Слобідський районний суд міста Харкова
Провадження № 3/641/706/2026Справа №: 641/1156/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Харкова

Суддя Слобідського районного суду міста Харкова Кожихова Г.В.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції України в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

встановив:

12.02.2026 до Слобідського районного суду міста Харкова надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно з протоколом від 05.02.2026 серії ВАД № 697176 складеного інспектором СП ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Корольковим Д.І., 05.02.2026 близько 15.00 громадянка ОСОБА_1 не виконала обов`язки щодо виховання дитини, а саме малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка самовільно перебувала на станції метро "Держпром", що могли привести до тяжких наслідків, так як КП "Харківський метрополітен" є об`єктом підвищеної небезпеки, ОСОБА_2 вииявлена на станції метро "Спортивна".

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме: ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , заперечувала проти вказаного протоколу, наголосила на тому, що самостійно виховує дитину, яка є для неї самою близькою людиною, потреби дитини повністю нею забезпечуються: донька відвідує метрошколу, гуртки, забезпечена одягом. 05.02.2026 внаслідок неприємного збігу випадковостей вона мала їхати на юридичну консультацію, мала проблеми зі станом здоров`я, через нервову напругу забула телефон вдома. ЇЇ донька мала їхати на гурток після школи, але через те, що не змогла додзвонитися до неї, почала хвилюватися та вирішила звернутися за допомогою до поліцейських, які чергували на станції метро. В подальшому на неї було складено протокол за невиконання батьківських обов`язків.

З потерпілою ОСОБА_2 було проведено спілкування у формі вільної бесіди, в ході якої суд встановив, що ОСОБА_2 відвідує метрошколу, гуртки, має собаку, вільно орієнтується в розташуванні станцій метро, має розуміння того, як і до кого звертатися за допомогою у випадку виникнення проблемних ситуацій. Вказала про те, що не змогла додзвонитися до мами, після закінчення навчання в школі перебувала на станції метро під час повітряної тривоги, тому вирішила звернулася за допомогою до патрульного поліції, оскільки дуже хвилювалася за маму.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.150СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися проздоров`ядитини, її фізичний, духовний таморальний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьківвід обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини

Відповідно до ч. 1, 2 та 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі серії серії ВАД № 697176 були надані такі докази: копія рапорту поліцейського, копії письмових пояснень ОСОБА_1 , які повністю підтверджують обставини, про які ОСОБА_1 повідомила в судовому засіданні.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Суд ураховує, що ОСОБА_1 самостійно виховує дитину, раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої ОСОБА_2 , суддя не вбачає у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки у протоколі точно не зазначено, який саме із обов`язків, передбачених ст. 150 СК України не виконує ОСОБА_1 .

Суд ураховує, що станом на 05.02.2026 на час складення протоколу в місті Харкові було оголошено повітряну тривогу. Враховуючи те, що Харківський метрополітен в умовах воєнного стану є об`єктом подвійного призначення, оскільки поєднує у собі функції перевезення пасажирів та тимчасового укриття, кожен громадяни, що тимчасово укривається на станціях метрополітену, може знаходитись на станціях метро до оголошення відбою повітряної тривоги. Отже, в даному випадку перебування ОСОБА_2 на станції КП "Харківський метрополітен" під час оголошення повітряної тривоги не можна прирівнювати до тяжких наслідків, пов`язаних із функціонуванням об`єкта підвищеної небезпеки.

За таких обставин, на думку суду, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не знайшла підтвердження в судовому засіданні, є не доведеною, що є не прийнятним та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161).

В рішеннях Європейського суду з прав людини, як приклад у справі «Карелін проти Росії», зазначається, що винність особи у скоєнні правопорушення має доводитись у суді. Суд, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із закриттям провадження у справі, відсутні підстави для стягнення судового збору.

Керуючись ст.40-1, ст. 184, 245, 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В ИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Постанова судді може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Слобідський районний суд міста Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десятиднів з дня винесення такої постанови.

Суддя Г. В. Кожихова