УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
грудня 2006 року                                                                                         м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Карпусь С. А.,  судців
: Кізюн О.Ю.,  Харчука В.М.  при секретарі Хмельницькій Ю.А. з участю:

позивачки
ОСОБА_1,  представника ОСОБА_2  відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,  Федірківської сільської ради,  представника Волочиського районного відділу
земельних ресурсів.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-2106 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду від 23 серпня 2006 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  Федірківської сільської
ради,  третя особа Волочиський районний
відділ земельних ресурсів про виділення земельної ділянки в натурі та
проведення розмежування з сусідніми земельними ділянками.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  ознайомившись з доводами апеляційної скарги,  колегія суддів

встановила:

В липні
2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3  таОСОБА_4 про виділення земельної ділянки в
натурі та проведення розмежування з суміжними земельними ділянками. Вона
посилалась на те,  що після смерті
батьків успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями в с Федірки Волочиського
району. Рішенням сесії Федірківської сільської ради від 22.10.2004 року їй
надано в користування земельну ділянку площею 0, 46 га,  яка раніше перебувала в користуванні батьків.
При виділенні земельної ділянки в натурі компетентна комісія по вирішенню
земельних спорів неправильно встановила межові знаки,  порушивши план земель Федірківської сільської
ради. Тому на підставі  ст.  ст.
106, 158 ЗК України просила виділити їй земельну ділянку в натурі та
провести розмежування з сусідніми земельними ділянками.

Ухвалою
Волочиського районного суду від 1 серпня 2006 року притягнуто до участі в
справі відповідачем Федірківську сільську раду,
третьою особою на стороні відповідача Волочиський районний відділ
земельних ресурсів.

Рішенням
Волочиського районного суду від 28 серпня 2006 року в позові ОСОБА_1
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. вважає рішення суду незаконним,  просить скасувати,  посилаючись на порушення судом вимог
матеріального та процесуального права,
неповноту судового розгляду,  невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
недоведеність тих обставин,  які
суд вважав встановленими. На її думку,
суд помилково дійшов

Головуючий
у першій інстанції -Бондар О.О.                                        Справа
№ 22ц- 2106

Доповідач
- Карпусь С. А.                                                                        Категорія
№ 33

висновку,  що вона користується земельною ділянкою 0, 49
та замість 0, 46 га,  оскільки виділення
земельної ділянки в натурі не проводилось. Суд поверхово вирішив спір,  не призначив відповідної експертизи,  яку слід було призначити.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_1.,
посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення,  просила задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідачі
заперечували проти задоволення апеляційної скарги,  вважаючи рішення суду законним і
обґрунтованим.

Судова колегія
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом
вірно встановлені дійсні обставини,  дана
належна оцінка зібраним по справі доказам,
його висновки щодо необґрунтованості вимог ОСОБА_1 узгоджуються з
матеріалами справи,  відповідають нормам
чинного законодавства.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1. на підставі
свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 11 жовтня 2004 року
є власником садиби АДРЕСА_1,  рішенням
сесії Федірківської сільської ради від 22 квітня 2004 року їй передано у
приватну власність земельну ділянку площею 0, 46 га,  фактично в її користуванні знаходиться
земельна ділянка площею 0, 49 га. Державного акту на дану земельну ділянку вона
не отримала і не є її власником.
Власником земельної ділянки площею 0, 59 га АДРЕСА_2 є ОСОБА_3,  що підтверджується Державним актом на право
приватної власності на землю,  виданого
Федірківською сільською радою 1 серпня 2001 року.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд правильно
виходив з того,  що межа між земельними
ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлена відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю і її відновлення по запропонованому позивачкою
варіанту приведе до порушення права власності на земельну ділянку ОСОБА_3

Згідно  ст.  81
ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на
підставі:

б)  безоплатної передачі із земель державної і
комунальної власності;

в)  приватизації земельних ділянок,  що були раніше надані їм у користування;

г)  прийняття спадщини.

Відповідно
до ч.1  ст.  125 ЗК України право власності та право
постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,  що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною
ділянкою,  та його державної реєстрації.
У відповідності з  ст.  126 ЗК України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом.

Згідно  ст.  41
Конституції України право власності набувається в порядку,  визначеному законом.  Ніхто не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких
обставин,  враховуючи вимоги наведеного
закону,  суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

Доводи
апеляційної скарги не містять посилань на докази,  які б спростовували висновки суду першої
інстанції.

Рішення
суду ґрунтується на повно,  всебічно
досліджених обставинах справи,
постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права,  підстав для його скасування в межах доводів
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313, 314,  315,
319 ЦПК України,   колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Волочиського районного суду від 23 серпня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  може бути оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду
України.