АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
грудня 2006 року                                                                                     м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі
головуючої - судді Карпусь С.А., суддів : Харчука В.М., Кізюн О.Ю. при
секретарі Хмельницькій Ю.А. з участю :

позивача
ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
ОСОБА_5

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-1619 за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 8 червня 2006
року за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, дочірнього підприємства
„Імпульс-Світ", приватного підприємця ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу залізобетонної конструкції №3 площею 24 кв.м. по
АДРЕСА_1 від 15 грудня 2004 року, визнання стороною у договорі купівлі-продажу
від 15 грудня 2004 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу
залізобетонної конструкції №3 площею 24 кв.м. по АДРЕСА_1від 17 листопада 2004
року та визнання дійсним договору купівлі - продажу від 2 червня 2004 року.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, їх представників, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи, судова колегія

встановила:

В лютому
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ДП
„Імпульс-Світ", приватного підприємця ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу залізобетонної конструкції №3 площею 24 кв.м. на ринку
ДП „Імпульс - Світ" по АДРЕСА_1, укладеного 15 грудня 2004 року №2 на ім'я
сина ОСОБА_4, визнання за ним права власності на неї. В обґрунтування своїх
вимог зазначав, що за спільні кошти під час шлюбу придбали цю конструкцію,
проте без його відома та згоди на підставі договору купівлі-продажу дану
конструкцію придбав їх неповнолітній син ОСОБА_4. Вважає дану угоду нікчемною,
оскільки син не мав своїх коштів, конструкція куплена ними за спільні кошти з
дружиною, письмової згоди на придбання сином нерухомості він не давав, син не
займався торгівельною діяльністю. Тому у відповідності зі ст. 203 ЦК України просив
визнати цей договір недійсним і визнати за ним право власності на залізобетонну
конструкцію на підставі договору купівлі-продажу від 2 червня 2004 року.

В червні
2006 року під час розгляду справи ОСОБА_1 доповнив позов вимогами про визнання
дійсним договору купівлі-продажу спірної конструкції між ДП „Імпульс-Світ"
та ОСОБА_3 від 2 червня 2004, визнання недійсними: договору купівлі-продажу
залізобетонного блоку, укладеного 17 листопада 2004 року між ДП
„Імпульс-Світ" і приватним

Головуючий
у першій інстанції - Болотов Є.В.                                   Справа №
22ц-1619

Доповідач
- Карпусь С.А.                                                                      Категорія
№ 12

підприємцем
ОСОБА_6; договору купівлі-продажу цього блоку між ОСОБА_6. та ОСОБА_4 від 15
грудня 2004 року.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 8 червня 2006 року позов задоволено
частково. Постановлено визнати дійсним договір №2 купівлі-продажу
залізобетонної конструкції №3 площею, 24 кв.м. по АДРЕСА_1, укладений між ДП
„Імпульс-Світ" та ОСОБА_3 від 2 червня 2004 року. Визнано недійсним договір
№11/04 купівлі-продажу залізобетонної конструкції №3 площею 24 кв.м. по
АДРЕСА_1, укладений між ДП „Імпульс-Світ" та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_6. від 17 листопада 2004 року. Визнано недійсним договір №2
купівлі-продажу залізобетонної конструкції №3 площею 24 кв.м. по АДРЕСА_1,
укладений між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_6. та ОСОБА_4 від 15
грудня 2004 року.

В решті позовних
вимог відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 318 грн. 00 коп.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_3 вважає рішення суду незаконним, просить скасувати і відмовити
позивачу в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими.
Суд не прийняв до уваги пояснення представника ДП „Імпульс-Світ",
приватного підприємця ОСОБА_6 про те, що договір № 2 від 2 червня 2004 року
укладався лише з метою забезпечити її право в майбутньому на придбання цієї
конструкції після завершення її будівництва та дав невірну оцінку довідці від
27 жовтня 2005 року про виплату коштів ОСОБА_1 за придбаний кіоск.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, просила задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач
ОСОБА_4 погодився з доводами апеляційної скарги.

Позивач
ОСОБА_1 вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просив відхилити
апеляційну скаргу.

Судова
колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду
-скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних мотивів.

Відповідно
до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що договір № 2
купівлі-продажу залізобетонної конструкції № 3 площею 24 кв.м. на ринку по
АДРЕСА_1, укладений 2 червня 2004 року між ДП „Імпульс-Світ" та ОСОБА_3 ,
відбувся, грошові кошти за цим договором були оплачені ОСОБА_1 і , оскільки
ОСОБА_3 стала власником цієї конструкції, є недійсними послідуючі угоди щодо
продажу цієї конструкції.

Проте з
такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони суперечать матеріалам
справи.

Встановлено,
що 17 листопада 2004 року між дочірнім підприємством „Імпульс-Світ" та
приватним підприємцем ОСОБА_6. було укладено договір купівлі-продажу
залізобетонних блоків розміром 4 х 6 м. площею 24 кв. м. на території ринку ДП
„Імпульс-Світ" по АДРЕСА_1. 15 грудня 2004 року між приватним підприємцем
ОСОБА_6. та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу зазначених
залізобетонних блоків у вигляді блоку № 3 розміром 4x6 площею 24 кв. м. на
території зазначеного ринку вартістю 31800 грн. В той же день цей
залізобетонний блок було передано ОСОБА_4, а 22 грудня 2004 року його мати
ОСОБА_3 сплатила 31800 грн. приватному підприємцю ОСОБА_6 за вказане майно.

Наведене
підтверджується матеріалами справи, поясненнями відповідачів, показаннями
свідків, копіями договорів купівлі-продажу від 17 листопада 2004 року № 11/04,
від 15 грудня 2004 року № 2 , актом приймання-передач від 15 грудня 2004 року,
квитанцією до прибуткового касового ордера № 4 від 22 грудня 2004 року,
свідоцтвом про народження ОСОБА_4

Згідно
ст. 655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а

покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову
суму.

У
відповідності зі ст. 32 ЦК
України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років
(неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком,
стипендією або іншими доходами ; самостійно здійснювати права на результати
інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником
юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами
юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу та
розпоряджатися вкладом, внесеним ним на своє ім'я. Неповнолітня особа вчиняє
інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Відповідно
до ч. 4 цієї статті, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути
одержана від будь-кого з батьків (усиновлювачів).

Як
встановлено судом, мати неповнолітнього ОСОБА_4, з якою він проживав, надала
свій дозвіл на придбання сином залізобетонного блоку № 3, що вони визнали в
судовому засіданні і про що свідчить оплата нею коштів за придбаний блок. Не
заперечував і позивач проти укладення цього правочину, про що свідчать
пояснення представників ДП „Імпульс-Світ" та ОСОБА_6 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
час укладення даного договору перебували у зареєстрованому шлюбі і на придбання
майна неповнолітньому сину були внесені їх спільні кошти.

Що
стосується договору купівлі-продажу цієї конструкції для ведення торгівельної
діяльності від 2 червня 2004 року, укладеного між ДП „Імпульс-Світ" та
ОСОБА_3, то судом приймаються до уваги пояснення ОСОБА_3 про те, що даний
договір був гарантією на придбання нею в майбутньому зазначеної конструкції
після завершення її будівництва, кошти по даному договору не передавались, як і
не було прийому-передачі даної споруди у її власність.

її
пояснення з цього приводу об'єктивно підтверджуються матеріалами справи,
поясненнями свідка ОСОБА_7, який в засіданні апеляційного суду підтвердив, що
на час укладення даного договору він працював директором ДП „Імпульс-Світ"
і звільнився з цієї посади в жовтні 2006 року, в червні 2006 року ринок ще не
був добудований, тому укладались тимчасові договори на придбання торгівельних
місць, які були свого роду гарантією на їх придбання у власність в майбутньому
і вони діяли всього п'ять місяців, ким передавались кошти за зазначену споруду
не пам'ятає.

Згідно
змісту договору купівлі-продажу від 2 червня 2004 року істотними його умовами
були внесення коштів та передача споруди у власність покупця на підставі акту
протягом п'яти місяців.

Допитана
судом в якості свідка ОСОБА_8 показала, що вона працює головним бухгалтером на
ДП „Імпульс-Світ" з вересня 2006 року, касова книга у 2004 році не велася
і відсутні відомості про надходження коштів за залізобетонний блок № 3 площею
24 кв.м. на ринку ДП „Імпульс-Світ" від ОСОБА_1 На підприємстві відсутні
будь-які договори з ОСОБА_1, є лише договори про продаж залізобетонних блоків
на належному їм ринку приватному підприємцю ОСОБА_6

Тому
судом не приймається до уваги довідка від 27 жовтня 2005 року про оплату
ОСОБА_1 вартості цього залізобетонного блоку.

Вказані
обставини свідчать про те, що станом на 17 листопада 2004 року власником даного
залізобетонного блоку було дочірнє підприємство „Імпульс-Світ" , яке
вправі було розпорядитись належним йому майном, в тому числі укласти договір
купівлі-продажу з приватним підприємцем ОСОБА_6.

Врахувавши
наведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судова колегія
приходить до висновку, що вимоги позивача є необгрунтованими, вони задоволенню
не підлягають, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 8 червня 2006 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

В позовіОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, дочірнього підприємства „Імпульс-Світ", приватного
підприємця ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
залізобетонної конструкції №3 площею 24 кв.м. по АДРЕСА_1 від 15 грудня 2004
року, визнання стороною у договорі купівлі-продажу від 15 грудня 2004 року,
визнання недійсним договору купівлі-продажу залізобетонної конструкції №3
площею 24 кв.м. по АДРЕСА_1від 17 листопада 2004 року та визнання дійсним
договору купівлі продажу від 2 червня 2004 року відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної
сили до Верховного Суду України.