Справа № 156/1519/25 Провадження №33/802/202/26 Головуючий у 1 інстанції:Малюшевська І. Є.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Назарук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Колодійчук Н.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із середньою освітою, одруженого, на утриманні непрацездатних осіб не має, зареєстрованого за адресою та мешканця: АДРЕСА_1 , пенсіонера, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 26.11.2025 близько 16:48 год в сел. Іваничі по вул. Львівській ОСОБА_1 керував т/з марки "Форд Трансіт" д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився.

В поданій апеляційній скарзі захисник, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , не погоджується з постановою суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також неповнотою та необ`єктивністю з`ясування усіх обставин події. Вказує про відсутність доказів того, що автомобілем, який зафіксований на відеозаписі, керував ОСОБА_1 , а тому були відсутні підстави вимагати у останнього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Факт перебування в даному автомобілі не може безпосередньо підтверджувати саме керування даним автомобілем. На відеозаписі відсутній момент зупинки транспортного засобу та не вбачається у ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння. Крім того усі документи були складені не в присутності ОСОБА_1 , тобто останній з їх змістом не був ознайомлений, а тому не міг відмовитися від їх підписання.

Захисник просить оскаржену постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, доходжу наступного висновку.

За положеннями статей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому за положеннями ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає: 1) у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; 2) або ж у діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, за обставин зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 524389 від 26.11.2025 року, у якому викладені обставини і суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України;

- направленням на огляд до КНП «Іваничівська багатопрофільна лікарня» водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_1 до КНП «Іваничівська багатопрофільна лікарня» не доставлявся через відмову від проходження огляду на стан сп`яніння;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, згідно з яким у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, яка не відповідає обстановці, однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився;

- письмовим зобов`язанням ОСОБА_1 від 26.11.2025 не керувати т/з протягом 24 годин або до повного витверезення;

- оптичним диском DVD-R з відеозаписами з місця події.

Зібрані по справі докази є належними та допустимими, які взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Сумніви у їх належності та достовірності у апеляційного суду не виникає.

Суд першої інстанції, оцінивши відеозапис та дослідивши відображену на ньому поведінку ОСОБА_1 , а також приймаючи до уваги сукупність всіх інших доказів по справі, керуючись внутрішнім переконанням, дійшов висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, наявності в нього ознак алкогольного сп`яніння та факт його відмови від запропонованого поліцейським проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що у матеріалах справи відсутні докази наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд зауважує, що у цій справі для визнання винуватості водія за ч. 1 ст. 130 КпАП України ключовим є не наявність висновку про перебування у стані сп`яніння, а те, що згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 , як водій, був зобов`язаний, а не мав право, на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння, однак, відмовився від цього, що свідчить про наявність в його діях ознак вказаного адміністративного правопорушення, що було встановлено суддею суду першої інстанції.

Зокрема, на відеозаписах зафіксовано рух і зупинку транспортного засобу, а саме як працівники поліції наздогнали т/з марки "Форд Трансіт" д.н.з. НОМЕР_2 та зупиняли т/з шляхом увімкнення проблискових маячків червоного і синього кольору у зв`язку із виявленням порушень Правил дорожнього руху. На вимогу працівників поліції водій автомобіля не зупинився, продовжував рух і заїхав на подвір`я свого будинку, де зупинився.

В ході розмови з працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим, йому як водію транспортного засобу, який не заперечував факт керування та мав ознаки алкогольного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Відеозаписом зафіксовано поведінку ОСОБА_1 , яка свідчила про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а надалі фактичну відмову від проходження згаданого огляду.

ОСОБА_1 працівником поліції в усному порядку було озвучено наслідки невиконання вказівок щодо проходження огляду, тобто ухилення від огляду на стан алкогольного сп`яніння, при цьому йому було роз`яснено обсяг його прав та обов`язків, і той факт, що таке ухилення від огляду буде розцінюватися як відмова, що тягне за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення та на відео зафіксована вся подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Отже, безпідставними та надуманими є доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння чи підстави для проведення такого огляду були відсутні, так як вони повністю спростовуються матеріалами справи та відеозаписом з боді камери працівників поліції, який фактично підтверджує ті обставини, які й викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.

Крім того, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Не беруться судом до уваги посилання сторони захисту на те, що відеозапис є неповним та небезперервним, а тому не може бути належним доказом винуватості ОСОБА_1 . На відеозаписі зафіксовані ті обставини, які й викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а також процедуру документування правопорушення, і з урахуванням усіх в сукупності досліджених доказів, є таким, що містить фактичні дані, на основі яких встановлено винність ОСОБА_1 , тобто є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 251 КпАП України.

Відеозапис, зокрема його обсяг, не можна визнавати єдиним та беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України, оскільки такий доказ оцінюється та береться до уваги судом у сукупності з іншими доказами, які узгоджуються між собою і відтворюють обставини вчинення правопорушення.

Та обставина, що матеріали справи містять документи, які не підписані ОСОБА_1 , на думку суду, може вказувати лише на не виконання працівниками поліції вимог нормативних документів, які регламентують необхідність виконання цієї дії і не може бути підставою для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду, оскільки такі обставини не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, а саме, за відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому доводи захисника в цій частині також є необґрунтованими. Крім того, обставини, що на відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції знаходиться саме ОСОБА_1 апелянтом не заперечуються.

З огляд на наведене, на думку апеляційного суду, в матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а лише покликання сторони захисту в апеляційній скарзі на можливі порушення без належного їх обґрунтування слід розцінювати як спроби ОСОБА_1 уникнути відповідальності за скоєне будь-яким чином.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Законних підстав для скасування оскарженого судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає, а тому, оскаржену постанову судді слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Колодійчук Наталії Володимирівни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук