Справа 22ц-1357
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
грудня   2006 року                                                                 м.
Хмельницький

апеляційний суд Хмельницької області

в складі:
головуючого - судді   Самчука П.П.

суддів :        Ніколайчука М.Є., Пастощука М.М.

при
секретарі     Козіцькій А.Б.

з участю   ОСОБА_1, Груші А.О., Магдійчук Т.П.,

адвоката  Нікіфорова М.Л.

розглянув
у    відкритому    судовому
засіданні     цивільну    справу        №
22ц-1357 за

апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Нетішинського міського суду від 28 березня 2006 року по справі за
позовом Перехристюк Ніни Антонівни до ОСОБА_1 і
Нетішинського міськвиконкому про визнання права власності на спадкове майно та
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і Нетішинського міськвиконкому про визнання права власності на спадкове
майно.

Перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд

встановив:

ОСОБА_2
в березні 2005 року звернулась в суд з позовом, вказавши, що 07 червня 2001
року помер її брат ОСОБА_3, після смерті якого в АДРЕСА_1 залишилась земельна
ділянка площею 0,20 га вартістю 1200 грн. і аварійний будинок вартістю 1000
грн. У ОСОБА_3 було три сини, з яких ОСОБА_4 помер в 1987 році і його родина
відійшла далі та не підтримувала зв"язків ні з дідом, ні з дядьками. Син
ОСОБА_5 помер в 2003 році, а ОСОБА_6 - в 2004 році і обидва вони не мають ні
дружин, ні дітей, після смерті батька спадщину на себе не оформили і свідоцтв
про право на спадщину не отримували. ОСОБА_3 при житті ніякого розпорядження
щодо свого майна -земельної ділянки та будівлі - не зробив. Просила визнати за
нею право власності на спадкове майно на підставі статей 1262 і 1263 ЦК України
після смерті брата ОСОБА_3 і племінника ОСОБА_7 та врахувати, що за ст. 1224 ЦК
України внук ОСОБА_8 не має права спадкувати за законом, так як ухилявся від
виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця.

ОСОБА_1
в червні 2005 року звернувся в суд з позовом, вказавши, що 16 листопада 2004
року помер його дядько ОСОБА_9, який проживав в будинку АДРЕСА_1. До нього там
помер і його батько ОСОБА_4. Після нього є прямим спадкоємцем цього будинку і
земельної ділянки, тому просив визнати його спадкоємцем жилого будинку по
вулиці АДРЕСА_1 загальною площею 47,1 кв. м. і жилою площею 37 кв.м. та
земельної ділянки загальною площею 1994 кв.м., в тому числі ріллі -1415 кв.м. і
під забудовою - 579 кв.м.

Рішенням
Нетішинського міського суду від 28 березня 2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні позовів про визнання права власності на спадкове майно
- земельну ділянку і будівлю по АДРЕСА_1.

Головуючий
у першій інстанції -       Свіреда І. С.                       Справа № 22ц-1357

Доповідач
- Самчук П.П.                                                               Категорія
26

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в
його позовних вимогах і ухвалити нове рішення, яким задоволити його вимоги,
посилаючись, що висновки суперечливі, не відповідають обставинам справи та
ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального
права.

Апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині
відмови в позові ОСОБА_1 - скасуванню з ухваленням нового рішення із-за
невідповідності висновків суду обставинам справи.

З
матеріалів справи видно, що ОСОБА_3а, який помер 07 червня 2001 року ( а.с.11),
згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на
підставі рішення Нетішинської міської ради від 12.12.1995 року № 307 та
зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на
землю за № 229, мав у власності 3450 кв.м. землі, в тому числі 2871 кв.м.
сільськогосподарських угідь і 579 кв.м. під будівлями, з якої відповідно до
договору купівлі-продажу від 26 липня 2000 року продав ОСОБА_10 і ОСОБА_11
земельну ділянку площею 1456 кв.м. ( а.с.67), про що зазначено в Державному
акті в розділі „Зміни у межах і розмірах земельної ділянки" і в нього
залишилось у власності 1994 кв.м. землі, в тому числі сільськогосподарських
угідь 1415 кв.м. і під будівлями 579 кв.м., тобто, під будівлями -без змін
(а.с.115).

Сини
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 народження,
ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 48,109,22).

При
цьому встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 дружин і дітей не мали і після смерті
батька ОСОБА_3 спадщину на себе не оформили та свідоцтв про право на спадщину
не отримували. В зв"язку з цим є правомірними вимоги ОСОБА_8 щодо
спадкування за правом представлення ( ст. 1266 ЦК України) як внука спадкодавця
ОСОБА_3 і що він є спадкоємцем за законом першої черги ( ст. 1261 ЦК України),
так як його батько ОСОБА_4 - син ОСОБА_3- помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Також ОСОБА_1 28
лютого 2005 року подав в Державну нотаріальну контору м. Нетішин заяву про
прийняття спадщини, тобто, протягом 6-ти місячного строку після смерті ОСОБА_7
(а.с. 120).

Перехристюк
ОСОБА_12 є спадкоємцем за законом другої черги ( ст. 530 ЦК УРСР, ст. 1262 ЦК України) і після
смерті її брата ОСОБА_3 в неї не виникало право на спадкування і не має вона
такого права на час розгляду справи, оскільки черговість відповідно до ст. 1259
ЦК України не
змінювалась.

Таким
чином слід визнати за ОСОБА_1 право на спадкування майна - земельної ділянки
площею 1994 кв.м. та будівель,, що належали його дідові ОСОБА_3

Разом з
тим ОСОБА_2 в позові про визнання права власності на спадкове майно відмовлено
правильно.

Керуючись ст.ст.307,309,
314, 317, 319 ЦПК   України, апеляційний
суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задоволити.

Рішення
Нетішинського міського суду від 28 березня 2006 року в частині відмови в позові
ОСОБА_1 скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволити та
визнати за ним право на спадкування майна - земельної ділянки площею 1994 кв.м.
та будівель, що належали його дідові ОСОБА_3 і розташовані в АДРЕСА_1.

ОСОБА_2
звільнити від сплати судового збору в доход держави.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.