УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26
грудня   2006 року                                                                                        м.  Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі:       головуючого - судді -        Харчука В.М.

суддів -                                                   Карпусь
С А. та Кізюн О.Ю.

при
секретарі -                                       Хмельницькій
Ю. А.

з участю:      представника апелянта ОСОБА_3,

представника
відповідачкиОСОБА_4. - ОСОБА_5

розглянув
у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-2185 за апеляційною
скаргоюОСОБА_1 і ОСОБА_2на рішення Дунаєвецького районного суду від 19 жовтня
2006 року за позовомОСОБА_1 та ОСОБА_2. до ОСОБА_4про визнання договору
дарування та доручення недійсним,
визнання права власності на спадкове майно,  заслухавши доповідача,  пояснення учасників процесу,  дослідивши матеріали справи,  судова колегія,

встановила:

ОСОБА_1.
таОСОБА_2. звернулись до суду із зазначеним позовом,  посилаючись на те,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати
ОСОБА_6  яка проживала в АДРЕСА_1

8 жовтня 2000
року мати заповіла все своє майно їм,
позивачам у справі.

Однак
після смерті матері виявилось,  що 29 серпня
2002 року материн будинок по дорученню подарований їхній сестрі ОСОБА_4

Мати
доручення на дарування будинку не підписувала,
а доручення підписала інша особа і доручила оформити договір дарування
третій особі.

Мати на
день оформлення договору дарування хворіла,
їй було 82 роки і внаслідок захворювання мати не усвідомлювала значення
своїх дій,  а відповідачка ОСОБА_4 ввела
матір в оману.

Тому
позивачі просили суд визнати договір дарування будинку від 29 серпня 2002 року
недійсним,  визнати за ОСОБА_1. право
власності на спадкове майно за заповітом на 5/12 частин спірного будинку,  визнати за ОСОБА_2. право на обов'язкову долю
в спадковому майні на 1/6 частину,
провести розподіл спадкового майна.

В
судовому засіданні позивачі збільшили свої позовні вимоги,  просили визнати доручення від 23 серпня 2002
року недійсним з тих підстав,  що
доручення мати не підписувала,  а його
підписала ОСОБА_5 - подруга відповідачки ОСОБА_4. Внаслідок хвороби мати також
не розуміла значення свої дій і при оформленні доручення,  і матір ввели в оману.

Відповідачка
ОСОБА_4 та її представник позову не визнали,
посилаючись на те,  що доручення
та договір дарування відповідали волевиявленню ОСОБА_5 посвідчені сільською
радою та нотаріусом в 2002 році,  коли
мати все прекрасно розуміла і давала відповідь своїм діям.  В 2002 році за віком мати не в змозі була
себе доглядати,  а позивачі

Головуючий
у 1 -й інстанції - Маринчак О.М.                                  Справа
№22-2185

Доповідач
- Харчук В.М.                                                                     Категорія
№26

2

відмовились її доглядати.  Тому вона, ОСОБА_4 , як донька, доглядала
ОСОБА_5. та наймала людей, які її доглядали. Через це мати вирішила і
подарувала їй свій будинок. Будь - якого захворювання, на яке посилаються
позивачі у матері не було.

Рішенням
Дунаєвецького районного суду від 19 жовтня 2006 року у позові ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній
скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1. таОСОБА_2. посилаються на ті ж
обставини, що і у позові, на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильну оцінку доказів, порушення судом норм процесуального права - п.З ст.
213 ЦПК України, положення Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних рад».

Судом не
враховано, що ОСОБА_5. заповітом заповіла все своє майно ОСОБА_1. таОСОБА_4., щоб вони обидвоє стали власниками
спадкового майна і мали куди приїжджати до батьківського будинку.

Мати була хвора
і не розуміла значення своїх дій, що підтверджується довідкою лікарні та
показами лікаря ОСОБА_7

Секретар сільської ради, яка посвідчувала довіреність, не встановила особу
ОСОБА_5 яка підписала доручення за ОСОБА_1 Мати не могла зробити
доручення на ОСОБА_8, так як та на
території сільської ради не зареєстрована і не проживала. Мати була грамотною і
могла сам підписати доручення після того, як секретар його підписала б.

Тому просять
рішення Дунаєвецького районного суду від 19 жовтня 2006 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким їхні
позовні вимоги задоволити.

Судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна скарга апелянтів задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст.ст. 10, 58, 59, 60, 145 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах
змагальності. Кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Психічний стан
особи може бути підтверджений лише певними допустимими засобами доказування -
висновком судово - медичної експертизи.

Обставини
справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, ^суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 41, 47, 55, 57, 62-65, 243-245, ЦК УРСР, 1963 року, що діяв на час укладення доручення та договору
дарування будинку, громадянин вправі укладати договори дарування жилих
будинків особисто чи через свого представника. Доручення та договір дарування повинні бути укладені в письмовій
нотаріально посвідченій формі.

Доручення та договір дарування можуть бути визнані судом недійсними з тих
підстав, що укладені особою не здатною розуміти своїх дій в момент
укладення такої угоди та внаслідок обману однієї сторони другою, за позовом
особи, яка уклала такі угоди або інших осіб у випадку смерті цієї особи.

Обставини
перебування особи в стані, коли особа нездатна розуміти значення своїх дій або
обставини обману однієї сторони іншою повинні бути підтверджені належними та
допустимими доказами.

Судом
встановлено, що ОСОБА_6 перебуваючи у віці 82 років, 23 серпня 2002 року видала
доручення гр. ОСОБА_8 на дарування належного їй на праві приватної власності
жилого будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_4

Через хворобу
зору ОСОБА_5. доручення від її імені за її проханням відповідно до чинного
законодавства підписала гр. ОСОБА_5, особа якої встановлена під час
нотаріального посвідчення доручення секретарем виконкому Томашівської сільської
ради 23.08.2002 року.

29
серпня 2002 року за дорученням ОСОБА_8 . від імені ОСОБА_5. подарувала зазначений будинок з надвірними будівлями ОСОБА_4
а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. померла.

з

Доручення
та договір дарування відповідали волевиявленню ОСОБА_5  укладені в письмовій нотаріально посвідченій
формі і підстав до визначення зазначених угод недійсними з підстав,  зазначених позивачем у позові,  немає.

Наведені
обставини повністю підтверджуються дослідженими доказами: договором дарування
(а.с. 5),  довідкою виконкому сільської
ради (а.с.  9),  дорученням (а.с.  11),
показами свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10  ОСОБА_11  ОСОБА_12.,
ОСОБА_13,  інших свідків.

Зокрема,  зазначені свідки пояснили,  що на день укладення доручення та договору
дарування ОСОБА_5. була в доброму розумі,
бажала подарувати належний їй будинок доньці ОСОБА_4,  яка її доглядала особисто та наймала сусідів
для догляду в період свої відсутності.

Свідок
ОСОБА_9 - секретар Томашівської сільської ради підтвердила,  що її запросила сама ОСОБА_5. для посвідчення
доручення для дарування будинку,  так як
не бачила і в силу віку та стану здоров'я не могла сама поїхати до нотаріуса.
Сама ОСОБА_5. попросила свою родичку ОСОБА_8 підписати за неї доручення,  що остання і зробила.

Особу ОСОБА_12
та ОСОБА_8 вона встановила за паспортами.

Зазначені
обставини підтвердила і свідок ОСОБА_8

Зазначеними
доказами спростовуються докази позовної заяви позивачів та їхньої апеляційної
скарги.

Покази
лікаря ОСОБА_10 суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги,  так даний лікар не обслідував ОСОБА_5 в 2002
році,  а відвідав її лише тижнів за два
до смерті. Його покази не ґрунтуються на первинних лікарських документах
(лікарняній картці хворої),  яка
відсутня. Покази свідка ОСОБА_10 та довідка Дунаєвецької дільничної лікарні не
являються належними та допустимими доказами для встановлення психічного стану
хворої на момент укладення доручення та договору дарування. Позивачами не
заявлялись клопотання про призначення судово - медичної експертизи для
встановлення психічного стану ОСОБА_5. і призначення такої експертизи посмертно
неможливе,  так як ОСОБА_5. в стаціонарі
лікарні не лікувалась,  відсутні будь -
які медичні записи та лікарські картки щодо її захворювання та лікування.

Позивачами
не доведено свої позовні вимоги і підстав до скасування рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги апелянта не вбачається. Доручення
та договір дарування укладені відповідно до чинного цивільного законодавства та
посвідчені з дотриманням вимог Закону Країни «Про нотаріат» від 02.09. 1993
року та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних,  міських рад,  затвердженої наказом Мінюсту України від
25.08.1994 року №22/5.

На
підставі наведеного,  керуючись ст'. ст.  303,
308,  313-315,  317,
319 ЦПК України,  судова колегія,

ухвалила:

апеляційну
скаргуОСОБА_1 та ОСОБА_2відхилити,
рішення Дунаєвецького районного суду від 19 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно,  але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.