вважаючи рішення суду законним і
обґрунтованим,  заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги.

Судова
колегія вважає,  що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,  а
рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення з таких мотивів.

Встановлено,  що 14 жовтня 2003 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2  було укладено договір довічного
утримання,  згідно з умовами якого ОСОБА_4
передав у власність ОСОБА_2  19/100
частини житлового будинку з надвірними будівлями до нього АДРЕСА_1.
ОСОБА_2  прийняла на себе зобов'язання по
догляду за ним та матеріальному забезпеченню,
наданню необхідної допомоги довічно. Ці умови договору сторонами були
виконані,  при житті ОСОБА_4 не ставив
питання про його розірвання. ІНФОРМАЦІЯ_1 останній помер і зазначена частина
будинку перейшла у власність ОСОБА_2 ,
що підтверджується матеріалами справи,
договором довічного утримання від 14 жовтня 2003 року,  копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4

Позивач
в судовому засіданні підтвердив,  що з
червня 2003 року він припинив заходити до діда,
надавати йому будь-яку допомогу,
оскільки між ними виникли неприязні стосунки,  а весь цей період до дня смерті ОСОБА_2  доглядала за ним.  Крім пояснень позивача,  ці обставини об'єктивно підтверджуються
показаннями свідків ОСОБА_5  та ОСОБА_6
,  які показали,  що ОСОБА_4 був похилого віку,  потребував сторонньої допомоги,  не міг себе обходити,  родичі з ним не спілкувалися,  з онуком стосунки були неприязні,  ОСОБА_2
проживала в цьому ж будинку,  їй
було зручно доглядати за ним,  тому дід
уклав з нею такий договір.

Разом з
тим,  позивач посилаючись на
невідповідність даного договору за формою вимогам закону,  просив визнати його недійсним,  однак його вимоги є необгрунтованими.

Встановлено,  що оспорюваний договір було укладено
сторонами в нотаріальній конторі,  в їх
присутності. Замість відчужувача майна по договору цей договір в його
присутності і на його прохання підписала інша особа ОСОБА_7 ,  особу якої та її дієздатність нотаріус
перевірила,  не зазначивши з яких підстав
договір підписує інша особа. В судовому засіданні свідки нотаріус ОСОБА_8
,  ОСОБА_7  показали,
що ОСОБА_4 за станом здоров'я та за віком не зміг написати
прізвище,  ім'я по батькові і поставити
свій підпис в оспорюваному договорі,
тому за нього підпис вчинила ОСОБА_7 ,
яка мала при собі паспорт. Нотаріус помилково не оговорила в договорі
про цю обставину.

Відповідно
до  ст.
425 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором довічного утримання
одна сторона,  що є непрацездатною особою
за віком або станом здоров'я (відчужувач),
передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або
частину його,  взамін чого набувач майна
зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі
у вигляді житла,  харчування,  догляду і необхідної допомоги. Договір
довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений,  що передбачено ч.1  ст.
426 ЦК України.

Оцінивши
докази в їх сукупності,  врахувавши
вимоги наведеного закону,  судова колегія
приходить до висновку,  що дід позивача
за віком та станом здоров'я потребував стороннього догляду,  якого йому не надавали родичі,  не міг себе обходити,  тому його волевиявлення було направлено саме
на укладення договору довічного утримання з відповідачкою,  остання проживаючи з ним в одному будинку
доглядала за ним,  матеріально
забезпечувала його до смерті. Договір було нотаріально посвідчено,  тобто дотримано форму,  передбачену  ст.  426
ЦК України. При
таких обставинах відхилення нотаріуса від зазначеного порядку вчинення
нотаріальної дії,  а саме не зазначення в
посвідчувальному написі причини,  з якої
ОСОБА_4 не зміг підписати особисто документ,
не є підставою для визнання посвідчуваного нотаріусом договору
недійсним.  Тому позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи
спір,  суд до спірних правовідносин
неправильно застосував положення  ст. 47 ЦК України в
редакції 1963 року.

Підставою
для скасування рішення і ухвалення нового рішення є,  відповідно до п.4 ч.1  ст.
309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313,  314,
316,  319 ЦПК України,  судова колегія

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 3 липня 2006 року в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
довічного утримання скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійним договору довічного утримання
відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.