ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8888/25 Головуючий суддя І інстанції Шевченко С. В.
Провадження № 33/818/512/26 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу апеляційною скаргою захисника Клочкової А.О. на постанову судді Індустріального районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , -

за участі

секретаря судового засідання Шевченко Д.В.

захисника Клочкової А.О.,

у с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Судом встановлено що 20 вересня 2025 року об 11:22 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку № 104 по вул. Шевченка у с. Шевченкове Куп`янського району Харківської області з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Захисник подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення або вирішити питання щодо застосування положень ст. 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу.

Вказує, що оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то й вимога до нього з боку патрульних про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставною.

Також зазначала, що в порушення Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які ознаки алкогольного сп`яніння були виявлені у ОСОБА_1 , а така ознака, як почервоніння очей, яка була вказана у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, взагалі відсутня у Інстукції.

Крім того, адвокат вказувала на те, що з боку патрульних поліцейських мала місце провокація щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, яка полягала у тому, що останній на вимогу поліцейського сів за кермо автомобілю та здійснив рух на ньому.

Наголоушвала на тому, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і проходить службу на посаді водія і позбавлення права керування транспортними засобами унеможливить виконання обов`язків а тому просить застосувати аналогію закону положення ст. 69 КК України та не призначати додаткове покарання.

Вважає застосування аналогії закону можливим і необхідним.

Також просить врахувати відомості про особу ОСОБА_1 , його нагороди.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для належного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Протокол про адміністративне правопорушення (а. с. 1) відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення (а. с. 1) працівником поліції зазначено, що 20 вересня 2025 року об 11:22 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку № 104 по вул. Шевченка у с. Шевченкове Куп`янського району Харківської області з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Аналогічні обставини встановив суд першої інстанції.

Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З відеозапису, який міститься в матеріалах справи, вбачається що ОСОБА_1 зупинився та вийшов із автомобіля.

До нього підійшов працівник поліції та запитав чи є у водія документи, зокрема водійське посвідчення, якого у водія не було.

В подальшому інспектор запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я, проте водій заявив, що від проходження огляду на стан сп`яніння відмовляється.

Після вказаного, водію було повідомлено про його права та в подальшому складено протокол.

В процесі спілкування, водій чітко під фіксацію зазначив, що вживав алкоголь, 200 грам вранці, повідомив що їде на похорони.

На питання чи є військовослужбовцем, сказав що ні.

Вказані відомості чітко зафіксовані на відеозаписі.

Апеляційний суд наголошує на тому, що водій транспортного засобу повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте ОСОБА_1 категорично відмовився виконувати законні вимоги інспектора та проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, внаслідок чого водій порушив п.2.5 ПДР України.

При цьому, в своїй апеляційній скарзі, захисник наполягав на тому, що ОСОБА_1 не був зобов`язаний проходити огляд.

Проте це суперечить позиції самого ОСОБА_1 , який під відеофіксацію визнав що керував транспортним засобом та вживав алкогольні напої.

Крім того, ОСОБА_1 не оскаржив до суду про постанову, складену за відсутність документу водійського посвідчення.

Всі ці вказані відомості, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність підстав сприймати як об`єктивну версію сторони захисту, щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім вказаного, сторона захисту не наводить у своїй апеляційній скарзі жодних відомостей, які б свідчили про наявність якогось примусу з боку працівників поліції, внаслідок чого ОСОБА_1 був змушений відмовитись від проходження огляду.

Також належить зазначити, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності не за знаходження за кермом в стані алкогольного сп`яніння, ці обставини не встановлені.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає внаслідок відмови водія від проходження огляду, яка зафіксована на відеофайлі.

Таким чином, поліцейський діяв в межах закону та отримавши відмову водія від проходження огляду поліцейським було складено протокол.

Велася безперервна відеозйомка, свідки не залучались.

Протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис не містять суттєвих розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.

При цьому, відеозапис судом приймається як належний та допустимий доказ, апеляційний суд не вбачає жодних істотних порушень, наслідком яких належало б визнати цей доказ недопустимим.

За таких обставин дії працівників патрульної поліції повністю відповідали букві закону і підстав для закриття провадження з цих підстав у апеляційного суду відсутні.

Крім того, водій або його захисник не були позбавлені можливості оскаржити дії інспектора поліції до суду, проте таким правом сторона захисту не скористалась.

Клопотань про необхідність допиту інспекторів поліції сторона захисту не заявляла.

Що стосується посилання захисника на ознаки провокації, то такі обставини не знайшли свого підтвердження.

З приводу застосування положень ст. 69 КК України за аналогією закону, апеляційний суд наголошує, що така аналогія не може бути застосована, оскільки санкція статті 130 КУпАП передбачає можливість призначення виключно штрафу та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, жодної прогалини в положеннях КУпАП в цій частині апеляційний суд не вбачає, а відтак аналогія закону не підлягає задоволенню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись суддею у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Вид адміністративного стягнення ОСОБА_1 , суддею призначений з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, в межах строку передбаченого ст. 38 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.

Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Клочкової А.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Індустріального районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева