П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з УПП в Закарпатській області ДПП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ст. 173 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №204193 від 27.02.2026 вбачається, що 26.02.2026 близько 23:55 год. м. Ужгород вул. Швабська громадянин ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в бік працівника поліції ОСОБА_2 на неодноразові зауваження припинити правопорушення не реагував, чим порушив громадський спокій порядок громадян, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку передбаченому законодавством, повістки про виклик до суду надіслано за його місцем проживання, обставини, які б свідчили про поважність причин його неявки суду невідомі. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення йому було повідомлено про те, що розгляд справи має відбутися в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області. Окрім того інформація щодо дати та часу розгляду справи розміщено на офіційному веб-сайті Судова влада України, на вебсторінці Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за посиланням: https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи прихожу до наступного висновку:

Ретельно дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття адміністративного провадження, з наступних підстав:

Проявом хуліганських дій є будь які протиправні дії, спрямовані на порушення громадського порядку.

Згідно ст. 173 КУпАП, передбачено відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

При цьому такі дії мають вчинятися особою безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства. Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до роз`яснень пунктів 15-16Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство", судам належить забезпечувати своєчасний і правильний розгляд адміністративних справ про дрібне хуліганство. Суди не повинні застосовувати заходи адміністративного стягнення, передбачені ст. 173 КУпАП, щодо осіб, дії яких містять ознаки злочинів (самоправство, завдання побоїв, заподіяння легких тілесних ушкоджень та ін.) або проступків, що не є дрібним хуліганством.

Згідно практики застосування рішень Європейського суду з прав людини (ст. 9 Європейської Конвенції з прав людини) Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Надані на розгляд адміністративні матеріали не містять доказів на підтвердження ознак дрібного хуліганства, вчиненого саме з метою порушення громадського порядку та спокою громадян, так у протоколі місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено про те, що «26.02.2026 близько 23:55 год. м. Ужгор од вул. Швабська громадянин ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в бік працівника поліції ОСОБА_2 на неодноразові зауваження припинити правопорушення не реагував, чим порушив громадський спокій порядок громадян, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП».

При цьому у протоколі вказано потерпілою особою саме працівника поліції.

Наведене дає підстави для висновку про те, що фактично могло мати місце посягання на суспільні відносини, пов`язані з забезпеченням законної діяльності представника правоохоронних органів. Такий висновок ґрунтується на тому, що ОСОБА_1 , нецензурно лаявся в бік працівника поліції, а також не виконував на неодноразові зауваження припинити правопорушення не реагував тобто, протидіяв уповноваженому представнику правоохоронного органу, а не порушував громадський порядок та спокій громадян.

Згідно практики застосування рішень Європейського суду з прав людини (ст. 9 Європейської Конвенції з прав людини) Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Надані на розгляд адміністративні матеріали не містять доказів на підтвердження ознак дрібного хуліганства, вчиненого саме з метою порушення громадського порядку та спокою громадян. Дії, що вказано у диспозиції ст. 173 КУпАП, в протоколі не зазначає працівник поліції, та такі не ставляться в вину ОСОБА_1 ..

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вказано у справах «Малофеева проти Pocії » рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673 / 04) та «Карелін проти Pocії » заява № 926 / 08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Суд доходить висновку, про те, що в даному випадку дії ОСОБА_1 , не вірно кваліфіковані за ст. 173 КУпАП, як порушення громадського порядку та спокою громадян, ймовірно дії порушника були спрямовані на перешкоджання або непокору законному розпорядженню або вимозі працівника поліції, які б мали кваліфікуватися за ст. 185КУпАП, однак за вказаним фактом протокол про адміністративне правопорушення не складався, до суду не скеровувався.

Таким чином не правильно визначений об`єкт посягання на суспільні правовідносини, а відтак є підставою для закриття адміністративного провадження відносно порушника за ст. 173КУпАП.

Інші докази у матеріалах адміністративного провадження відсутні. Таким чином межі та повноваження розгляду вичерпано, відтак рішення приймається на підставі наявних обставин, які у своїй сукупності переконливо свідчать про відсутність прямого умислу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у порушенні громадського порядку чи спокою громадян.

Вважаю, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173КУпАП не знайшла свого підтвердження належними та достатніми доказами, тому необхідно закрити справу у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст.1,9,173,245,247,277,280,283,284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заст.173 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути винесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови. Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош