Провадження № 23-з/801/16/26
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 рокум. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Вінницького апеляційного суду Міхасішин І.В. розглянувши повторну заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року, ухвалених у цій справі, в порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 і ст. 122-4 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень..

25 лютого 2026 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 та статтею 124 КУпАП, залишено без змін.

До Вінницького апеляційного надійшла повторна заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року, ухваленої у справі про адміністративне правопорушення, в порядку передбаченому КУпАП.

У цій заяві ОСОБА_1 , посилаючись на положення статей КУпАП, статті 8; 55; 62; 129 Конституції України; статтю 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення Конституційного Суду України № 3-р(II)/2020 від 11 березня 2020 року, просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року, а провадження у справах закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2026 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід судді Міхасішина Ігоря Васильовича відмовлено.

Встановлені обставини та мотиви апеляційного суду

Приписами частини другої статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, що їх Конституційний Суд України розглядає як конституційні гарантії права на судовий захист (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011). Тому сутнісний зміст права на судовий захист слід визначати з урахуванням конституційно установлених засад судочинства як гарантій, що забезпечують його ефективну реалізацію.

Отже, Конституційний Суд України вважає, що сутнісний зміст права на судовий захист, що його встановлено частиною першою статті 55 Конституції України, слід визначати як у зв`язку з основними засадами судочинства, визначеними приписами частини другої статті 129 Конституції України, так і з урахуванням змісту права на справедливий суд, визначеного у статті 6 Конвенції та витлумаченого Європейським судом із прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису частини десятої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 21 липня 2021 року№ 5-р(II)/2021; Справа № 3-173/2018(1186/18, 77/19) - визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис частини десятої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За правилами ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду.

При цьому нормами КУпАП не передбачена можливість перегляду апеляційним судом як то постанови суду першої інстанції так і постанови суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами.

Так само нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення. Більше того, за змістом ст. 463 КПК навіть у межах кримінальних проваджень заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку, а не до суду вищої інстанції.

За вказаними заявником реквізитами рішення Конституційного Суду України № 3-р(II)/2020 від 11 березня 2020 року, на яке він посилається у своїй заяві про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, не існує.

Натомість з подібних питань Конституційний Суд України ухвалював рішення у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України та у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису частини першої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України.

Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України від 17 червня 2020 року 4-р(II)/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними), положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2024 року № 5-р(ІI)/2024 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису частини першої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що оспорюваний припис статті 459 Кодексу не містить заборони на перегляд за нововиявленими обставинами будь-яких видів судових рішень, що набрали законної сили, зокрема ухвал слідчих суддів. (Абзац четвертий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини)

Конституційний Суд України у цьому Рішенні констатував, що оспорюваний припис статті 459 Кодексу не містить заборони на перегляд за нововиявленими обставинами будь-яких видів судових рішень, що набрали законної сили.

Посилання заявника на рішення Конституційного Суду України № 3-р(II)/2020 від 11 березня 2020 року та положення Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоречними та безпідставними, оскільки такого рішення КСУ не існує, а в наведених апеляційним судом справах, Конституційний Суд України взагалі не вирішував питання щодо правової можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення судом апеляційної інстанції.

У рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04, п.п. 33-34) Суд звернув увагу на, те що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою- домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини. («Нікітін проти Р.» (Nikitin v. R.), заява №50178/99, п. 57; «Савінський проти України» (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02, п. 23).

Рішення ЄСПЛ у справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04, п.п. 42-43) Суд повторює, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], заява № 28342/95, п. 61-62). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52).

Положеннями статті 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Порядок перегляду постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом визначено у главі 24-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 297-1 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено лише один виняток, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута у Верховному Суді.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для прийняття заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року, ухваленої у справі про адміністративне правопорушення, в порядку передбаченому КУпАП.

Керуючись статте 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року повернути заявнику.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин