КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Харчуком Олександром Петровичем, на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 січня 2026 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянки України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2026 визнано ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Піддано ОСОБА_1 стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Харчук О.П., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що встановлюючи діагноз сп`яніння у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» лікарем, внаслідок грубого порушення вимог Інструкції № 1452/735, не було проведено обов`язкових лабораторних досліджень, а запропоновано було лише продути прилад «Drager». При цьому, ОСОБА_1 була категорично незгодна із результатами проведеного огляду та просила взяти у неї зразки біологічного середовища для проведення біологічного середовища, однак лікар відмовився від відібрання зразків.

Посилається на те, що судом першої інстанції було поверхнево розглянуто справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним та беззаперечним доказом.

Вважає, що результати медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку.

Зазначає, що судом першої інстанції було порушено право на справедливий суд, оскільки, на переконання сторони захисту, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало урахування вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 у справі № 759/19049/25, який здобутий судом за власної ініціативи, чим порушено порядок збирання доказів у справі, визначений ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Зазначає, що провівши розгляд справи, за відсутності сторони обвинувачення, у разі прийняття рішення про визнання винною особи, суд першої інстанції перебрав на себе обов`язки щодо підтримання обвинувачення.

ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Харчук О.П. у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Убачається, що постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2026 в частині закриття провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не оскаржується, а отже в апеляційному порядку не переглядається. Також, апелянтом не оскаржується висновок суду про недійсність медичного огляду, а лише заперечується встановлення стану алкогольного сп`яніння на підставі інших доказів, які є неналежними.

Що ж стосується притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не було встановлено порушень під час огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що проводився працівниками поліції з використанням спеціальних технічних засобів (газоаналізатор ARJL-0302, тест 2753), внаслідок якого стосовно водія ОСОБА_1 було встановлено результат - 1.23 проміле.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що висновок лікаря КНП «КМНЛ «Соціотерапія» ОСОБА_3 № 003561, складений 31.07.2025 о 22 год. 47 хв. є недійсним, оскільки суду не надано доказів проведення щодо ОСОБА_1 підтверджуючого дослідження - газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі.

Окрім цього, судом зазначено, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 у справі № 759/19049/25, провадження № 1-кп/759/1781/25, який набрав законної сили та не оскаржувався в апеляційному порядку, та яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, має преюдиційне значення у даній справі, оскільки має інформацію щодо виявлення у водія ОСОБА_1 працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1, № 408609, від 31.07.2025, ОСОБА_1 , 31.07.2025 о 21 год. 49 хв., у м. Києві, пр-т Відрадний, 31, керувала транспортним засобом Skoda, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатору ARJL-0302, тест 2753, результат - 1.23 проміле, з чим водій не погодилась та у встановленому законом порядку проходила огляд у лікаря-нарколога в медичному закладі «Соціотерапія» за адресою м. Київ, вул. Відпочинку, 18, що підтверджено висновком лікаря № 003561, результат позитивний - 1.39 проміле, чим порушила вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому згідно положень статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я i оформлення його результатів визначено «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (тут і далі у редакції, чинній на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення; далі - Інструкція).

Пунктом 7 розділу І Інструкції визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, який був проведений поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, результат огляду - 1,23 проміле (а.с. 5).

Не погодившись із результатом огляду, проведеним на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу, де було проведено огляди на стан алкогольного сп`яніння лікарем ОСОБА_3 за допомогою технічного засобу для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирт у видихуваному повітрі Drager Alcotest 6820: тест № 4677 від 31.07.2025 о 23 год. 05 хв. результат огляду - 1,41 проміле; тест № 4678 від 31.07.2025 о 23 год. 26 хв. результат огляду - 1,39 проміле, про що складено висновок № 003561 від 31.07.2025 (а.с. 10, 42).

Визнаючи недійсним висновок № 003561 від 31.07.2025, складений лікарем КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що до суду не було надано доказів проведення щодо ОСОБА_1 підтверджуючого дослідження - газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі.

В той же час, визнавши недійсним висновок, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вина ОСОБА_1 підтверджується результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, який був проведений поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, результат огляду - 1,23 проміле та вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 у справі № 759/19049/25, провадження № 1-кп/759/1781/25, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, вказавши про його преюдиційне значення у даній справі, оскільки вирок має інформацію щодо виявлення у водія ОСОБА_1 працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння.

Як вже зазначалося, у разі незгоди водія транспортного засобу з результатами огляду, проведеного поліцейським, огляд на стан сп`яніння проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (пунктом 7 розділу І Інструкції).

Тобто, у разі доставки водія транспортного засобу до медичного закладу та його огляду у такому закладі, визначальним для встановлення чи спростування стану сп`яніння, є результат огляду, який встановлений лікарем медичного закладу.

Визнавши недійсним висновок № 003561 від 31.07.2025, складений лікарем КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» ОСОБА_3 , суд першої інстанції помилково узяв до уваги результат огляду на стан сп`яніння, який був встановлений працівниками поліції за результатами проведення огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу.

Результати огляду особи на місці зупинки транспортного засобу не можна вважати дійсними та такими, що вказують на винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що особа не погодилась із такими результатами та таку особу було доставлено до медичного закладу, лікар якого у встановленому законом порядку мав підтвердити чи спростувати, за результатами медичного огляду, результат огляду, який був проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції у цій частині є помилковими.

Також, помилковими є посилання суду першої інстанції на преюдиційність вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 у справі № 759/19049/25, провадження № 1-кп/759/1781/25, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, ураховуючи наступне.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Як убачається із матеріалів справи, до протоколу про адміністративне правопорушення не було долучено вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 у справі № 759/19049/25, що свідчить про порушення порядку отримання доказів у справі про адміністративне правопорушення. Водночас, вирок у кримінальному провадженні не може бути беззаперечним доказом наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки існує підзаконний нормативно-правовий акт, який визначає порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, та за умов дотримання якого, встановлюється стан алкогольного сп`яніння водія, який керував транспортним засобом, що є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Слід вказати, що судове рішення може мати преюдиційне значення у тому випадку, коли було дотримано порядок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення. Однак, таке судове рішення, не є беззаперечним доказом наявності вини у інкримінованому правопорушенні (не встановлює перебування особи в стані алкогольного сп`яніння).

З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що результати огляду водія на місці зупинки транспортного засобу, якого було оглянуто у медичному закладі, та висновок такого огляду у судовому порядку було визнано судом недійсним і в цій частині постанова суду першої інстанції не оскаржується, не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, суд першої інстанції дійшов помилкових та протилежних висновків щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

З огляду на відсутність в матеріалах справи об`єктивних доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 , висновок суду першої інстанції про достатність доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_1 є передчасним та помилковим, а отже, з огляду на те, що у діях останньої не вбачається складу указаного адміністративного правопорушення, постанова суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Харчуком Олександром Петровичем - задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 січня 2026 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 січня 2026 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук