КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Справа № 362/934/26
№ 33/824/2044/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Зеленчука М.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко В.М. від 02 березня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 966641 від 26 січня 2026 року, 06 грудня 2025 року близько 09:30 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображав її нецензурними словами, виганяв з дому, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала психологічну шкоду здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2026 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись з такою постановою суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2026 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновок суду про відсутність складу адміністративного правопорушення, так як у протоколі не конкретизовано шкоду, яка була завдана потерпілій є помилковим, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність не лише у випадку заподіяння шкоди, але й у випадку створення можливості її заподіяння. Водночас, вважає, що викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення відображає всі істотні складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а сам протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, а тому є належним та допустимим доказом по справі.

Вказує, що сам по собі факт відсутності медичних документів або інших підтверджень заподіяння шкоди не може свідчити про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а сам протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, а тому є належним та допустим доказом по справі. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що 06 грудня 2025 року своїми діями ОСОБА_2 вимагав у потерпілої сплати комунальних платежів та виселення з помешкання разом із дітьми у визначений строк, а отже зазначені дії мають як психологічного, так і економічного насильства. Тому, суд неправильно витлумачив склад правопорушення за ст. 173-2 КУпАП.

Посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що колишнє подружжя тривалий час перебуває у конфлікті грунтується на припущеннях суду, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував наявність тривалого конфлікту між сторонами.

Також зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять жодного доказу у розумінні ст. 251 КУпАП, який би підтверджував вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, то він є необгрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи. У матеріалах справи наявні докази, які підтверджують наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак суд не надав їм належної правової оцінки.

Зауважувала, що суд помилково ототожнив дату складання протоколу та дату події, що свідчить про неправильне встановлення фактичних обставин справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат Шифердеккер О.О. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення ОСОБА_1 , адвоката Шифердеккер О.О., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином, ця форма домашнього насильства з об`єктивної сторони повинна характеризуватися діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

Разом із цим, вказані дії повинні бути умисними тобто особа, яка його вчинила, має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки та бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Усупереч цьому в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім пояснень самих учасників події, які б вказували на те, що ОСОБА_2 вчиняв щодо своєї колишньої дружини діяння, що підпадали б під ознаки домашнього насильства, зокрема психологічного насильства у формі словесних образ, як це описано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно недоведеними є і наслідки такого насильства у формі побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_1 .

Висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства, грунтується на наявних у справі доказах, яким суд надав належну правову оцінку.

Апеляційний суд зазначає, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено умислу ОСОБА_2 на заподіяння психологічної шкоди ОСОБА_1 .

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є правильним, оскільки відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_2 до потерпілої ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду психічному здоров`ю.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення не містить викладу об`єктивної сторони правопорушення, не зазначено, у чому проявлялося насильство, тобто фактично не зазначено наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого, наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

В ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_2 , направлені на здійснення психологічного насильства, якими він навмисно б спричиняв емоційну невпевненість та міг завдати або завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_1 .

Скаржницею не наведено переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому суд враховує, що сам лише факт наявності між учасниками справи сварки, конфлікту не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, які повністю узгоджуються між собою, а інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б свідчили про незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції було розглянуті всі обставини справи в рамках протоколу про адміністративне правопорушення та вмотивовано прийняте рішення про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2026 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2026 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов