РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня
2006року Совєтський районний суд міста Макіївки Донецької області

у складі:

головуючого                         ТРИПУТІНОЇ Т.М.

при секретарі                        МИРОНЕНКО О.В.

з участю
адвоката ОСОБА_1 Розглянувши у відкритому судовому засіданні в Ханженково
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про визнання права спільної
сумісної власності на частину домоволодіння та стягнення грошової компенсації»

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з дійсним позовом у січні 2007 року. Просив встановити право

спільної
сумісної подружжя на домоволодіння. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з

1.06.2001 року
він знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У 2003 році
відповідачка

на підставі
договору дарування стала власником домоволодіння, розташованого за адресою:
місто

АДРЕСА_1.
Спірний будинок під час шлюбу істотно збільшився у

своїй вартості
внаслідок того, що у будинку було проведено переобладнання, ліквідована

перегородка у
зв"язку з чим змінилась житлова і загальна площа будинку. Вони прибудували
до

будинку кухню,
ванну, комору. Вони придбали значну кількість будівельних матеріалів за його

кошти. Він поніс
витрати на придбання будівельних матеріалів на суму більше 17 тисяч гр. У

судовому
засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати право спільної

сумісної
власності на частину домоволодіння та стягнути на його користь грошову
компенсацію за

його частину
домоволодіння.

Відповідачка
позовні вимоги не визнала; вважає, що позивач не може набути право власності на
домоволодіння, володільцем якого вона стала на підставі договору дарування.
Вони дійсно під час шлюбу зробили переобладнання спірного будинку. Роботи
проводили не тільки вони самі. Більшу частину робіт виконував її рідний брат ОСОБА_4, який жив у
спірному будинку, а вони з позивачем жили у будинку його матері. Вона одна
перейшла у спірний будинок тільки у грудні 2006 року, після того як вони
припинили шлюбні відносини. Переобладнання житлового будинку вони провадили без
спеціального дозволу. Роботи вони так і не закінчили. Вона не заперечує тому,
щоб виплатити позивачу частину затрат які він поніс для придбання будівельних
матеріалів.

Суд заслухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши додані докази вважає, що позов про
визнання право спільної сумісної власності на частину домоволодіння задоволенню
не підлягає, а позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації
підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Сторони дійсно
перебували у зареєстрованому шлюбі з 1 червня 2001 року. Із заявою про
розірвання шлюбу позивач звернувся до суду у січні 2007. При цьому вказав, що
шлюбні відносини вони припинили два місяці назад. Рішення суду від 16 лютого
2007 року шлюб між сторонами розірвано.

Копією договору
дарування жилого будинку від 23 квітня 2004 року підтверджено, що відповідачка
отримала у власність домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Цей
договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно
КП „БТІ міста Макіївки" 9.06.2004 року. Згідно цього договору дарування вказаний
жилий будинок мав наступні характеристики: загальна площа - 59.0 кв.м., житлова
площа-29.7 кв.м., надвірні побудови: л.кухня, сараї, колодязь, вбиральня,
огорожа.

2

Актом КП
БТІ від 18.04.2007 року встановлено, що по спірному домоволодінню самовільно
побудовані: недобудована літня кухня, тамбур, сарай, колишній тамбур до літньої
кухні переобладнаний під сарай. У зв"язку з переобладнанням та зміною
призначень кімнат загальна площа жилого будинку складає - 62.1 кв.м., житлова -
29.7 кв.м.

Висновком
судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що ринкова вартість
спірного домоволодіння на час оформлення договору дарування (квітень 2004
року), без урахування вартості ремонтно-будівельних робіт, складає 18494 гр.

Ринкова
вартість спірного будинку на червень 2007 року складає 35981 гр. Вартість
виконаних робіт по зведенню літньої кухні, тамбура, ґанку складає 20007 гр.
Вартість виконаних ремонтних робіт по жилому будинку складає 7232 гр.

Допитані
у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 (сестра позивача), ОСОБА_4 (брат
відповідачки), ОСОБА_6 (син відповідачки) дали суду пояснення про те, що
впродовж майже чотирьох років сторони займалися ремонтними роботами по спірному
будинку. Велику кількість робіт виконував ОСОБА_4
який жив у спірному будинку. Також він приймав участь у придбанні
будівельних матеріалів. Сторони у спірному будинку не жили, а жили у будинку
матері позивача.

Свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (сусіди сторін) дали пояснення про те, що більшу
частину ремонтних робіт по спірному будинку робив брат відповідачки ОСОБА_4, який і жив у
цьому будинку. Також сторонам допомагали сторонні люди.

Ст. 62
СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат,
воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя. Але якщо буде встановлено, що внесок
другого подружжя був незначним, то той з подружжя, хто поніс відповідні затрати
на ремонт та переобладнання речі, має право на їх відшкодування.

Згідно
вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4.10.1991 року зі
змінами та доповненнями станом на 1.01.2007 року, „Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий
будинок" п.4 передбачає, що „члени сім'ї' власника жилого будинку, якщо
вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю,
тощо) і підсобних приміщень ... вправі вимагати не визнання права власності на
будинок, а відшкодування своїх витрат на будівництво, якщо допомогу вони
надавали не безоплатно.

Таким
чином у судовому засіданні встановлено, що спірний будинок належить на праві
власності відповідачки, дійсно впродовж 2004-2006 років спірний будинок було
перебудовано та самовільно зведені господарські споруди, право власності на які
на дійсний час не встановлені, у зв"язку з чим судом не може бути
встановлено право спільної сумісної власності подружжя на майно дружини.

Позивач
не ставив питання про відшкодування відповідних затрат, що були ним понесені
під час самочинного будівництва підсобних будівель (літньої кухні, сараю,
тощо), але це відшкодування передбачено діючим законодавством і відповідачка не
заперечує тому, щоб виплатити позивачу половину понесених їми спільних витрат
на придбання будівельних матеріалів.

Суду
представлені сторонами товарні чеки та накладні за період 2003-2007 роки. Але з
урахуванням того, що право власності відповідачки на спірний будинок виник
23.04.2004 року, а шлюбні відносини сторони припинили з листопаду 2006 року, то
суд приймає до уваги тільки товарні чеки та накладні на придбані будівельних
матеріалів за вказаний період. При цьому суд не приймає до уваги товарні
накладні на придбання 5-ох плит для печі, 70 штук шиферу, та товарних чеків про
оплату будівельних матеріалів та пластикових вікон, що були придбані у
листопаді 2006 року, коли сторони вже припинили шлюбні відносини. З урахуванням
наведеного сторони придбали будівельні матеріали на суму 5830 гр. Доля сторін
складає 2915 гр. (5830 : 2) і саме ця сума підлягає до стягнення на користь
позивача у вигляді відшкодування його витрат на придбання будівельних
матеріалів.

3

Також
суд вважає за необхідне в порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати, що поніс
позивач по проведенню судової будівельно-технічної експертизи поділити між
сторонами і стягнути 200 гр. на користь позивача з відповідачки.

Керуючись
ст. 62 СК України, ст. 376 ЦК України, ст. 88 ЦПК України і на підставі ст. ст.
213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_3„Про визнання права спільної сумісної власності на частину
домоволодіння та стягнення на його користь грошової компенсації за його частину
домоволодіння" відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути
з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 2915 гр. у вигляді відшкодування понесених їм
витрат на придбання будівельних матеріалів при виконанні робіт по самочинному
будівництву підсобних будівель та переобладнанню жилого будинку, розташованого
за адресою: місто АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, та 200 гр.
у рахунок понесених їм судових витрат.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через
даний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295
ЦПК України.