Заводський районний суд м. Миколаєва

Справа №2-1447/2006 року
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2006 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4 частину квартири, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розділ спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В заяві позивач вказував, що з 1980 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали в лютому 2006року.

В період шлюбу, в 2001 році, для проживання їхньої сімї була придбана спірна квартира АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу спірної квартири був оформлений на відповідачку та їхнього сина ОСОБА_3

В теперішній час, після розірвання шлюбу, виник спір відносно придбаної квартири. Відповідачка не визнає його права на зазначене нерухоме майно.

Посилаючись на те, що спірна квартира є їх спільним майном, оскільки придбана за час шлюбу з відповідачкою, ОСОБА_1 просив задовольнити його вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги. Посилаючись на те, що частки власників спірної квартири за договором купівлі-продажу мають бути рівними і відповідно частка його спільного майна з відповідачкою складає 1/2 частину, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала. Предявила позов про розділ спільного майна і просила розділити капітальний гараж, придбаний за час шлюбу з позивачем, визнавши за нею право власності на 2/3 частини гаражу, з урахуванням проживання з нею неповнолітнього сина ОСОБА_3

ОСОБА_1 заперечував проти вимог ОСОБА_2 та просив визнати за ними право власності на спірний гараж в рівних частках - по 1/2 за кожним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 1980 року по 2006 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу.

В 1998році сторони та їх діти ОСОБА_3О і ОСОБА_4 набули у власність шляхом приватизації квартиру АДРЕСА_2, яку продали в листопаді 2001 року.

Після продажу зазначеної квартири, ОСОБА_2, діючи від свого імені та від імені ОСОБА_3 придбала у власність спірну квартиру АДРЕСА_3. Для придбання спірної квартири були використані кошти, в тому числі отримані від продажу квартири АДРЕСА_4. Згідно договору купівлі-продажу №670 від 15.11.2001 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_5 в рівних долях.

Відповідно до ст.ст.60,63 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки спірну квартиру ОСОБА_2 набула у власність за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 і є власником цієї квартири разом з ОСОБА_3 в рівних долях, спільним майном сторін є саме 1/2 частина квартири.

Таким чином, сторони мають рівні права на користування, володіння і розпорядження 1/2 частиною спірної квартири, як майном набутим за час шлюбу, а отже вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_2, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю з ОСОБА_1 і що він не має відносно неї будь-яких прав.

Крім того, за час подружнього життя сторони придбали капітальний гараж №148, в авто гаражному кооперативі «Зольний», розташованому в м/р «Намив» м. Миколаєва, а отже зазначений гараж також є їх спільним майном.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з них не дбав про матеріальний стан сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти.

З урахуванням вимог зазначеної норми закону та обставин справи, суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя і визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини спірного гаражу.

Керуючись ст.ст. 60-63,70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_6 за кожним.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право власності на капітальний гараж, розташований в АГК «Зольний» в рівних частинах - по 1/2 частині гаражу за кожним.

Рішення набирає законної сили через десять днів після його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.294 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В.АНДРОЩУК