Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2006 року Кіровський районний суд

міста Дніпропетровська

у складі:

головуючої судді Золотарьової В.К.

при секретарі Павленко Л. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Малого приватного підприємства фірми «Геракл», АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», Дніпропетровської міська ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності та визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Малого приватного підприємства фірми «Геракл», АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», Дніпропетровської міської ради, траті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності та визнання правочину недійсним.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 30 березня 2006 року між ним, ОСОБА_2, МПП фірмою «Геракл» укладено договір про припинення зобовязання передання відступного. Зазначений договір є підставою для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно, що є предметом вказаного договору від 30.03.2006 р.

Позивач зазначив, що через недбалість та халатність ОСОБА_2, відповідача по справі, який одночасно є одноособовим власником та керівником МПП фірми «Геракл», що виявилась в умисному затягуванні процесу узаконення реконструкції спірного нерухомого манна в інспекції ДАБК, за ним не було своєчасно зареєстровано право власності на нерухоме майно, придбане за договором про припинення зобов'язання переданням відступного від 30.03.2006 року. Крім того, як випадково стало відомо позивачу, під час звернення до держаних органів із заявою про реєстрацію права власності на вказане майно, на теперішній час майно ОСОБА_2 передано 31.03.2006 р. в іпотеку АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання боргових зобовязань відповідача.

За вказаних обставин, позивач вважає свої права порушеними, оскільки він як власник нерухомого майна на час укладення іпотечного договору не надавав свою згоду та не приймав участі під час укладення правочину. Крім того, наявність запису в державному реєстрі іпотек перешкоджає на думку повивача, здійснювати йому розпорядження власним майном.

Позивач, ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві.

Відповідач 1, ОСОБА_2, проти задоволення позовних вимог заперечував частково, та пояснив, що факти викладені в позовній заяві відповідають дійсності, а саме: він є засновником та керівником МПП фірми «Геракл», відповідача 2 по справі, яке було власником адміністративно-торгівельного будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 49. В 2006 році відповідач 1, від імені та інтересах, відповідача 2, здійснив переобладнання нежитлових приміщень у адміністративно-торгівельному будинку. Іншими співвласниками адміністративно-торгівельного будинку являються треті особи по справі, які не заперечують проти самовільно зробленої відповідачем 2 реконструкції. 23.02.2006 року між МПП фірмою «Геракл», ним та ОСОБА_1 складений протокол про порядок та загальні умови продажу бізнесу, у відповідності до якого викладений порядок переходу ОСОБА_6 корпоративного та управлінського контролю над МПП фірмою «Геракл» до активів якого входило також і майно, що належало на праві власності відповідачу 2. 24.02.2006 р. між МПП фірмою «Геракл», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений попередній договір купівлі-продажу 100 % частки в статутному капіталі МПП фірми «Геракл». За умовами зазначених правочинів до ОСОБА_1 перейшло право вимоги укладення основних договорів, та як наслідок, набуття права власності на корпоративні права та майно відповідача 2. Протягом періоду з 24.02.2006 р. по 28.02.2006 р. ОСОБА_1 сплатив на користь відповідача 1 500 000,00 доларів США. Крім того, 30.03.2006 р. між позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2 укладений нотаріально посвідчений договір про припинення зобовязання переданням відступного, за умовами якого, відповідно до приписів чинного законодавства України, протоколу про порядок та загальні умови продажу бізнесу від 23.02.2006 р., попереднього договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі МПП фірми «Геракл» від 24.02.2006 р., на підставі ст.600 ЦК України, сторони уклали цей договір про припинення зобовязань відповідача 1 та відповідача 2, за яке вже здійснено попередню оплату в розмірі 500 000,00 доларів США, шляхом передання позивачу відступного (нерухомого майна МПП фірми «Геракл», яке розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 49). 30.03.2006 року між сторонами підписаний акт приймання-передачі вказаного майна. Акт підписаний всіма трьома учасниками правочину без жодних зауважень. Також, відповідач 1 пояснив, що 31.03.2006 року між ним, в якості позичальника, та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», в якості позикодавця, укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії. В забезпечення виконання зобовязань відповідача 1 за вказаним кредитним договором від 31.03.2006 року, відповідачем 2 було передано в іпотеку АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» нерухоме майно, що е предметом договору про припинення зобовязання переданням відступного. На думку відповідача 1, в звязку з тим, що у випадку підписання відповідачем 2 іпотечного договору, МПП фірма «Геракл» діяло, як самостійний господарюючий субєкт, вимоги позивача в частині визнання договору іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до вимог ст.520 ЦК України повинна відбутися заміна сторони в договорі іпотеки. Щодо решти позовних вимог, відповідач 1, проти їх задоволення на заперечує.

Представник відповідача 2 - МПП фірми «Геракл» в судове засідання не з явився, до його початку відповідач 2 направив суду заяву, в якій зазначив, що із позовними вимогами ОСОБА_1 повністю погоджується, проти задоволення позову не заперечує, та просить розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача 3 - АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» проти задоволення позовних вимог не заперечував, повідомив про те, що на час укладення спірного правочину він був обізнаний про наявність прав позивача на передане в іпотеку майно, проте це на стало перепоною для укладання оспорюваного договору, оскільки не вбачається перешкод для заміни сторони в зобов'язанні, просив розглянути позов у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача 4, Дніпропетровської міської ради, в судове засідання не з'явився, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином. В той же час до суду надійшла заява від відповідача 4, в якій останній просить суд слухати справу у відсутності представника останнього, прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Треті особи по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в судове засідання не зявились, про день та час судового засідання повідомлені належним чином. До суду надійшли заяви від третіх осіб про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 8 ОСОБА_7 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_7 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_7 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_7 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_7 України гарантується.

Згідно із ст. 13 ОСОБА_7 України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено форми судового захисту цивільних прав та інтересів, серед яких визнання права та визнання правочину недійсним.

За приписами ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом по справі встановлено, що 23.02.2006 року між Малим приватним підприємством фірмою «Геракл», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складений протокол про порядок та загальні умови продажу бізнесу, згідно якого викладений порядок переходу ОСОБА_1, корпоративного та управлінського контролю над МПП фірмою «Геракл», до активів якого входило також і майно, що належало на праві власності відповідачу 2. 24.02.2006 р. між МПП фірмою «Геракл», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений попередній договір купівлі-продажу 100 % частки в статутному капіталі МПП фірми «Геракл». За умовами зазначених правочинів до ОСОБА_1 перейшло право вимоги укладання основних договорів, та як наслідок, набуття права власності на корпоративні права та майно відповідача 2.

За приписами ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Протягом періоду з 24.02.2006 p. по 28.02.2006 р. позивач сплатив на користь відповідача 1 500 000,00 доларів США. Крім того, 30.03.2006 р. між позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2 укладений нотаріально посвідчений договір про припинення зобовязання переданням відступного, за умовами якого, відповідно до приписів чинного законодавства України, протоколу про порядок та загальні умови продажу бізнесу від 23.02.2006 р., попереднього договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі МПП фірми «Геракл» від 24.02.2006 р., рішення учасника МПП фірми «Геракл» від 30.03.2006 р., на підставі ст.600 ЦК України, сторони уклали цей договір про припинення зобовязань відповідача 1 та відповідача 2, за яка вже здійснено оплату в розмірі 500 000,00 доларів США, шляхом передання позивачу відступного (нерухомого майна МПП фірми «Геракл», яке розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 49). 30.03.2006 року між сторонами підписаний акт приймання-передачі вказаного майна. Отже, зазначені више правочини укладені із дотриманням приписів законодавства, сторони вчинили конклюдентні дії направлені на виконання умов правочинів, зокрема позивач оплатив кошти, а відповідач 1 прийняв їх без жодних зауважень.

В розділі 4 договору від 30.03.2006 року визначено, що право власності на нерухома майно виникає у покупця, ОСОБА_1, з дати підписання цього договору відступного. Реєстрація права власності на майко здійснюється на підставі цього договору відступного в порядку та на умовах, передбачених приписами чинного законодавства. В разі оспорювання права власності покупця державними реєстраційними органами або іншими особами, покупець має право на захист права власності в судовому порядку. В такому разі, право власності на майко реєструється на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 1.3 договору від 30.03.2006 року, шляхом підписання цього договору, сторони погодили передачу покупцю права власності на майно як відступного за невиконаними зобов'язаннями згідно протоколу про порядок та загальні умови продажу бізнесу від 23.02.2006 року, попереднього договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі МПП фірми «Геракл» від 24.02.2006 р.

30.03.2006 року між сторонами підписаний акт приймання-передачі нерухомого майна вказаного в п. 1.2 договору. Акт підписаний всіма трьома учасниками правочину без жодних зауважень.

Під час надання правової оцінки договору від 30.03.2006 року, суд виходить з наступного.

Статтею 600 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей., іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами.

Договір відступного характеризують ознаки наявності взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобов'язання, припинення всіх додаткових зобов'язань. Метою та наслідками відступного є припинення зобов'язання та всіх відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим до виконання сторонами.

Згідно договору від 30.03.2006 року, ціна на нерухоме майно, яке є предметом відступного, складає 500 000,00 доларів США, сторони підтверджують той факт, що станом на дату підписання цього договору відступного позивач вже здійснив оплату в повному обсязі.

За наведених обставин, враховуючи підставу виниклих зобов'язань відповідачів до укладення договору від 30.03.2006 року та предмет таких зобов'язань, суд дійшов висновку, що умови договору від 30.03.2006 року не суперечать приписам діючого законодавства, не порушують охоронюваних законом прав та інтересів будь-яких осіб.

Отже, всі вказані вище правочини, в тому числі договір від 30.03.2006 року, є достатньо правовими підставами для виникнення між сторонами зобов'язань в силу ст. 11 ЦК України.

Тобто, позивач дійсно придбав оспорюване нерухоме майно, що належало МПП фірмі «Геракл» за вищевказаними договорами.

Однак, згідно тверджень позивача, протягом 2006 року він декілька разів звертався до органів МБТІ з наміром зареєструвати право власності на належне йому нерухоме майно, проте дізнався про порушення його права, що полягає в наступному.

31.03.2006 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_8 (позичальник) було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/120-6.

З метою забезпечення належного виконання відповідача 1 зобов'язання за вказаним кредитним договором між відповідачем 3 (іпотекодержатель) та відповідачем 2 (іпотекодавець) 3l.03.2006p. було укладено іпотечний договір № 226 посвідчений ОСОБА_9, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1063.

За цим договором іпотекодавець як майновий поручитель передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобовязань відповідача 1 за кредитним договором нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ. пр. К. Маркса, 49.

Зважаючи на вищезазначене, позивач звернувся з вимогою при визнання іпотечного договору недійсним.

Розглядаючи вимоги про визнання права власності, суд виходить з наступного.

Договір від 30.03.2006 року недійсним не визнавався, судом вже його досліджено та встановлено, що договір від 30.03.2006 року є дійсним, таким, що направлений на набуття права власності позивачем на спірне нерухоме майно.

За приписами ст. 321 ЦК України право власності е непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що з метою поліпшення нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 49, до стану придатного до проведення підприємницької діяльності до передачі нерухомого майна позивачу у відповідності до договірних відносин, без дозволу Дніпропетровської міської ради відповідач 1 спільно з відповідачем 2 здійснили реконструкцію приміщень адміністративно-торгівельного будинку.

Згідно технічного висновку на вказані нежитлові приміщення щодо стану будівельних конструкцій після проведення та можливості експлуатації самовільно реконструйованої нежитлової будівлі, останні побудовані відповідно до існуючих будівельних норм та правил, у тому числі пожежних та санітарних, та цілком готові до експлуатації.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Статтею 376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на самовільно збудовану будівлю, якщо вказане не порушує інтересів інших.

В матеріалах справи відсутні відомості про порушення інтересів інших осіб. Співвласниками адміністративно-торгівельного будинку по пр. К.Маркса, 49 в м. Дніпропетровську є ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Нотаріально посвідченими заявами від 15.03.2006 року треті особи не заперечують проти самовільного переобладнання нежитлових приміщень.

Отже, з огляду на характер сталих правовідносин, враховуючи той факт, що єдиним правовим засобом отримання та доведення своїх прав у позивача в даному випадку є звернення до суду, враховуючи довготривалі відносини між сторонами - учасниками правочинів, а також те, що в результаті проведеного самочинного будівництва не порушені права інших осіб, додержані архітектурні, будівельні норми та правила, відсутність спору щодо вартості нежитлової будівлі позовні вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно, є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На теперішній час належним власником спірного майна є позивач по справі, отже банківською установою АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» неправомірно, без згоди належного та дійсного власника майна було взято в іпотеку спірне нерухоме майно, зокрема, відповідно до наявних в матеріалі справи документів. Дії з укладення іпотечного договору вчинені без волі та відома належного власника спірного нерухомого майна та вже після набуття останнім права власності на майно.

Окрім того, матеріалами справи, в тому числі листом від 30.03.2006 року, за змістом договору від 30.03.2006 року, вбачається, що АКБ соціального розвитку; «Укрсоцбанк» був повідомлений про відчуження майна відповідачем 2 на користь позивача по справі.

Означене не спростовано відповідними учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, іпотечний договір від 31.03.2006р. є таким, що обмежує право власності позивача та підлягає визнанню недійсним.

За приписами ст. ст. 202-203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

З огляду на наявність вже дійсного та укладеного правочину щодо спірного майна 30.03.2006 року, з огляду на той факт, що позивач, як належний власник спірного майна не надавав своєї згоди на передачу майна в іпотеку, іпотечний договір № 226 посвідчений ОСОБА_9, нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1063 є таким, що укладений із порушенням приписів чинного законодавства, без згоди власника нерухомого майна - позивача по справі, а отже підлягає визнанню недійсним.

Керуючись ст.ст. 5- 8, 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (НОМЕР_1) право власності на адміністративно-торгівельний будинок, без додаткових актів введення в експлуатацію, розташований за адресою: місто Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, 49.

Визнати недійсним іпотечний договір № 226 посвідчений ОСОБА_9, нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1063, укладений 31.03.2006р. між Малим приватним підприємством фірмою «Геракл» (13419634) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (00039019).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя

Кіровського районного суду

міста Дніпропетровська ОСОБА_10