УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня
2006 року                                                                                        м.
Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в
складі:       головуючого - судді -   Харчука В.М.

суддів -                                               Карпусь
С А. та Кізюн О.Ю.

при
секретарі -                                  Хмельницькій
Ю.

з
участю:      сторін

розглянув
у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-2023 за апеляційним
поданням ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайсуду від 22 вересня 2006 року
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконкому Хмельницької міської ради, третьої
особи ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво та його
розподіл, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
виконкому Хмельницької міської ради про визнання права власності на частку
самочинного будівництва, заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, судова колегія,

встановила:

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулись до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18
липня 2003 року помер їхній батько ОСОБА_4. Після смерті батька вони оформили
спадщину і разом із ОСОБА_3 стали власниками жилого будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_2 по 1/3 частці кожна.

В 1975
році батько самовільно збудував топочну 1-2 площею 2,3 кв. метрів, ванну 1-8
площею 1,5 кв. метрів, коридор 1-1 площею 5,2 кв. метрів. На прибудинковій
земельній ділянці також самовільно збудовані хлів «Б», погріб «б», хлів «В»,
хлів «Д», хлів «Є», хлів «Ж».

Хлів
«Д», хлів «Б», погріб «б», хлів «В» перебувають в їхньому, позивачів, володінні
і користуванні, а хлів «Є» та хлів «Ж» перебувають у володінні та користуванні
ОСОБА_3

Тому
просять визнати право власності на самочинне будівництво: хліви «Д» та «В» за
ОСОБА_1, а топочну 1-2, ванну 1-8, коридор 1-1, хлів «Б», погріб «б» за
ОСОБА_2.

ОСОБА_3
позовних вимог позивачів не визнала, звернулась до суду із зустрічними
позовними вимогами. Послалась на те, що разом із позивачками являється
співвласником спірного будинку, на прибудинковій території якого збудовані
зазначені у позовній заяві самовільні будівлі. Хліви «Є» та «Ж» збудовані нею
особисто самовільно, тому не можуть бути об'єктом розподілу.

Відповідно
до ч. 5 ст. 376 ЦК України
на вимогу власника (користувача) земельної

ділянки
суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно

збудоване
на цій ділянці. Просить нарівні із ОСОБА_1 та Гарматюк визнати за нею право

власності
на самовільні будівлі: хлів «Б», погріб «б», хлів «В», хлів «Д», ванну 1-2,
топочну

1-8,
коридор 1-1, коридор 1 в натурі в 1/3 частині, визнати за нею право власності
на ванну,

топочну,
збудовані нею при житті спадкодавця господарські споруди просить виділити із

розподілу.
На сараї «Ж» та «Є» визнати право власності лише за нею.

Головуючий
у 1-й інстанції - Болотов
Є.В.                       Справа
№22-2023

Доповідач
- Харчук В.М.                                                     Категорія
№ 5

Позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 зустрічного позову не визнали.

Представник
Хмельницького міськвиконкому у вирішенні спору покладається на рішення суду.

Рішенням
Хмельницького міськрайсуду від 22 вересня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задоволені.

Визнано
за ОСОБА_1 право власності на самовільні споруди: хліви «Д» та «В» по АДРЕСА_1,
які підлягають відповідній реєстрації лише після прийняття їх у встановленому
порядку у експлуатацію.

Визнано
за ОСОБА_2 право власності на самовільні споруди, топочну 1-2 площею 2,3 кв.
метрів, ванну 1-8 площею 1,5 кв. метрів, коридор 1-1 площею 5,2 кв. метрів,
хлів «Б» та погріб «б» за цією ж адресою і які підлягають відповідній
реєстрації лише після прийняття їх в експлуатацію у встановленому порядку.

Зустрічний
позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано за нею право власності на самовільні
будівлі: хліви «Є» та «Ж» за, цією ж адресою і які підлягають відповідній
реєстрації лише після прийняття їх в експлуатацію у встановленому порядку.
Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно сплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію в
сумі 3179 гривень різниці у вартості виділеного майна.

В
апеляційній скарзі на рішення суду посилається на невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Так спір
існує за адресою провулок АДРЕСА_1, а в
рішенні суду зазначено «АДРЕСА_1». Судом встановлено, що на спірній ділянці
самовільно збудовано хліви «Д», «В», топочна 1-2 площею 2,5 кв. метрів, ванна
1-8 площею 1,5 кв. метрів, коридор 1-1 площею 5,2 кв. метрів, хліви «Б», «Є»,
«Ж», погріб «б». Фактично ж збудовано самовільно на земельній ділянці зазначені
хліви та погріб, а коридор 1-1 площею 5,2 кв. метрів, ванна 1-2 площею 1,5 кв.
метрів, топочна 1-8 площею 2,3 кв. метрів, коридор 1 площею 2,3 кв. метрів це
самовільні прибудови до будинку.

По площі
рішення суду також не співпадає з план - схемою. Так переплутані топочна і
ванна, коридор 1 не вказаний.

Суд не
витребував матеріалів цивільної справи між тими ж сторонами про частки в
спадковому майні, де є висновок судової будівельно - технічної експертизи про
ринкову вартість самовільно збудованих будівель (добудов до будинку). Вона
також заявляла клопотання в усній формі про призначення по справі експертизи
для визначення вартості ринкової незаконно побудованих споруд, однак рішення
судом не прийнято. Суд також неправильно застосував норми права. Тому просить
рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов
задоволити в межах заявлених нею позовних вимог. Призначити для цього
експертизу.

Судова
колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не
підлягає.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу
апелянта, якщо рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно
до ст. ст. 355-356, 364-365, 367, 376 ЦК
України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,
в тому числі на підставах створення об'єктів власності своєю працею, на
підставі правочинів, на підставі спадкування.

Кільком
громадянам майно може належати на правах спільної часткової власності з визначенням
частки кожного із громадян в спільному майні.

За
домовленістю між громадянами співвласник майна може отримати частку зі
спільного майна в натурі. За рішенням суду майно може бути розділене в натурі
між співвласниками. В цьому випадку право спільної часткової власності
припиняється. В цьому випадку майно ділиться між співвласниками в натурі з
таким розрахунком, щоб виділене майно відповідало частці співвласника. У
випадку неможливості такого розподілу, співвласнику що виділяється, може бути
сплачена грошова компенсація, що відповідає вартості недоотриманого майна.

Особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво будинку або надвірних споруд, не набуває
права власності на нього. Будівництво вважається самочинним, якщо воно
збудоване на земельній ділянці, що не була відведена для будівництва, або без
належного дозволу, чи затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Якщо
самочинне будівництво здійснене з порушенням прав інших осіб, воно підлягає
знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво.

За
рішенням суду право власності на самочинно збудоване майно може бути визнане за
особою, яка здійснила це самочинне будівництво за умови, що цій особі буде
надано земельну ділянку під це будівництво.

Відповідно
до ст. 392 ЦК України
власник майна вправі пред'явити позов про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається іншої особою.

Судом
встановлено, що в місті Хмельницькому, провулок Курчатова, 30 розташований жилий будинок з
надвірними будівлями, який належав на праві приватної власності Демидюку Василю
Купріяновичу, який помер 18 липня 2003 року.

Ще при
житті ОСОБА_4 на присадибній земельній ділянці збудовано самовільні будівлі:
хлів «Д», хлів «В», хлів «Б», погріб «б», хлів «Є» та хлів «Ж». До будинку
прибудовано топочну 1-2 площею 2,3 кв. метрів, крім того, самовільно
прибудовано ще ванну 1-8 площею 1,5 кв. метрів, коридор 1-1 площею 5,2 кв.
метрів, коридор 1 площею 2,8 кв. метрів.

24
лютого 2004 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори
видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно померлого ОСОБА_4 в
1/3 частині кожній спадкоємцям першої черги за заповітом донькам: ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

До
складу спадкового майна включено жилий будинок жилою площею36,9 кв. метрів,
дерев'яна вбиральня «Г» та металева огорожа «І».

Самовільні
будівлі до їх узаконення до складу спадкового майна не включались і на них
свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Рішенням
Хмельницького міськрайсуду від 15 лютого 2006 року розділено спадковий будинок
між всіма спадкоємцями, виділено ОСОБА_3 приміщення 1,5; 1,4; 1,2 зазначеного
будинку.

Виділено
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приміщення 1,6; 1,7; 1,3; 1,1 відповідно до четвертого
варіанту судової будівельно технічної експертизи. Зобов'язано ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 закласти дверний отвір між приміщеннями 1.2 та 1.1, 1.4 та 1.3, 1.5 та
1.6 будинку.

Зобов'язано
Драчук Р.В. влаштувати дверний отвір між приміщеннями 1.1 та 1.4 , облаштувати
подвійні двері у приміщення 1.5 будинку.

Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 компенсацію за переотриману частину
будинку 3373 гривень. Рішення набрало чинності і припинено право спільної
часткової власності ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з іншої на
жилий будинок.

Після
оформлення спадщини за заповітом між спадкоємцями також склався порядок
користування самовільно збудованими будівлями та приміщеннями.

При
цьому ОСОБА_1 фактично користується хлівами «Д» та «В», ОСОБА_2 користується
топочною 1-2, площею 2.3 кв. метрів, ванною 1-8 площею 1,5 кв. метрів,
коридором 1-1 площею 5,2 кв. метрів, хлівом «Б» та погребом «б», ОСОБА_3
хлівами «Є» та «Ж».

Наведені
обставини повністю підтверджуються матеріалами справи: планом будівель (а.с.
6-7), копією рішення суду та планом реально проведеного розподілу (а.с. 8, 9,
10), свідоцтвами про право на спадщину за заповітом (а.с. 11-15, 42-43),
технічним паспортом на будинок (а.с. 16-17), довідкою БТІ про вартість
самовільних споруд та прибудов (а.с. 18), технічним висновком
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» щодо відповідності самовільних споруд та прибудов ДБН
та їх стану (а.с. 24-31), іншими матеріалами справи.

З
врахуванням переотриманої частини будинку ОСОБА_3, з врахуванням порядку
користування самовільно збудованими спорудами та прибудовами та їх вартості,
суд першої інстанції обгрунтовано визнав право власності на самовільно
збудовані споруди за кожною із сторін і обгрунтовано стягнув із ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 3179,30 гривень грошової компенсації (1/3 частину від отриманого ними
спадкового майна у вигляді самовільно збудованих споруд, які їм виділені)
ОСОБА_3

При
цьому суд обгрунтовано виходив з інвентарної вартості самовільних будівель
(а.с. 18), так як жодна із сторін не заявляла клопотання про призначення
експертизи для встановлення дійсної вартості будівель.

Крім
того, з рішення суду вбачається, що суд визнав за ОСОБА_3 право власності на
хліви «Є» та «Ж», не включивши їх до вартості спадкового майна, яке підлягає
розподілу. Окрім грошової компенсації, ОСОБА_3 отримала ще хліви «Є» та «Ж», і
її права не порушені.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 не ґрунтуються на досліджених доказах і нормах
права. В матеріалах справи відсутні будь - які дані про те, що вона заявляла
клопотання про призначення експертиз, судом не переплутані зазначення
самовільних прибудов до будинку із їх зазначеннями на плані, так як після
реального розподілу будинку між спадкоємцями зазначення приміщень змінені і
нові зазначення вказані в плані БТІ (а.с. 53 та 7).

Відповідно
до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України
спадкоємці за заповітом мають право на спадкування майна спадкодавця.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Тому суд
першої інстанції правильно виходив із того, що спадкоємці за заповітом вправі
ставити питання про визнання за ними права власності на самовільно збудовані
спадкодавцем будівлі та прибудови.

Відповідно
до ст. 308 ч.2 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті рішення і
справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно
до ст. 311 ЦПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати рішення суду
першої інстанції з направленням справи на новий судовий розгляд з мотивів
нерозгляду всіх позовних вимог лише в разі, якщо цей недолік не був і не міг
бути усунений шляхом ухвалення додаткового рішення.

Відповідно
до ст.ст. 219, 220, 221 ЦПК України суд прешої інстанції вправі виправити
описку, допущену в рішенні шляхом постановления
ухвали.

Якщо
стосовно будь - якої вимоги, з приводу якої сторони давали докази і пояснення,
не ухвалено рішення, суд прешої інстанції вправі ухвалити додаткове рішення.

Якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб, що брали участь у справі, суд прешої
інстанції вправі постановити ухвалу про його роз'яснення, не змінюючи при цьому
його змісту.

А тому,
суд першої інстанції вправі усунути описку, допущену в рішенні стосовно адреси
спірного будинку та будівель.

Підстав
для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Тому, керуючись ст.ст. 303, 307-308,
313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Хмельницького міськрайсуду від 22 вересня
2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.