ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/9516/25 Головуючий суддя І інстанції Янцовська Т. М.
Провадження № 33/818/422/26 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Козирєва А.В. на постанову Основ`янського районного суду м. Харкова від 11.12.2025 року у відношенні ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

Оскаржуваною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Як установив суд 31.07.2025 року о 22:38 год в м. Харкові на перехресті пров. Короленка та просп. Героїв Харкова ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним, не виконав вимогу дорожнього знаку «2.1 дати дорогу», та не надав дорогу електричному велосипеду Avanti, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення. Унаслідок якого транспортні засоби отримали пошкодження, завдано матеріальні збитки.

Водій ОСОБА_2 місце дорожньо-транспортної пригоди залишив.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_1 адвокат Козирєв А.В. просить постанову суду змінити та накласти на ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки.

Зазначає, що суд першої інстанції значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, провівши розгляд справи формально, не з`ясувавши всіх важливих обставин, не дослідивши докази та не надавши їм відповідної оцінки.

Зокрема, при накладенні адміністративного стягнення суд не врахував характер вчиненого правопорушення, а саме того, що ОСОБА_3 після скоєння ДТП місце події залишив, не надавати жодної допомоги потерпілому ОСОБА_1 , який внаслідок зіткенння отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, численних синців та саден на тілі, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 12-14/479-А/25 від 04.08.2025 року; відсутності щирого розкаяння винного ОСОБА_2 , якого взагалі не було; відомостей про особу порушника та ступінь його вини; відсутності відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_1 за завдані тілесні ушкодження та майнову шкоду; пояснень потерпілого ОСОБА_1 , який наполягав на позбавленні ОСОБА_3 права керування транспортними засобами.

Отже, застосований судом першої інстанції до водія ОСОБА_3 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу не є справедливим та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню ним нових аналогічних правопорушень.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце були повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ст.ст. 122-4, 124 КУпАП як штраф, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, те, що його дії складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що поняття судової дискреції (судового розсуду) охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу порушника, справедливості й достатності обраного стягнення тощо (дискреційні повноваження суду).

Обираючи вид і розмір стягнення, судом першої інстанції було дотримано вимоги закону, враховано особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема те, що дане правопорушення вчинене нею вперше (відсутність даних про те, що вона раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного із безпекою дорожнього руху), необережний характер дій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про накладення стягнення у виді штрафу в розмірі, визначеному санкцією ст..ст. 122-4, 124 КУпАП, яке на переконання апеляційного суду відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам справи та не потягне за собою порушення засад виваженості.

Крім того, відповідно положень ст. 30 КУпАП адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами застосовується до правопорушника за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.

Проте, цих обставин під час розгляду даної справи в суді першої інстанції не встановлено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що отримання пошкоджень автомобілів входить до об`єктивної сторони ст. 124 КУпАП та само по собі не вказує на виключне застосування позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки санкцією зазначеної статті також передбачено штраф, тому відповідні доводи апеляційної скарги потерпілого не можуть бути прийнятими до уваги.

Визначене суддею суду першої інстанції стягнення перебуває у справедливому співвідношенні із характером вчиненого і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, тому вид і розмір призначеного ОСОБА_2 стягнення є необхідним й достатнім для її виховання та досягнення мети цього стягнення у виді запобігання вчиненню нових правопорушень, як самою особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, що у свою чергу вказує на обґрунтованість накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення (ст. 1, 7 КУпАП).

Отже апеляційний суд вважає, що застосований районним судом до ОСОБА_2 вид та розмір адміністративного стягнення у виді штрафу є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційних скаргах не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Козирєва А.В. залишити без задоволення.

Постанову Основ`янського районного суду м. Харкова від 11.12.2025 року у відношенні ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева