Справа №22ц-2145/08                               Головуючий у 1-й
інстанції - Тітов М.Б.
Категорія  1,51,53                                                       Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2006 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого  - Яворського М.А.

суддів -   Воробйової Н.С.,
Ігнатченко Н.В.

при секретарі - Колесник Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного
суду Київської області від 05 березня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Селянсько-фермерського господарства „Добробут” с.Побережка Богуславського
району про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної
шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила :

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив зобов”язати відповідача змінити формулювання причин
звільнення його з роботи із п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних
причин на п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін та стягнути на його користь
на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Посилався на те, що він з
01.07.2006 року по 04.09.2007 року працював у відповідача водієм.

У кінці квітня 2007 року
автомобіль вийшов з ладу та потребував ремонту. Оскільки відповідач не надавав
йому запасні частин для ремонту автомобіля та не надавав іншої роботи, він
перестав постійно перебувати на території господарства. З”являвся лише зранку
та цікавився, чи є запасні частини.

У травні відповідач перестав
нараховувати йому заробітну плату.

25.05.2007 року він звернувся
до відповідача із заявою про звільнення за згодою сторін і перестав виходити на
роботу.

У вересні отримав лист від
відповідача  з проханням отримати трудову
книжку та розрахунок.

З трудової книжки довідався,
що він звільнений з роботи за прогули без поважних причин.

Просив змінити запис у
трудовій книжці та стягнути з відповідача моральну шкоду у зв”язку з незаконним
звільненням.

В подальшому, позивач уточнив свої позовні вимоги, просив розглядати лише
вимоги щодо стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної
шкоди.

Зазначив, що у відповідача
він працював не по 8 годин протягом 5 днів на тиждень, а по 12-14 годин без
вихідних та святкових днів.

За його підрахунками розмір
недоплаченої заробітної плати за роботу у надурочний час та у святкові та
вихідні дні складає  3330 грн.80 коп.

Оскільки відповідач не
розрахувався з ним в день звільнення у повній мірі, то він має сплатити
середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5035 грн.68 коп.

Крім того, відповідач у
зв”язку з порушенням трудового законодавства щодо оплати праці, повинен відшкодувати
завдану моральну шкоду в сумі 1000 грн. та 850 грн. витрат на оплату правової
допомоги адвоката.

Рішенням Богуславського
районного суду від 05.03.2008 року позов задоволено частково.

З СФГ „Добробут” на користь
ОСОБА_1 стягнуто 707 грн.12 коп. заборгованості по заробітній платі, 2000 грн.
середнього заробітку за час затримки розрахунку, 500 грн. моральної шкоди та
291 грн.13 коп. судових витрат, а всього 3498 грн.21 коп.

З  СФГ „Добробут” стягнуто 51 грн. державного
мита та 30 грн. за інформаційно-технічне забезпечення.

На дане рішення ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, вважав його необґрунтованим  та просив скасувати  рішення суду у повному обсязі та ухвалити
нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає
до задоволення частково.

Встановлено, що ОСОБА_1 з
01.07.2006 року по 04.09.2007 року працював
в СФГ „Добробут” водієм на автомобілі ГАЗ-52 державний номер НОМЕР_1.

Наказом №156 від 04.09.2007
року був звільнений з роботи по п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних
причин.

З матеріалів справи,
пояснень позивача видно, що в кінці квітня 2007 року автомобіль вийшов з ладу
та потребував ремонту. Оскільки відповідач не надавав йому запасні частин для ремонту
автомобіля, він перестав постійно перебувати на роботі, з”являвся лише зранку,
цікавився, чи є запасні частини і залишав територію господарства.

25.05.2007 року він
звернувся до відповідача із заявою про звільнення за згодою сторін та перестав
виходити на роботу.

Після подання заяви до
господарства не приходив, вважав себе звільненим згідно поданої заяви.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач направляв на ім”я позивача листи з проханням повідомити про
причини відсутності на робочому місці ( а.с.30-35)., а після звільнення з
роботи - з проханням про отримання трудової книжки та кінцевого розрахунку  ( а.с.29).

