Справа № 950/762/26
Номер провадження 3/950/423/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В.,

розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №3 (м. Лебедин) СРУП ГУ НП України в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 617068 від 17.03.2026, складеним поліцейським ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області сержантом поліції Хвостенком В.М., 20.02.2026 о 15 год. 55 хв. у м. Лебедин по вул. Степна, 14 пішохід ОСОБА_1 здійснила перехід проїзної частини поза межами пішохідного переходу, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками. У протоколі зроблено посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 4.14 г) та п. 4.7 Правил дорожнього руху України, відповідальність визначено за ст. 124 КУпАП.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні, убачається, що вона повідомила про те, що переходила дорогу, після чого її було збито автомобілем, внаслідок чого вона отримала забої голови. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнала, посилаючись на те, що наїзд стався внаслідок неправомірних дій водія, який не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та не вжив заходів для уникнення наїзду.

Отже, позиція органу, який склав протокол, зводиться до того, що саме дії пішохода ОСОБА_1 у вигляді переходу проїзної частини поза межами пішохідного переходу спричинили дорожньо-транспортну пригоду та відповідні наслідки у вигляді механічних пошкоджень автомобіля.Позиція ОСОБА_1 полягає в тому, що хоча вона й перебувала на проїзній частині, однак безпосередньою причиною наїзду та настання наслідків стало невиконання водієм покладених на нього Правилами дорожнього руху обов`язків щодо уважності, вибору безпечної швидкості та негайного реагування на небезпеку для руху.

17.03.2026 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 617068;після надходження матеріалів до Лебединського районного суду Сумської області справа призначена до судового розгляду; у судовому засіданні досліджено протокол, долучені матеріали та пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.Зазначена норма підлягає застосуванню у цій справі, оскільки покладає на суд обов`язок не формально сприймати зміст протоколу, а перевірити, чи справді у діях особи наявні всі елементи складу адміністративного правопорушення.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа), який розглядає справу про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Саме ця норма вимагає від суду встановити не лише факт перебування ОСОБА_1 на проїзній частині, а й те, чи перебувають її дії у прямому причинному зв`язку з наслідками, які інкримінуються за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом встановлено, що єдиним первинним процесуальним документом, на підставі якого ОСОБА_1 поставлено у вину вчинення правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення. Водночас сам по собі протокол не має наперед встановленої доказової сили та підлягає перевірці судом нарівні з іншими матеріалами. Факт складання протоколу не звільняє орган, який його склав, від обов`язку належними та допустимими доказами довести: конкретне порушення Правил дорожнього руху; настання наслідків, передбачених диспозицією ст. 124 КУпАП; прямий причинний зв`язок між діями саме цієї особи та такими наслідками.

За змістом ст. 124 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, обов`язковою ознакою складу цього адміністративного правопорушення є не будь-яке формальне порушення ПДР, а саме таке порушення, яке перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками у вигляді пошкодження майна.

За змістом ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.Тобто для наявності складу адміністративного проступку необхідно встановити не лише факт порушення припису, а й його протиправний, винний характер та причинний зв`язок із наслідками.

Крім того, за змістом ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Хоча наведена норма прямо формулює конституційний принцип презумпції невинуватості, її зміст поширюється і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки йдеться про застосування до особи заходів державного примусу.

Суд приходить до висновку, що у цій справі не доведено належними та достатніми доказами, що саме дії ОСОБА_1 перебували у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками у вигляді механічних пошкоджень автомобіля.

Суд виходить із такого. Сам факт того, що пішохід переходив проїзну частину поза межами пішохідного переходу, ще не є безумовною і достатньою підставою для висновку про наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Для такого висновку необхідно встановити, що безпосередньою причиною пошкодження транспортного засобу були саме дії пішохода, а не інше порушення правил дорожнього руху іншими учасниками дорожнього руху.

У матеріалах справи відсутні такі дані, які б беззаперечно підтверджували, що водій автомобіля був позбавлений технічної можливості своєчасно виявити пішохода на проїзній частині, зменшити швидкість аж до повної зупинки або вжити інших заходів для запобігання наїзду. У протоколі не наведено відомостей про: швидкість руху автомобіля; - дорожню обстановку та оглядовість;- дистанцію, з якої водій міг об`єктивно виявити пішохода;- гальмівний шлях; - наявність чи відсутність перешкод для екстреного гальмування; - результати дослідження відеозапису як доказу причинності.

Наявність лише загального формулювання у протоколі про те, що пішохід переходив дорогу поза межами переходу, не дає підстав для безспірного висновку, що саме ця обставина автоматично спричинила пошкодження автомобіля.

Навпаки, із самих фактичних даних, викладених у матеріалах справи, убачається, що водій здійснив наїзд на пішохода, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді забоїв голови. Зазначена обставина свідчить, що водій не забезпечив безпечного керування транспортним засобом у конкретній дорожній обстановці.

