Справа № 2-1444/2005
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2005 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нартова А.Д.

при секретарі Трифонової Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тернівки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Компанії «Inter Effect Inc.», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», ОСОБА_3 , про стягнення сум штрафу, визнання договору недійсним та переведення прав покупця, та за зустрічним позовом Компанії «Inter Effect Іnс.» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансово-інвестиційна компанія Старе місто про визнання прав власності, визнання договорів недійсними та зобов`язання до вчинення дій, скасування реєстрації прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 , суми неустойки в розмірі 750,00 гривень за договором доручення 1/02-к від 27.01.2004р., визнання частково недійсним договору комісії між Компанією «Inter Effect Іnс.» та ОСОБА_3 , в частині придбання відповідно до цього договору Компанією «Inter Effect Іnс.» цілісного майнового комплексу ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», визнання за ним прав на частку у статутному фонді ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», переведення на нього прав та обов`язків комітента за вказаним договором в частині придбання комітентом прав на частку у статутному фонді ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», зобов`язання останнього зареєструвати зміни до статуту, стосовно внесення до статуту відомостей про частку ОСОБА_1 у статутному фонді ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» розміром 60% від загального розміру статутного фонду.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що ним 27.01.2004 р. було укладено з ОСОБА_2 договір доручення № 1/02-к, згідно з яким останній було зобов`язаний протягом 186 календарних днів від моменту набрання договором чинності вчинити від імені та за рахунок ОСОБА_1 юридичні дії, - правочини щодо придбання об`єктів нерухомості (нежилих приміщень), належних ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», та корпоративних прав-часток у статутному фонді ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» для чого повірений мав у зазначений термін здійснити пошук об`єктів нерухомості та корпоративних прав, які відповідають вимогам договору, досягти згоди щодо суттєвих умов купівлі-продажу, укласти та підписати від імені ОСОБА_1 договори купівлі-продажу нежилих приміщень та корпоративних прав, однак цих дій ОСОБА_2 здійснено не було, останній відмовився від виконання умов договору, з посиланням на укладання ним аналогічного договору із Компанією «Inter Effect Іnс.», що здійснювала придбання об`єктів нерухомості (нежилих приміщень), належних ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», та корпоративних прав-часток у статутному фонді цього товариства на підставіі договору комісії з ОСОБА_3 . Вказаний договір позивач просив визнати недійсним в частині придбання нерухомого майна, належного зазначеному товариству, мотивуючи ці вимоги порушенням під час укладання договору норм ст. 30 Закону України Про власність. Також просив перевести на нього права набувача корпоративних прав (часток у статутному фонді) товариства, вказавши, що як учасник цього товариства він мав переважне перед комітентом право на придбання цих часток, однак вказане право було порушене, так як перед укладанням відповідних правочинів пропозиції придбати ці частки у першочерговому порядку йому як учаснику не надсилались. Вважаючи ці дії відповідачів неправомірними, заявив вимоги про відшкодування завданої йому цими діями моральної шкоди, оцінюючи її розмір в 1000,00 гривень, що підлягає стягненню з кожного з відповідачів.

Відповідачі не скористались процесуальним правом на подання заперечень проти позову у письмовій формі до початку розгляду справи по суті.

Відповідач Компанія «Inter Effect Inc.», в особі свого представника, звернулась із зустрічною позовною заявою, в якій Компанія просить визнати право власності Компанії на нежилу будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати недійсними договори купівлі-продажу зазначеної будівлі, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ТОВ Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» та ОСОБА_3 , між ОСОБА_4 та ТОВ Фінансово-інвестиційна компанія Старе місто, скасувати реєстрацію права власності цих осіб на дану будівлю та зареєструвати вказане право за Компанією. Ухвалою суду зустрічні позовні вимоги прийняті до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднані з ним в одне провадження. Зустрічні вимоги Компанії «Inter Effect Іnс.» обгрунтовані посиланнями на набуття нею прав власності на зазначене майно у передбаченому чинним законодавством порядку, на підставі укладеного з відповідачем ОСОБА_3 договору комісії; з цих підстав позивач за зустрічним позовом просив захистити його права, які оспорюються та не визнаються позивачем за первісним позовом. В якості обгрунтування цих вимог, крім того, зазначив, що, оскільки ОСОБА_3 безпідставно, усупереч ст.ст. 4, ч.1 ст. 55 Закону України Про власність, ст. 41 Конституції України, ст. 658 Цивільного кодексу, було вчинено укладання договору щодо відчуження придбаного за договором комісії у власність компанії «Inter Effect Іnс.» майна, що провадилось без відома компанії як власника цього майна, з цих підстав договори, за якими вказане майно відчужене на користь ОСОБА_4 , а згодом, останнім - на користь ТОВ Фінансово-інвестиційна компанія «Старе місто», є недійсними, відтак правових наслідків не породжували та не призводили до переходу права власності на це майно, тому останнє право, як і усі правомочності власника, зберігалось за компанією.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 свої вимоги підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутність, проти позову заперечував в частині вимог до нього з тих підстав, що неправомірні дії ним не вчинялись. Проти задоволення зустрічних вимог Компанії «Inter Effect Іnc.» заперечував, вважав їх безпідставними; просив у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову відмовити в повному обсязі. Одночасно відповідач проти тверджень представника Компанії «Inter Effect Іnс.» відносно фактичних обставин укладання спірних договорів не заперечував.

Представник Компанії «Inter Effect Іnс.», з`явившись у судове засідання, проти позову ОСОБА_1 заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, пояснення дав аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представники ТОВ «Київська виробничо- будівельна фірма Інтурист» та ТОВ Фінансово-інвестиційна компанія Старе місто у судове засідання не з`явились повторно, причин неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За цих обставин, а також ураховуючи наявність у справі достатніх для вирішення справи по суті матеріалів, доказів про права та взаємовідносини сторін, які вказують на наявність фактів, що слугують підставами для висновків суду про права та обов`язки сторін, у тому числі і тих, що не з`явились у судове засідання, беручи до уваги вимоги сттатей 6,13 Конвенції про захист прав та основних свобод 1950 року, згода на обовязковість якої для України дана Верховною Радою України, щодо права особи на ефективний спосіб захисту порушеного права у суді, судовий розгляд питання про права та обов`язки особи протягом розумного строку, - суд уважає можливим розглянути справу у відсутність представників цих осіб.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги Компанії «Inter Effect Іnс.» підлягають до задоволення у повному обсязі, виходячі з наступних підстав.

Суд вважає встановленими слідуючі факти та відповідні ним правовідносини сторін.

27 січня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено у письмовій формі договір доручення, згідно якого ОСОБА_2 (повірений) був зобов`язаний на протязі 186 календарних днів здійснити від імені та в інтересах ОСОБА_1 юридично значимі дії - провести переговори щодо придбання нежилих приміщень, належних ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», а також корпоративних прав-часток у статутному фонді цього товариства, досягти згоди щодо суттєвих умов купівлі-продажу, укласти та підписати від імені ОСОБА_1 договори купівлі- продажу нежилих приміщень та корпоративних прав, передати ОСОБА_1 нежилі приміщення, які є предметом договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 5.2. згаданого договору доручення, в разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором останній зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 штраф 25% від суми винагороди повіреного за цим договором, яка відповідно до умов цього договору складає 2000,00 гривень, а також відшкодувати збитки в повному обсязі. Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 від 15 березня 2004 року, повірений за цим договором повідомив довірителя про свою відмову виконувати обов`язки за договором доручення, із посиланням на укладення відповідачем ОСОБА_2 договору доручення з відповідачем Компанією «Inter Effect Inc.», предметом якого є представництво інтересів останньої під час придбання нею нежилих приміщень, належних ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», а також корпоративних прав-часток у статутному фонді цього товариства. Наведена обставина вважається позивачем ОСОБА_1 підставою для виникнення в відповідача ОСОБА_2 обов`язку сплатити неустойку за невиконання умов договору доручення.

Відповідно до ст. 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. З аналізу норм статей 1000, 1004 ЦК вбачається, що правочини, які вчиняються повіреним на виконання договору доручення, вчиняються від імені довірителя, про що зазначається в договорі, на підставі виданої довірителем довіреності. Згідно з ст. 1007 ЦК, довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення, на підставі якої вчиняються правочини повіреним. Відповідно до ст. 245 ЦК форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин; довіреність, що видається фізичною особою, повідчується нотаріально, отже ОСОБА_1 був зобов`язаний видати ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність на здійснення останнім правочинів щодо придбання нерухомого майна в інтересах ОСОБА_1 .

Проте, як встановлено в судовому засіданні, останній нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_2 на придбання в його інтересах нерухомого майна не надавав, наведена обставина - ОСОБА_1 не заперечується. Згідно з ст. 549 ЦК неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК, прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Беручи до уваги те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за договором до моменту видачі довірителем згаданої довіреності, суд доходить висновку, що на відповідача ОСОБА_2 не може бути покладена відповідальність за невиконання умов договору доручення, оскільки його невиконання було обумовлене простроченням кредитора у цьому зобов`язанні ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.ст. 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не було надано суду доказів наявності свого статусу учасника ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», що було підставою його вимог в частині переведення прав комітента за договором комісії між Компанією «Inter Effect Іnс.» та ОСОБА_3 , та відшкодування моральної шкоди, визнання договору комісії частково недійсним, суд вважає його вимоги ОСОБА_1 у цій частині необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 2 лютого 2004 року Компанією «Inter Effect Іnс.» було укладено з ОСОБА_3 , як комісіонером, договір комісії, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався, за дорученням Компанії «Inter Effect Іnс.» та діючи в її інтересах, за плату вчинити один або декілька правочинів від свого імені, але за рахунок Компанії «Inter Effect Inc.», з метою придбання цілісного майнового комплексу ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» та/або контрольного пакету часток у статутному фонді ТОВ, а саме- правочинів по придбанню майна цілісного майнового комплексу згаданого товариства, до якого входить нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також з метою придбання не менш ніж 60%+1 часток у статутному фонді зазначеного товариства за загальною ціною не більш ніж 500 000 доларів США, що становить в еквіваленті 2 675 000 гривень. Відповідно до пункту 1.3. цього договору, усе майно, придбане ОСОБА_3 , є власністю Компанії «Inter Effect Inc.». Відповідно до пунктів 3.1.1., 3.1.2. цього договору, ОСОБА_3 зобов`язався самостійно укласти з ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» договір купівлі-продажу майна, що входить до майнового комплексу товариства, а також укласти з засновниками товариства правочини, щодо отримання у власність комітента не менш ніж 60%+1 часток у статутному фонді цього товариства. Відповідно до пункту 3.1.4. договору комісії ОСОБА_3 зобов`язався надати звіт Компанії «Inter Effect Іnс.» та передати останній усі права та документи стосовно майна, що було придбано ним у відповідності до договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, Компанією «Inter Effect Іnс.» передано ОСОБА_3 для виконання комісійного доручення 300 000 доларів США, про що свідчить зміст договору комісії та додаткової угоди до договору комісії № 1 від 17 травня 2004 року, які містяться в матеріалах справи. Як випливає з матеріалів справи, вказані кошти ОСОБА_3 компанії «Inter Effect Іnс.» не повертав, тобто використав під час виконання комісійного доручення. Згідно з вказаною додатковою угодою, Сторонами узгоджено часткове виконання договору комісії, а саме зазначено, що ОСОБА_3 на виконання комісійного доручення придбано в інтересах Компанії 60%+1 часток у статутному фонді ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» на підтвердження чого, ОСОБА_3 передано комітенту оригінальний примірник Свідоцтва про власність№ 56, виданого товариству Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву 29 червня 1994 року.

Як встановлено в судовому засіданні, 24 червня 2004 року, на виконання комісійного доручення та за рахунок коштів, наданих Компанією «Inter Effect Іnс.», ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу з ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист», за яким ОСОБА_3 за ціною 660 000 гривень придбав нежилу будівлю-адмінбудинок (в літ. Б), площею 611,0 квадратних метрів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до статті 1018 Цивільного кодексу України, майно, придбане комісіонером за рахунок Комітента, є власністю комітента.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що зазначене майно та майнові права, придбані ОСОБА_3 в період дії комісійного доручення та за рахунок коштів, наданих Компанією «Inter Effect Inc.», - нежила будівля-адмінбудинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також частки у статутному фонді ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» розміром 60%+1 від загального їх розміру, набуті у власність Компанією «Inter Effect Іnс.», як комітентом за зазначеним договором, з цих підстав вимоги про переведення на Компанію «Inter Effect Іnс.» прав покупця за договором купівлі-продажу нежилої будівлі між ОСОБА_3 та ТОВ «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» суд знаходить обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні, 26 серпня 2004 року ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 , згідно якого право власності на нежилу будівлю- адмінбудинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передавалось ОСОБА_5 . Останнім 24 грудня 2004 року укладено договір купівлі-продажу зазначеної будівлі з ТОВ «Фінансово-інвестиційна компанія «Старе місто», відповідно до умов право власності на нежилу будівлю-адмінбудинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передавалось покупцю ТОВ «Фінансово-інвестиційна компанія «Старе місто».

