КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 357/9494/25 Апеляційне провадження № 33/824/770/2026Головуючий у суді першої інстанції - Озадовський Р.Ю. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122-2, частиною п`ятою статті 126 та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122-2, частиною п`ятою статті 126 та частиною першою статті 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 40 800,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Згідно протоколу про адміністративні правопорушення серії ЕПР № 360282, 13.06.2025 о 08 год. 57 хв. водій ОСОБА_1 , під час руху в Київській області, м. Біла Церква, по вул. Гайок, 222А керував транспортним засобом марки Rexton, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Alcotest Drager 7510, результат тесту 1,23 % проміле, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративні правопорушення серії ЕПР № 360262, 13.06.2025 о 08 год. 57 хв. водій ОСОБА_1 , під час руху в Київській області, м. Біла Церква, по вул. Гайок, 222А керуючи транспортним засобом марки Rexton, державний номерний знак НОМЕР_1 на вимогу працівника поліції зупинити транспортний засіб поданої шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору та спец звукового сигналу, не зупинився, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частини першої статті 122-2 КУпАП.

Також, згідно протоколу про адміністративні правопорушення серії ЕПР №36027, 13.06.2025 о 08 год. 57 хв. водій ОСОБА_1 , під час руху в Київській області, м. Біла Церква, по вул. Гайок, 222А керував транспортним засобом марки Rexton, державний номерний знак НОМЕР_1 при цьому не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху України, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч частиною першою статті 122-2, частиною п`ятою статті 126 та частиною першою статті 130 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції виніс постанову за відсутності скаржника, чим порушив право на захист.

Також скаржник звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних даних про керування транспортним засобом ОСОБА_1 , тобто в стані руху, під керуванням ОСОБА_1 , а отже працівники поліції не мали права вимагати проходити огляд на стан сп`яніння.

Крім того, вказує, що ознаки алкогольного сп`яніння поліцейськими не встановлювалися і більше того, після проходження огляду, в порушення вимог закону працівники поліції не запропонували пройти огляд у закладі охорони здоров`я та не відсторонили від керування транспортним засобом.

Зазначено, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 , відразу вказував, що не керував транспортним засобом, однак під тиском поліцейських вимушений був пройти такий огляд.

Вказує, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 військовий, поліцейські не викликали Військову службу правопорядку, чим порушили вимоги ст. 266-1 КУпАП.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за частинами другої-четвертої статті 126 КУпАП.

Також апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - Сидоренко В.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2025 була винесена оскаржувана постанова. Як зазначає скаржник, він не отримував повний текст постанови та не був знайомий з її змістом, оскільки перебуває на військовій службі, та про наявність такої дізнався лише 16.10.2025.

Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи не містять відомостей про отримання скаржником постанови, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених частиною першою статті 122-2, частиною п`ятою статті 126 та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд першої інстанції виходив з доведеності його вини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною першою статті 122-2 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до частини другої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за частиною п`ятою статті 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частина п`ята статті 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка передбачає відповідальність особи, яка не має права керування транспортним засобом, однак, здійснює таке керування повторно, протягом року. При цьому санкція частини п`ятої статті 126 КУпАП встановлює обов`язкове додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 7 років.

Зважаючи на вищевикладене, особа, яка не має права на керування транспортними засобами, однак повторно протягом року вчинила правопорушення у вигляді такого керування, є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, і до такої особи в обов`язковому порядку застосовується накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1, дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу, дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав.

Відповідно до пункту 2.9 а ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту з Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція) ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно з пунктом 5 Розділу ІІ Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно з пунктом 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КАП України.

Як вбачається з переглянутого судом відеозапису, транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , не зупинився на законну вимогу працівників поліції, натомість останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій, збільшив швидкість руху та, не реагуючи на вимоги про зупинку, заїхав на територію військової частини. Надалі, останній, намагався уникнути відповідальності, зазначаючи, що за кермом не перебував, однак в ході спілкування з працівниками поліції фактично визнав, що саме він керував зазначеним транспортним засобом.

Отож, відомості, які містяться на відеозаписі, свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції під час проведення огляду та вимог статті 266 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених частиною першою статті 122-2, частиною п`ятою статті 126 та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується даними письмових матеріалів справи, а саме змістом протоколів про адміністративні правопорушення від 13.06.2025 року серії ЕПР1 № 360282, № 360274, №360262; результатами тесту Alcotest Drager 7510 до протоколу ЕПР № 360282, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 1,23 % проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого встановлено ознаки - запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, результат огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Alcotest Drager 7510 - 1,23 % проміле; направленням на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; довідками з адмінпрактики та довідками визначення повторності правопорушення, згідно яких, на ОСОБА_1 , 12.06.2025 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП в сумі 3 400 грн., постановою ЕНА № 4863419; відеозаписом нагрудної камери інспектора патрульної поліції, згідно якого на вимогу про зупинку проблисковими маячками червоного та синього кольору, а також звукового сигналу, водій ОСОБА_1 не зупинився, а навпаки пришвидшив рух транспортного засобу, що свідчить про уникнення адміністративної відповідальності.

Враховуючи зазначене, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених частиною першою статті 122-2, частиною п`ятою статті 126 та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за обставин, встановлених судом.

Посилання скаржника на відсутність доказів керування транспортним засобом спростовуються дослідженим судом відеозаписом, з якого чітко вбачається, що саме ОСОБА_1 здійснював рух транспортного засобу, не виконав законну вимогу працівників поліції про зупинку, збільшив швидкість та намагався уникнути відповідальності, заїхавши на територію військової частини. При цьому, попри заперечення факту керування, у ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 підтвердив, що саме він керував транспортним засобом, що узгоджується з іншими дослідженими доказами у справі.

Доводи про відсутність у працівників поліції підстав для проведення огляду на стан сп`яніння також є необґрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів справи та акту огляду у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці), що відповідає вимогам Інструкції та є достатньою підставою для проведення огляду відповідно до статті 266 КУпАП.

Твердження про те, що огляд був проведений під тиском працівників поліції, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, натомість спростовуються відеозаписом, з якого не вбачається будь-якого примусу чи порушення процедури проведення огляду. Навпаки, огляд проведено за згодою водія із застосуванням сертифікованого технічного засобу, результат якого становив 1,23 проміле.

Посилання скаржника на те, що йому не було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог Інструкції та статті 266 КУпАП такий огляд проводиться у закладі охорони здоров`я лише у разі відмови особи від огляду на місці або незгоди з його результатом. У даному випадку ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на місці та не висловлював заперечень щодо його результатів.

Доводи про невиклик Військової служби правопорядку є безпідставними, оскільки положення статті 266-1 КУпАП підлягають застосуванню виключно до військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів за умови, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військової частини чи в інших передбачених законом умовах. Водночас із матеріалів справи не вбачається, що на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 перебував при виконанні службових обов`язків, а відтак підстави для застосування вказаної норми та залучення Військової служби правопорядку були відсутні.

Посилання скаржника на відсутність доказів повторності правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи. Так, на підтвердження факту притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності апеляційним судом було витребувано у Департаменту патрульної поліції УПП в Одеській області копію постанови серії ЕНА № 4863419 від 01.06.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

На виконання зазначеного запиту Департаментом патрульної поліції надано належним чином завірену копію вказаної постанови, що підтверджує факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року, а відтак свідчить про наявність ознаки повторності у його діях.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятим судом першої інстанції рішенням, однак висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду