АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28
грудня 2006 року                                                                         м.Хмельницький

КОСОБА_7ія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М.(головуючий) Ніколайчука М.Є.,  Самчука П.П.

при секретарі Козіцькій А.Б.

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою

ОСОБА_3
на рішення Славутського міськрайонного суду

від 13
вересня 2006 року цивільну справу №22- 2047 за позовом Ніколюка Івана
Андрійовича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа відділ громадянства і реєстрації
фізичних осіб Славутського РВУ МВС України в Хмельницькій області про визнання
особи такою, що втратила право на користування житлом і зняття з реєстраційного
обліку.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами
апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, кОСОБА_7ія суддів

установила:

Звертаючись
в суд з позовом ОСОБА_5 зазначав, що в 1995р. відповідачка зареєструвала шлюб з
його сином і вони вселилися у його домоволодіння по АДРЕСА_1. Через припинення
подружніх відносин з сином позивача, понад 10 років ОСОБА_3 в домоволодінні не
проживає: спочатку винаймала житло у цьому ж селі, а згодом переїхала до м.
Славути. Проте вона залишається зареєстрованою в домоволодінні і добровільно
знятися з реєстраційного обліку не бажає.

Тому
ОСОБА_5 просив суд визнати ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина Ніколюка ОСОБА_7а
такими, що втратили право на проживання в будинку АДРЕСА_1 і зобов'язати відділ
громадянства і реєстрації фізичних осіб Славутського РВ УМВС України у
Хмельницькій області зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

Рішенням
Славутського міськрайонного суду від 13 вересня 2006 року позов задоволений,
постановлено визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на
користування житлом по АДРЕСА_1 та зобов'язано відділ громадянства і реєстрації
фізичних осіб Славутського РВУ МВС України в Хмельницькій області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, оскільки суд неповно
з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права,
не врахував наявність між сторонами сервітутних правовідносин.

В
засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з
викладених у ній мотивів.

Представник
ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, просить рішення суду залишити без змін.

Суд
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у 1995р. вселилися в
домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить позивачу ОСОБА_5 У липні 1996р. у
відповідачки народився син ОСОБА_7. Подружні відносини між ОСОБА_6. та ОСОБА_3
не склалися і ще до розірвання шлюбу, яке відбулося 12.11.1997р., відповідачка
з грудня 1996р. добровільно припинила проживати в спірному домоволодінні, не
проживає в ньому і на даний час.

Вказані
обставини підтверджуються наявними у справі та дослідженими судом доказами і
сторонами не заперечуються.

Під час
розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_3 позов визнала і
пояснила, що вона дійсно з грудня 1996р. не проживає в домоволодінні ОСОБА_5 і
проживати там не буде, але їй „потрібна тільки прописка".

Давши
належну оцінку зібраним по справі доказам суд прийшов до правильного висновку,
що ОСОБА_3 втратила право на користування жилим приміщенням, яке належить на
праві власності ОСОБА_5, вона добровільно розпорядилася своїм правом на
проживання в цьому будинку, а тому обґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

Постановления рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права є підставою, згідно зі
ст. 308 ЦПК України, для відхилення апеляційної скарги.

Доводи
апеляційної скарги спростовуються наступними обставинами.

Посилання
на наявність між сторонами сервітутних правовідносин ніяким доказами в справі
не підтверджується, на такі правовідносини відповідачка не вказувала і не
подавала докази їх наявності під час розгляду справи в суді першої інстанції,
не подані вони і в апеляційному суді.

Безпідставними
є і доводи про неправильне застосування судом норм матеріального права.
Сутність правовідносин між сторонами встановлена правильно.    Обставини
пов'язані    з    проживанням    ОСОБА_3
в

домоволодінні
ОСОБА_5 відповідачкою визнані, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
не підлягають доказуванню.

В своїй
позовній заяві, в поясненнях суду першої інстанції позивач вказував на
створення перешкод в користуванні своїм майном наявною реєстрацією ОСОБА_3 до
його домоволодіння.

Відповідно
до ч. 2 ст. 48 Закону України „Про власність" власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані
з позбавленням володіння.

З
урахуванням викладеного, суд при вирішенні справи обґрунтовано керувався і
нормами Закону України „Про власність".

Керуючись
ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, кОСОБА_7ія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Славутського міськраионного суду від 13
вересня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
у І інстанції - Цермолонська Л.С..                              Справа
№ 22-2047

Доповідач
-   Пастощук М.М.           Категорія № 32