Доводи Компанії «Inter Effect Іnс.», в частині визнання цих договорів недійсними, суд знаходить обгрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ч.1.ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК. Згідно з ст. 228 ЦК нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність іншої сторони, а покупець приймає або зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 статті 2, частин 1,2 статті 4 Закону України Про власність, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право володіння, користування та розпорядження майном належить власнику майна. Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 658 Цивільного кодексу України, право продажу майна належить власникові товару. Оскільки під час укладання договору купівлі-продажу зазначеної нежилої будівлі з ОСОБА_4 ОСОБА_3 не був її власником, суд доходить висновку про те, що під час укладання цього договору порушено припис ст. 658 ЦК України, а тому вимоги Компанії «Inter Effect Іnс.» щодо визнання цього договору недійсним суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки цей договір не відповідає вимогам ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України, та направлений на незаконне заволодіння майном Компанії «Inter Effect Іnс.». Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. За таких обставин суд доходить висновку про те, що наслідком укладання ОСОБА_3 договору купівлі-продажу зазначеної нежилої будівлі з ОСОБА_4 не був підставою переходу права власності на будівлю до ОСОБА_4 , оскільки правових наслідків цей правочин не породжував. Виходячи з цього, під час укладання спірного договору-купівлі продажу від 24 грудня 2004 року між ТОВ «Фінансово-інвестиційна компанія «Старе місто» та ОСОБА_4 останній не був власником будівлі, яка була предметом -купівлі-продажу, отже під час його укладання порушена вимога ст. 658 Цивільного кодексу України, тому цей договір не відповідає вимогам ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно згідно зч. 1 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу зазначений договір слід визнати недійсним та таким, що не породжує правових наслідків. Як встановлено в судовому засіданні та випливає з матеріалів справи, Компанія «Inter Effect Іnс.» не надавала ОСОБА_3 вищевказану будівлю у володіння до 26 серпня 2004 року, тобто часу укладання ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будівлі із ОСОБА_4 , отже зазначених договорів вчинялось без повідомлення Компанії «Inter Effect Іnс.», яка не передавала зазначену будівлю сторонам відповідних договорів за своєю волею, суд доходить висновку, що зазначена будівля була передана покупцям за вказаними договорами поза волею Компанії «Inter Effect Іnс.», а тому до спірних відносин не можуть бути застосовані приписи статей 330, ч.1 ст. 388 Цивільного кодексу України, позаяк спірне майно, як таке, що вибуло з володіння власника поза волею останнього, підлягає витребуванню в покупців у всіх випадках, незалежно від їх добросовісності під час його придбання.

Заперечення відповідачів, ОСОБА_1 спростовуються вищенаведеним, а тому не беруться судом до уваги.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про режим іноземного інвестування», іноземні інвестиції можуть вкладатися в будь-які об`єкти, інвестування в які не заборонено законами України. Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону, для іноземних інвесторів на території України встановлюється національний режим інвестиційної та іншої господарської діяльності.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основних свобод, ратифікованої Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, передбачено право кожної особи на ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способом судового захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, припинення дії, яка порушує право, припинення або зміна правовідношення. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений законом. Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України, суд захищає інтереси суб`єктів господарювання також шляхом визнання наявності або відсутності прав, а також припинення дій, які порушують право або створюють загрозу його порушення. Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації.

Статтею 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8,55,124,129 Конституції України, ст.ст. 16, 182, 362, 526,549,612,1000,1004,1007,1018 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, Ст.ст. 3,4,11,15,16,60,61,169,213-216 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов Компанії «Inter Effect Іnс.» (зареєстрована за адресою: Сполучені Штати Америки, штат Делавар, 19806-1004, округ Нью-Кастл, Делавар, Рокфор Вилмингтон роуд 62) - задовольнити:

1.Перевести на Компанію «Inter Effect Іnс.» (зареєстрована за адресою: Сполучені Штати Америки, штат Делавар, 19806-1004, округ Нью-Кастл, Делавар, Рокфор Вилмингтон роуд 62) права покупця за договором купівлі-продажу нежилої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 611,00 квадратних метрів від 24 червня 2004 року між ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» (адреса м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 27, код 02573148), посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., та зареєстрованим в реєстрі за № 3366;

2. Визнати недійсним з моменту його укладання договір купівлі-продажу нежилої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 611,00 квадратних метрів від 26 серпня 2004 року між ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., та зареєстрованим в реєстрі за № 2368;

3. Визнати недійсним з моменту його укладання договір купівлі-продажу нежилої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 611,00 квадратних метрів від 24 грудня 2004 року між ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансово-інвестиційна компанія Старе місто (адреса м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 27, код 33240756), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., та зареєстрованим в реєстрі за № 4043;

4.Визнати право власності Компанії «Inter Effect Іnс.» (зареєстрована за адресою: Сполучені Штати Америки, штат Делавар, 19806-1004, округ Нью-Кастл, Делавар, Рокфор Вилмингтон роуд 62), на об`єкт нерухомого майна - нежилу будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 611,00 квадратних метрів.

Визнати виключне право володіння, користування та розпорядження Компанії «Inter Effect Іnс.» (зареєстрована за адресою: Сполучені Штати Америки, штат Делавар, 19806-1004, округ Нью-Кастл, Делавар, Рокфор Вилмингтон роуд 62), на об`єкт нерухомого майна - нежилу будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 611,00 квадратних метрів. Визнати за Компанією «Inter Effect Іnс.» (зареєстрована за адресою: Сполучені Штати Америки, штат Делавар, 19806-1004, округ Нью-Кастл, Делавар, Рокфор Вилмингтон роуд 62) право власності на частки у статутному фонді ТОВ «Київська виробничо-будівельної фірми Інтурист» (адреса м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 27, код 02573148), які переоформлені за участю ОСОБА_3 та на ім`я ОСОБА_3 , та визнати права Компанії «Inter Effect Іnс.» на відповідну ним кількість голосів у вищому органі ТОВ «Київська виробничо-будівельної фірми Інтурист» у кількості шістдесят відсотків плюс один голос; права та можливості реєструватись для участі та брати участь у загальних зборах учасників ТОВ «Київська виробничо-будівельної фірми Інтурист» із цією кількістю голосів.

Визнати відсутність прав власності, володіння та користування будь-яких інших ніж Компанія «Inter Effect Іnc.» осіб на об`єкт нерухомого майна - нежилу будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 611,00 квадратних метрів.

5. Зобов`язати Комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (01001, м. Київ, вул.Трьохсв`ятительська, 4-в, код 03359836) негайно, протягом одного календарного дня з моменту набрання рішенням суду у даній справі законної сили:

-зареєструвати право власності Компанії «Inter Effect Іnс.» (зареєстрована за адресою: Сполучені Штати Америки, штат Делавар, 19806-1004, округ Нью-Кастл, Делавар, Рокфор Вилмингтон роуд 62), на об`єкт нерухомого майна - нежилу будівлю-адмінбудинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 611,00 квадратних метрів, здійснити відповідний запис у реєстраційній книзі, реєстрі прав власності на нерухоме майно та внести до них відомості щодо реєстрації права власності Компанії «Inter Effect Іnс на нежилу будівлю- адмінбудинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; видати Компанії «Inter Effect Іnс.» реєстраційне посвідчення, щодо посвідчення реєстрації права власності Компанії «Inter Effect Іnс.» на нежилу будівлю-адмінбудинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в реєстрі прав власності на нерухоме майно;

-скасувати реєстрацію прав власності Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансово- інвестиційна компанія Старе місто (адреса м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 27, код 33240756), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська виробничо-будівельна фірма Інтурист» (адреса м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 27, код 02573148) на нежилу будівлю- адмінбудинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в реєстрі прав -власності на нерухоме майно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне

оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано в Тернівський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Г оловуючий