Згідно ст.116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства
проводиться у день звільнення.

Частиною 2 ст.116 КЗпП
України передбачено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при
звільнені, власник або уповноважений ним
орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити
не оспорювань ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

При наявності спору про
розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить
рішення по суті спору.

Як вже було зазначено,
позивач працював водієм у відповідача з
01.07.2006 року по 04.09.2007 року.

Із подорожніх листів водія
ОСОБА_1 видно, що щоденні завдання він отримував у диспетчера, а останній  приймав виконання даних завдань з відповідними
застереженнями та з зазначенням відпрацьованого водієм часу.

В подорожніх листах
зазначено, що за період роботи позивача на автомобілі ГАЗ-52 державний номер
НОМЕР_1 він працював по 8-10 годин щоденно.

В подорожніх листах є
застереження та виправлення тривалості робочого часу водія, зроблені
диспетчером СФГ „Добробут” ОСОБА_2., в обов”язки якої входило контролювання та
корегування фактично відпрацьованого часу роботи водіїв.

Як видно з матеріалів справи,
години зазначені в подорожніх листах
ОСОБА_1 співпадають з відпрацьованими ним годинами, внесеними у табеля
обліку робочого часу.

Про наявність будь-яких
зауважень щодо обліку робочого часу та відпрацьованих годин ОСОБА_1 не
наголошував, доказів щодо неправильного оформлення його роботи щоденно по 12-14
годин за період роботи з 01.07.2006 року в господарстві „Добробут” позивач не
надав,  з вимогами про стягнення
недоплаченої заробітної плати в порядку, передбаченому трудовим законодавством
не звертався.

Дане свідчить про те, що позивач за час
роботи у відповідача нарахування останнім йому заробітної плати та її розмір за
відпрацьований час не оспорював.

З матеріалів справи
встановлено, що позивач за власною ініціативою залишив робоче місце і з травня
2007 року не цікавився питанням, пов”язаним з поданою заявою про звільнення та
заробітною платою, нарахованою за відпрацьований час. Звільнення за прогул без
поважних причин не оспорює.

Відповідач направляв на
ім”я позивача листи з проханням повідомити про причини відсутності на робочому
місці, а після звільнення з роботи 04.09.2007 року  - з проханням про отримання трудової книжки
та кінцевого розрахунку.

Встановлено також, що на
час звільнення з роботи позивач мав право на отримання 707 грн.12 коп. за
виконання робіт в надурочний час та у вихідні і святкові дні.

З матеріалів справи не
видно і позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що затримка виплати
останньому кінцевого розрахунку у зв”язку з звільненням з роботи мала місце з
вини відповідача.

Не надав позивач також
доказів щодо завданої йому моральної шкоди, пов”язаної з порушенням його
трудових прав.

Як вже було зазначено,
позивача звільнено за прогул без поважних причин.   Докази щодо вини адміністрації господарства
у затримці виплати позивачу кінцевого розрахунку у зв”язку зі звільненням
останнього з роботи  відсутні.

Згідно довідки
Богуславського районного центру зайнятості ОСОБА_1 перебував на обліку як
безробітний з 21.09.2007 року, де отримував відповідні нарахування  (а.с.212).

Колегія суддів вважає, що
висновки суду щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення на його користь
середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди не
відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами справи.

Рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову останньому
у задоволенні даних позовних вимог.

В іншій частині рішення
суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 309
ЦПК Україні, колегія суддів

Вирішила :

Апеляційну скаргу
задовольнити частково. Рішення Богуславського районного суду від 05.03.2008
року скасувати в частині стягнення з селянсько-фермерського господарства
„Добробут” на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки кінцевого
розрахунку та стягнення моральної шкоди і в цій частині ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у
задоволені позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки
кінцевого розрахунку та стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -