УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"
07 " грудня 2006 року                                                                         м.  Хмельницький

Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів:
Пастощука М. М. ,  Ніколайчука М. Є. при
секретарях Степчук І.В.,  Козіцької А.Б.

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу № 22ц- 2128 за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду від 03 жовтня 2006 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та
його поділ в натурі; та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування квартири,  визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири,
визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна
подружжя та поділ квартири.

Заслухавши
доповідача,  пояснення учасників
процесу,  які з'явились в судове
засідання,  перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В серпні
2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2,  в якому просила визнати житловий будинок з
надвірними будівлями,  розташований
АДРЕСА_1,  спільною сумісною власністю її
та відповідача і виділити їй в натурі 1/2 частину спірного будинку з надвірними
будівлями.

В
обгрунтування позову вказувала,  що з
липня 1993 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах,  а 03.04.1998 року між ними було зареєстровано
шлюб. Під час спільного проживання на підставі договору купівлі-продажу від
13.11.1996 року ними був придбаний житловий будинок з надвірними
будівлями,  розташований АДРЕСА_1,  який оформили на ім'я відповідача. На даний
час шлюбні відносини між ними припинились,
проте добровільно здійснити розподіл спірного будинку відповідач не
бажає,  тому просила суд вирішити спір.

У
вересні 2005 року ОСОБА_2  звернувся в
суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1,  в
якому позовні вимоги останньої не визнав,
зазначивши,  що будинковолодіння
АДРЕСА_1 було придбано ним за його власні кошти і ОСОБА_1 права власності на
дане майно немає. Одночасно просив провести розподіл іншого майна,  яке є спільною сумісною власністю його і
ОСОБА_1,  оскільки було придбане ними під
час шлюбу. Зокрема просив визнати спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_2 і
вказане житло

Головуючий
у першій інстанції - Зеленська В.І.                                Справа
№ 22ц- 2128

Доповідач
- Кізюн О.Ю.                                                                       Категорія
11, 12, 13

розділити між
ним та ОСОБА_1 в натурі. Окрім того,  з
іншого майна,  яке він оцінив на загальну
суму 8430 грн.,  просив виділити йому
холодильник вартістю 1500 грн.,  спальний
гарнітур вартістю 2000 грн.,  телевізор
вартістю 500 грн.

Рішенням
Славутського міськрайонного суду від 03 жовтня 2006 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю та поділу його в натурі відмовлено.

Цим же
рішенням зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
дарування квартири,  визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири,
визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна
подружжя та поділ квартири задоволено.

Постановлено:

-         визнати недійсним договір
дарування квартири та господарських будівель АДРЕСА_2,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 23 вересня
2002 року,  зареєстрований в

реєстрі за № 2881;

· визнати
дійсним договір купівлі-продажу квартири та господарських будівель
АДРЕСА_2,  укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 23 вересня 2002 року;

· розділити
квартиру та господарські будівлі АДРЕСА_2 загальною вартістю 96624 грн. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  виділивши у
власність кожного по 1/2 частині ідеальних часток квартири та господарських
будівель вартістю по 48312 грн. кожна;

· виділити
у власність ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 наступні приміщення: коридор 2-1 площею
6, 1 кв.м вартістю 6093 грн.,  вбиральню
2-2 площею 1, 1 кв.м вартістю 1099 грн.,
ванну 2-3 площею 4, 3 кв.м вартістю 4295 грн.,  кухню 2-4 площею 10 кв.м вартістю 999
грн.,  жилу кімнату 2-10 площею 20, 2
кв.м вартістю 20178 грн.,  що більше ідеальної
частки на 2, 3 кв. м,  та прибудову
„а" вартістю 10255 грн.,  приміщення
літньої кухні вартістю 5451 грн.,  що
всього більше ідеальної частки в одиницях вартості на 9048 грн. і становить
59/100 вартості квартири з надвірними будівлями;

· виділити
у власність ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 наступні приміщення: комору 2-5 площею
1, 2 кв.м вартістю 958 грн.,  комору 2-6
площею 1, 9 кв.м вартістю 1517 грн.,
жилу кімнату 2-7 площею 8, 6 кв.м вартістю 6867 грн.,  жилу кімнату 2-8 площею 12, 4 кв.м вартістю
9902 грн.,  жилу кімнату 2-9 площею 13, 0
кв.м вартістю 10381 грн.,  що менше
ідеальної частки в одиницях площі житлового будинку на 2, 3 кв.м,  та хлів вартістю 3542 грн.,  гараж вартістю 6097 грн.,  що менше ідеальної частки в одиницях вартості
на 9048 грн. і становить 41/100 вартості квартири з надвірними будівлями;

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9048 грн. компенсації вартості 9/100
будинковолодіння,  а також судові витрати
в розмірі 277 грн. 59 коп. та 1000 грн. витрат за надання правової допомоги
адвоката.

Зобов'язано
ОСОБА_2 провести переобладнання і перепланування належної йому частини квартири
відповідно до варіанту 2 висновку судово - будівельної експертизи.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та
необгрунтованим,  просить його скасувати
і ухвалити нове рішення,  яким її позовні
вимоги задоволити,  а зустрічний позов
ОСОБА_2 відхилити.

Перевіривши
законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню,  а рішення суду -
скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних мотивів.

Відповідно
до  ст. 311 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
першої інстанції,  дійшовши
обгрунтованого висновку про те,  що
будинковолодіння АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1,  залишив поза увагою і не розглянув вимог
ОСОБА_2 щодо поділу іншого майна на загальну суму 8430 грн.,  що відповідно до положень  ст. 311 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

Окрім
того,  при новому розгляді суду слід повно
й всебічно перевірити доводи ОСОБА_1 на обгрубтування заявлених нею позовних
вимог щодо визнання спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 житлового будинку
АДРЕСА_1.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в позові суд виходив з того,  що
на час придбання будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2
з ОСОБА_1разом не проживав,
оскільки перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ,  який вони розірвали 17 квітня 1997 року; що угода
між позивачкою та відповідачем про набуття будинку АДРЕСА_1 у спільну власність
відсутня.

Однак з
таким висновком суду повністю погодитись не можна,  оскільки він зроблений без врахування всіх
обставин,  які мають значення у справі та
вимог закону.

Так з
пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді першої інстанції,  свідоцьких показів ОСОБА_5 ,ОСОБА_6, ОСОБА_7
вбачається,  що спірний будинок АДРЕСА_1
був придбаний в період,  коли сторони
спільно проживали у фактичних шлюбних відносинах і виховували сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначений будинок вони спільно утримували і спільно проживали в ньому до 2002
року.

Згідно
ч.1  ст. 74 Сімейного кодексу України
якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою,
майно,  набуте ними за час
спільного проживання,  належить їм на
праві спільної сумісної власності,  якщо
інше не встановлено письмовим договором між ними.

Разом з
тим,  суд першої інстанції зазначаючи у
рішенні про те,  що положення зазначеної
норми не поширюються на спірні правовідносини,
як такі що виникли до набрання чинності СК України,  не врахував відповідних положень  ст.  17
Закону України „Про власність" від 07.02.1991 року,  які знайшли відтворення в ч.1  ст.  74
СК України.

При
новому розгляді суду слід врахувати наведене,
повно й всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог й заперечень,  дати належну оцінку зібраним доказам в їх
сукупності і згідно із законом ухвалити законне і обгрунтоване рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
311,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення
Славутського міськрайонного суду від 03 жовтня 2006 року скасувати,  справу направити на новий судовий розгляд до
того ж суд в іншому складі суддів.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.