Житомирський апеляційний суд
Категорія 130Доповідач Миколайчук П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 рокум. Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В.

із секретарем Журавською Д.П.

захисника Арапова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Арапова Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 14.01.2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 14.01.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.

Відповідно до постанови, 17.12.2025 року о 04 год. 25 хв., перебуваючи на вул. Святослава Ріхтера 35 у м. Житомирі, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на визначення наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Суть апеляційної скарги

На постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 14.01.2026 року адвокатом Араповим О.О. подано апеляційну скаргу, у зв`язку з її прийняттям з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю вимогам чинного законодавства, неповному з`ясуванню обставин справи. Порушується питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилається на те, що ОСОБА_1 на момент зупинки заперечував перебування в стані алкогольного сп`яніння, наполягав, що він не відмовляється від проходження огляду на місці зупинки а також у медичному закладі та не мав ознак алкогольного сп`яніння, що чітко зафіксовано на відеореєстратор та в письмових поясненнях. Зазначає, що відмова водія вийти з салону автомобіля не є тотожною відмові від огляду, оскільки огляд на місці зупинки міг бути проведений і в салоні авто. Зазначає, що жодних вимог про те, що огляд на стан сп`яніння має бути проведений виключно в салоні поліцейського авто чи біля нього немає, а тому вимоги водія не були незаконними. Вказує ,що водій від керування транспортним засобом не відсторонювався та посвідчення водія не вилучено. По завершенню вказаних дій, працівники поліції поїхали з місця події, а ОСОБА_1 власним транспортом поїхав до КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» і впродовж години від моменту зупинки пройшов огляд, за результатами якого був тверезим.

Також просив поновити строк на оскарження постанови, так як останній був пропущений з поважних причин через необізнаність із повним текстом постанови та на короткий строк.

Позиції учасників справи

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що рухався автомобілем о 04 год. 25 хв. без ознак сп`яніння, за 15 хвилин до зупинки на нього вже складали протокол і жодних питань по ознакам сп`яніння не виникло. Поліцейські мали на меті, щоб ОСОБА_1 саме вийшов зі свого транспортного засобу і сів у поліцейський автомобіль. ОСОБА_1 зазначив, що в своєму автомобілі почувався безпечно, оскільки не знав, чи включена камера у поліцейських, хотів фіксувати всі події, бо побоювався примусової мобілізації. Працівники поліції не показували Драгер, можливо його і не було у них. Вказує, що заборони проходити огляд в своєму авто немає, тому ОСОБА_1 прийняв рішення знаходитися в транспортному засобі. Одразу після складання матеріалів, він самостійно поїхав до лікарні, пройшов огляд за допомогою Драгера та здав кров.

Захисник Арапов О.О. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, додатково пояснив, що ОСОБА_1 є ФОПом, має найманих працівників, таксує, тому не був у стані сп`яніння. Зазначив, що відмова від виходу з автомобіля не є тотожною відмові від огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 не мусив робити те, що робити не зобов`язаний законом, а вимоги поліцейських зводилися до того, щоб водій вийшов з авто, їм нічого не заважало надати водію Драгер у салон авто. О 04 год. 04 хв. ОСОБА_1 поліцейські уже зупиняли, оформлювали матеріали і у них не було підстав вважати, що у водія наявні ознаки сп`яніння. ОСОБА_1 додаткових вимог не висловлював, заперечував відмову від огляд, не був відсторонений, самостійно пройшов огляд в медичному закладі, був тверезим. Тому вважає, що змість доказів прямо підтверджує, що водій не уникав огляду на стан сп`яніння, а лише не погодився вийти з автомобіля, що не було порушенням будь-якого нормативного акту.

Мотиви та висновки апеляційного суду

Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали та докази, наявні в адміністративній справі, зміст постанови суду першої інстанції відповідно до вимог ст.294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення викладають аргументи щодо наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності саме у цьому протоколі, який суд має оцінити у сукупності з іншими доказами у справі.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Нормами ст. 280 КУпАП визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Абзацами другим та четвертим частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року, поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст.23 цього ж закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п. 3 ч. 1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

За змістом абзаців третього та п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а згідно з пунктом 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 130 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура виявлення у водіїв ознак наркотичного, алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан сп`яніння визначена ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2, 6, 7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 за №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Суд першої інстанції, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 542859 від 17.12.2025; постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6358258 від 17.12.2025; письмові пояснення ОСОБА_1 від 17.12.2025; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів водія ОСОБА_1 , згідно якого останній від огляду на стан сп`яніння відмовився; направлення на огляд водія ОСОБА_1 , в КНП «ОМСЦ» ЖОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.12.2025, огляд не проводився, виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук; рапорт поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП від 17.12.2025; відеозаписи з нагрудної камери поліцейських; висновок КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 17.12.2025 № 478, згідно з яким ОСОБА_1 тверезий; флеш-носій з відеозаписом обставин події з мобільного телефону ОСОБА_1 , дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом було встановлено, що поліцейськими дотримано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції після виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання з використанням спеціальних технічних засобів, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

З наведених вище норм законодавства вбачається, що водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним з таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Така вимога є законною, оскільки грунутується на обов`язках поліцейського та водія, які закріплені в наведених пунктах ПДР, ст. 266 КУпАП та Інструкції.

З доданих до справи відеозаписів події вбачається, що о 04 год. 30 хв. працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 про відсторонення від керування транспортним засобом у зв`язку з наявністю у нього ознак сп`яніння. Водій наголосив на згоді пройти освідування на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, однак просив поліціянта пройти огляд не виходячи з автомобіля - в салоні свого транспортного засобу, або через відкрите скло водійської дверки.

Суд вважає, що вимога поліцейського вийти з автомобіля була законною оскільки саме на поліцейського покладено обов`язок забезпечити належний огляд водія на стан сп`яніння на місці зупинки, і умова водію залишити автомобіль була обгрунтована як фактом відсторонення його від керування авто, так і потребою використати газоаналізатор, який має певні технічні вимоги та за використання якого відповідає поліцейський.

В свою чергу, ніяких об`єктивних причин, чи обставин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_1 вимог працівників поліції, ним наведено не було. Заяви про почування в безпеці лише в своєму автомобілі, бажання здійснювати запис на реєстратор та страх перед імовірною мобілізацію не можуть бути прийняті судом як об`єктивні перешкоди вийти зі свого авто для проведення огляду, оскільки здійснення фіксації на реєстратор було можливим і поза межами автомобіля, а факт проведення мобілізації в країні не може прийматися як підстава для недотримання військовозобов`язаними особами вимог ПДР.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту, а також відеозаписам, долученим до матеріалів справи, апеляційний суд також зауважує, що ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння лише вербально, однак не вжив жодних активних дій на виконання законних вимог поліцейського для проходження огляду, натомість, висуваючи власну необгрунтвовану нічим вимогу надати газоаналізатор Драгер в салон його автомобіля, або потримати прилад біля відкритого вікна водійських дверей автомобіля. Фактично, водій ставив поліцейському свої умови щодо порядку проходження огляду, які були ні чим не обгрунтовані.

Тобто на відеозаписах та в поясненнях ОСОБА_1 наполягає на проходженні огляду на місці зупинки транспортного засобу, проте необґрунтовані вимоги водія щодо проведення огляду без виходу з автомобіля фактично вказують на його відмову від виконання вимог поліцейського, які були спрямовані за забезпечення належного проведення огляду на місці зупинки. Вербальна згода водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без вжиття конкретних дій зі свого боку, спрямованих на фактичне проходження такого огляду, як то прослідувати в службовий автомобіль і пройти огляд за допомогою прилад «Драгер» або ж проїхати з працівниками поліції до лікарні, свідчить про ухилення цим водієм від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, що в свою чергу вказує на відмову від проходження такого огляду водієм ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що водію ОСОБА_1 було забезпечено всі можливості щоб у встановленому порядку безсумнівно спростувати наявність виявлених у нього працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння шляхом проходження огляду, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, але водій ухилився від такого огляду через власне суб`єктивне тлумачення норм законодавства.

Зазначене свідчить про невиконання ОСОБА_1 законної вимоги поліцейського вийти з транспортного засобу для проходження огляду на стан сп`яніння при відсутності підстав, які унеможливлювали б виконання таких вимог.

Водночас, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений указаним Законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2024 року у справі № 990SCGC/1/24 (провадження № 11-1сап24).

Доводи про можливу відсутність газоаналізатора в поліцейських не підтверджені та спростовуються змістом відеозаписів, на яких працівник поліції висловив вимогу до ОСОБА_1 вийти з автомобіля, зазначив: «Пане водій, алкогольні напої коли останній раз вживали?... Бажаєте пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу? Я відчуваю запах алкоголю з автомобіля», на що водій відповів: «Несіть драгер». Далі працівник поліції сказав: «Вийдіть до автомобіля нашого пройдемо огляд», на що ОСОБА_1 відповів: «Я не вийду». Далі поліцейський в неодноразово пропонував водію пройти огляд за допомогою приладу Драгер на місці зупинки, зазначаючи: «Дивіться, ось він (Драгер) знаходиться будь-ласка, виходьте з автомобіля і проходьте огляд». Водій, вказуючи, що він не відмовляється від огляду, пояснював, що з автомобіля він виходити не зобов`язаний. При цьому автомобіль поліції був припаркований за автомобілем ОСОБА_1 і відкрита валіза з газоаналізатором Драгер лежала на капоті автомобіля поліції, жодних перешкод для проходження огляду на стан сп`яніння у ОСОБА_1 зафіксовано та ним озвучено не було. Цим також спростовується і твердження сторони захисту про те, що дії працівників поліції зводилися виключно лише з метою, щоб водій вийшов зі свого автомобіля, апеляційний суд вважає суб`єктивним трактуванням подій, яке суперечить вищезгаданим нормам.

При цьому наявність висновку лікаря КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» ЖОР про тверезість ОСОБА_1 не спростовує порушення ним п.2.5 ПДР України, оскільки відповідальність за порушення цього пункту настає за відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а висновок про не перебування ОСОБА_1 , у стані сп`яніння, який отримано поза процедурою ст. 266 КУпАП та без участі поліцейського не є належним доказом для спростування факту порушення водієм п. 2.5 ПДР України.

Тобто з доказів, досліджених судом першої інстанції вбачається порушення ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом пункту 2.5 ПДР України та, відповідно, скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Та обставина, що на водія не було складено протокол за ст. 185 КУпАП не спростовує факту ігнорування ним законних вимог поліцейського, оскільки відповідальність за згаданою статтею настає саме за злісну непокору законній вимозі поліцейського, тоді як у даному випадку водій не допускав злісної непокори, проте не виконав законну вимогу, спрямовану на забезпечення проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Арапова Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 14.01.2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяП. Миколайчук