АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
грудня 2006 року                                                                                     м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі
головуючої - судді Карпусь С.А.,

суддів : Харчука
В.М., Кізюн О.Ю.

при секретарі
Хмельницькій Ю,А.

з участю:

позивачки
ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-1542 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 червня 2006
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
довічного утримання, свідоцтва про право на спадщину за законом та договору
купівлі-продажу квартири.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, покази свідків, виступ представника, дослідивши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, судова колегія

встановила:

В лютому
2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору довічного утримання, свідоцтва про право на спадщину за
законом та договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування позову зазначала,
що її батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належала квартира АДРЕСА_1. В 2000 році батько
помер, в 2001 році мати уклала договір довічного утримання з ОСОБА_8 Однак
остання умов договору не виконала, померла раніше матері. Син ОСОБА_8 ОСОБА_2
прийняв у спадщину зазначену квартиру, хоча не брав на себе обов'язків по
виконанню умов вказаного договору після смерті його матері. 25 квітня 2003 року
він продав квартиру Кузіній М.С, не маючи на це права. З цих підстав просила
задовольнити позов.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 13 червня 2006 року в позові відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати
і ухвалити нове, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та
процесуального права, неповноту судового розгляду. Суд не звернув уваги на те,
що квартира належала її батькам, після смерті батька у вересні 2000 року
відкрилась спадщина на частину квартири. 25 листопада 2000 року вона подала до
першої державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і тому має
право як спадкоємець першої черги на 1/4 частину спірної квартири. Вирішуючи
спір, суд з приводу своїх суджень не висловив.

В засідання
апеляційного суду апелянта посилаючись на неповноту судового розгляду, просила
рішення суду скасувати і справу направити на новий судовий розгляд.

Судова
колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду
-скасуванню з направленням справи на новий розгляд з таких мотивів.

Головуючий
у першій інстанції - Фурик Ю.П.                                    Справа
№ 22ц-1542

Доповідач
- Карпусь С.А.                                                                      Категорія
№ 14

Згідно
ч.1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи
в задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не наведено доказів на
підтвердження своїх вимог про визнання недійсними договору довічного утримання,
укладеного між її матір'ю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 16 серпня 2001 року, свідоцтва про
право на спадщину за законом , виданого 25 березня 2003 року державним
нотаріусом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_8 та договору купівлі-продажу ,
укладеного 31 травня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо квартири АДРЕСА_1.

Проте з
такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені при
неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивачка просила визнати недійсними вказані договори та свідоцтво про право на
спадщину з тих підстав, що набувачем майна по договору довічного утримування не
виконувались його умови, а фактично догляд за матір'ю та її утримування
здійснювала вона. Крім того, вона зазначала, що під час шлюбу її батьки
викупили у виконкому Хмельницької міської ради квартиру АДРЕСА_1. Після смерті
батька вона як спадкоємець першої черги подала до державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини, однак не змогла вчасно оформити документи
на неї по причині відсутності коштів. Прийнявши спадщину, вона фактично стала
співвласником квартири, а тому у матері ОСОБА_9 не було законних підстав для
укладення договору довічного утримання на користь ОСОБА_8 на всю квартиру.

А тому
ці вимоги позивачки підлягали вирішенню відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення.

Дані
позовні вимоги ОСОБА_1 суд по суті не розглянув, у зв'язку з чим цей недолік не
був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої
інстанції.

Наведене
порушення процесуального закону відповідно до п.5 ч.1 ст. 311 ЦПК України є
безумовною підставою для скасування рішення суду і передачі справи на новий
розгляд.

За таких
обставин не може залишатися без зміни і рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог, оскільки розгляд зазначених вище вимог пов'язаний з
розглядом даних вимог.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, більш повно та всебічно
перевірити доводи сторін в обґрунтування їх вимог і заперечень та вирішити спір
за законом.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 311, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 13 червня 2006 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.