Суд у межах даного провадження не вирішує питання про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної чи іншої юридичної відповідальності. Водночас для встановлення наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 суд зобов`язаний оцінити поведінку всіх учасників дорожнього руху саме в тій частині, в якій це необхідно для вирішення питання про причинний зв`язок.

Так, відповідно до п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі.Ця норма підлягає застосуванню, оскільки поява пішохода на проїзній частині є зміною дорожньої обстановки, на яку водій повинен своєчасно та належним чином реагувати.

Згідно з п. 12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.Застосування цієї норми зумовлене тим, що наїзд на пішохода сам по собі свідчить про відсутність належного контролю за рухом транспортного засобу в конкретній ситуації, якщо не доведено існування непереборних, раптових та об`єктивно невідворотних обставин.

Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.Саме ця норма є ключовою у справі, оскільки пішохід на проїзній частині є очевидною небезпекою для руху, а отже водій зобов`язаний був невідкладно реагувати шляхом зниження швидкості або зупинки.

Таким чином, суд доходить висновку, що за обставин, викладених у матеріалах справи, у діях водія ОСОБА_2 вбачаються ознаки порушення щонайменше таких пунктів Правил дорожнього руху України:п. 2.3 б), п. 12.1, п. 12.3 ПДР України.За наявними матеріалами саме невиконання цих обов`язків перебуває у прямому причинному зв`язку з наїздом на пішохода та подальшими наслідками.

Суд окремо оцінює аргумент органу поліції про те, що порушення ОСОБА_1 вимог п. 4.7 та п. 4.14 г) ПДР України саме по собі є достатнім для притягнення її до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цей аргумент суд відхиляє, оскільки диспозиція ст. 124 КУпАП вимагає встановлення не формального, а причинно зумовленого порушення. Інакше кажучи, не кожне порушення ПДР утворює склад правопорушення, передбаченого цією статтею, а лише те, яке безпосередньо спричинило пошкодження майна. Формальне порушення правил переходу проїзної частини може утворювати інший вид правової оцінки, однак для кваліфікації за ст. 124 КУпАП обов`язковим є доведення того, що саме це порушення стало безпосередньою причиною наслідків. Таких доказів суду не надано.

Суд також відхиляє аргумент про те, що оскільки пішохід з`явився на проїзній частині поза межами пішохідного переходу, водій автоматично звільняється від обов`язку вживати заходів для запобігання наїзду.Такий підхід суперечить змісту п. 2.3 б), 12.1, 12.3 ПДР України, які покладають на водія постійний та безумовний обов`язок контролювати рух транспортного засобу, оцінювати дорожню ситуацію та реагувати на небезпеку незалежно від того, з чиєї вини така небезпека виникла.

Суд окремо зазначає, що навіть у випадку допущення ОСОБА_1 порушень правил переходу проїзної частини, такі порушення в установлених обставинах не перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, які інкримінуються за ст. 124 КУпАП.Перебування пішохода на проїзній частині в даному випадку було лише умовою розвитку дорожньої ситуації, але не тією безпосередньою юридично значущою причиною, що неминуче спричинила пошкодження автомобіля. Безпосередньою причиною настання наслідків суд вважає невиконання водієм обов`язку бути уважним, вибрати безпечну швидкість та своєчасно зреагувати на виявлену небезпеку.

Суд враховує й ту обставину, що ОСОБА_1 сама отримала тілесні ушкодження у вигляді забоїв голови. Ця обставина додатково підтверджує інтенсивність та характер контакту транспортного засобу з пішоходом і ще раз свідчить про неналежне реагування водія на дорожню обстановку.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_1 в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вони є послідовними, логічними та не спростовані належними доказами. Натомість версія, наведена у протоколі, фактично побудована на припущенні, що будь-яке порушення правил пішоходом автоматично породжує відповідальність за наслідки ДТП, що не відповідає ані змісту ст. 124 КУпАП, ані принципам індивідуалізації відповідальності.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У даному випадку подія дорожньо-транспортної пригоди безумовно мала місце, однак склад адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 відсутній, оскільки не встановлено прямого причинного зв`язку між її діями та наслідками, передбаченими ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 7, ст. 9, ст. 124, ст. 245, ст. 247, ст. 251, ст. 252, ст. 280, ст. 283, ст. 284 КУпАП, ст. 62 Конституції України, п. 2.3 б), п. 12.1, п. 12.3, п. 4.7, п. 4.14 Правил дорожнього руху України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

У мотивувальній частині цієї постанови встановлено, що за наявними у справі обставинами у діях водія ОСОБА_2 вбачаються ознаки порушення п. 2.3 б), п. 12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, тоді як порушення, які ставилися у вину ОСОБА_1 , не перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Роман БАКЛАНОВ