Дата документу 14.04.2026
Справа № 334/5231/13-п
Провадження № 3-в/334/10/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя Добрєв М.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Іваниці Олени Олександрівни, яка подана відповідно до ст. 304 Кодексу про адміністративні правопорушення, з питань пов`язаних з виконання рішення у справі №334/5231/13-п,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2026 року, використовуючи систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Іваниця Олена Олександрівна, звернулась до суду з заявою, яка подана відповідно до ст. 304 Кодексу про адміністративні правопорушення, з питань пов`язаних з виконання рішення у справі №334/5231/13-п, в якій просила суд Скасувати (зняти) арешти, накладені на майно (кошти) боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), скасувати інші вжиті заходи за виконавчими провадженнями з виконання постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/5231/13-п від 15.07.2013 року та/або постанови Запорізького апеляційного суду № 334/5231/13-п від 23.08.2013 року, виданої 04.09.2013 року, в тому числі, у виконавчих провадженнях № № 40248868, 44921196, 55158781, 55447186, 56385192, 57033283, 57654132, 58716539, 62164262; 3. Виключити відомості про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за виконавчими провадженнями з виконання постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/5231/13-п від 15.07.2013 року та/ або постанови Запорізького апеляційного суду № 334/5231/13-п від 23.08.2013 року, виданої 04.09.2013 року, з Єдиного реєстру боржників, в тому числі, виконавчими провадженнями №№ 55158781, 55447186, 56385192, 57033283, 57654132, 58716539, 62164262; 4. Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з Державного бюджету стягнуті з неї 28 480,00 (двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 копійок).

В обґрунтування заяви зазначено, що 25 квітня 2013 року Запорізькою митницею Міндоходів відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил, дії заявниці кваліфіковано за частиною першою статті 483 Митного кодексу України.

Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 липня 2013 року у справі № 334/5231/13-п провадження у справі було закрито за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Разом з тим постановою Апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2013 року у справі № 334/5231/13-п зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 498 052,87 грн з конфіскацією товару.

У подальшому, рішенням Європейського суду з прав людини від 13 січня 2022 року у справі «Краєва проти України», яке набуло статусу остаточного 13 квітня 2022 року, встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що полягало у непропорційності втручання у майнові права заявниці у зв`язку із застосуванням зазначеного штрафу.

У зв`язку з цим заявницею було подано заяву до Верховного Суду про перегляд постанови апеляційного суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 334/5231/13-п (провадження № 13-9зво22) постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

За результатами нового розгляду постановою Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2022 року у справі № 334/5231/13-п постанову суду першої інстанції скасовано, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, однак провадження у справі закрито на підставі статей 38, пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Представник заявниці зазначає, що незважаючи на зазначені обставини, протягом 20132020 років постанова апеляційного суду від 23 серпня 2013 року неодноразово пред`являлася до примусового виконання, у зв`язку з чим органами державної виконавчої служби відкривалися виконавчі провадження, зокрема № 40248868, № 44921196, № 55158781, № 55447186, № 56385192, № 57033283, № 57654132, № 58716539, № 62164262.

У межах зазначених виконавчих проваджень на майно заявниці накладалися арешти, застосовувалися інші заходи примусового виконання, а також здійснювалося часткове стягнення грошових коштів, зокрема у сумі 21 450,00 грн штрафу, 6 930,00 грн виконавчого збору та 100,00 грн витрат виконавчого провадження. Крім того, за вказаними виконавчими провадженнями відомості про заявницю внесено до Єдиного реєстру боржників.

Після ухвалення постанови Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2022 року, якою провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, вона вважає себе такою, що не підлягає адміністративній відповідальності, а тому відсутні підстави для подальшого виконання відповідних постанов.

З цією метою представник заявниці звертався до органів державної виконавчої служби із заявами про припинення обтяжень, зняття арештів, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників та закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, як зазначено у заяві, Дніпровським та Лівобережним відділами державної виконавчої служби було відмовлено у задоволенні таких вимог, з посиланням на відсутність передбачених законом підстав для зняття арештів та виключення відомостей з реєстру боржників.

Також заявниця вказує, що 19 листопада 2025 року вона зверталася до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя із заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, однак ухвалою від 20 листопада 2025 року у справі № 334/9754/25 у відкритті провадження було відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі № 334/9754/25 зазначену ухвалу залишено без змін, при цьому, як зазначає адвокат Іваниця О.О., суд апеляційної інстанції звернув увагу на необхідність вирішення відповідних питань у порядку статті 304 КУпАП.

Посилаючись на наведені обставини, заявниця вважає, що саме суд, який ухвалював постанову, повинен вирішити питання, пов`язані з її виконанням.

Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення №334/5231/13-п, заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Іваниця О.О. та додані до неї матеріали, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно постановою Запорізького апеляційного суду від 23 серпня 2013 року у справі № 334/5231/13-а скасовано постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2013 року. Визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 100 відсотків вартості товару «ніобій нікелева лігатура, вага нетто 1000 кг, вага чистого Nb-666 кг, вміст Nb-66,6%, Ni-32,0%, інші елементи 1,4%, лот 03.001707», тобто 487052,87 грн, з конфіскацією цього товару.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2022 року, постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2013 року щодо ОСОБА_1 скасовано, справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 483 МК, передано на новий розгляд до Запорізького апеляційного суду.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2022 року у справі № 334/5231/13-а скасовано постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2013 року. ОСОБА_1 визнано винуватою у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України. На підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП та ч. 2 ст. 467 МК України у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення провадження у справі закрито.

Постанови пред`являлися неодноразово на примусове виконання до відділів державної виконавчої служби (виконавчі провадження №№ № 40248868, 44921196, 55158781, 55447186, 56385192, 57033283, 57654132, 58716539, 62164262).

Останній раз постановою ДВС від 24 грудня 2020 року ВП №62164252 повернуто виконавчий документ - постанову № 334/5231/13-п від 15 липня 2013 року стягувачу на підставі ч. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В своїй заяві, яку подано відповідно до ст. 304 КУпАП, заявник просить скасувати (зняти) арешти, накладені на майно (кошти) боржника, виключити відомості про боржника з реєстру боржників та повернути стягнуті кошти з Державного бюджету.

Згідно до ст. 304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

При цьому, суд звертає увагу, що зазначена норма регулює процесуальні питання, що виникають саме на стадії виконання постанови, яка є чинною та підлягає виконанню.

Разом з тим заявлені вимоги фактично спрямовані на: скасування арештів, накладених державними виконавцями; виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників; повернення грошових коштів, стягнутих у межах виконавчих проваджень.

Зазначені питання не належать до предмета регулювання статті 304 КУпАП, оскільки пов`язані не з виконанням постанови суду як такої, а з реалізацією заходів примусового виконання у межах виконавчого провадження та діями (бездіяльністю) органів державної виконавчої служби.

Суд також не погоджується з доводами заявниці щодо тлумачення постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі №334/9754/25.

Як убачається зі змісту зазначеної постанови, предметом розгляду було питання щодо можливості визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а також визначення належного процесуального порядку розгляду такого питання.

Посилання апеляційного суду на положення статті 304 КУпАП стосувалося виключно питань, пов`язаних із виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, та не охоплювало питань щодо: скасування арештів; виключення з Єдиного реєстру боржників; повернення коштів, стягнутих у виконавчому провадженні.

Отже, заявниця неправильно витлумачила зміст зазначеної постанови та безпідставно вважає, що її вимоги можуть бути розглянуті у порядку статті 304 КУпАП.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявницею обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, тому у задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у задоволені заяви не позбавляє заявницю права на судовий захист у встановленому законом порядку.

Як убачається з матеріалів справи, виконавчі провадження, відкриті на виконання постанов у справі № 334/5231/13-п, у подальшому були завершені або повернуті стягувачу.

Отже, спірні правовідносини не пов`язані безпосередньо зі стадією виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, а стосуються правових наслідків уже завершених виконавчих проваджень, зокрема збереження арештів майна, наявності записів у Єдиному реєстрі боржників та повернення грошових коштів.

У такому випадку питання щодо: зняття арештів з майна (коштів); виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників; повернення грошових коштів, стягнутих у межах виконавчих проваджень, підлягають вирішенню в порядку, передбаченому законодавством про виконавче провадження.

Зокрема, особа має право звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про: скасування арештів та інших заходів примусового виконання; виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників; а у разі відмови або бездіяльності оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у судовому порядку.

При цьому, у випадку коли виконавче провадження завершене, а арешти або інші обмеження не зняті, належним способом захисту є звернення до суду з позовом (зокрема до адміністративного суду) про: визнання бездіяльності державного виконавця протиправною; зобов`язання вчинити відповідні дії, у тому числі зняти арешт та виключити відомості з реєстру.

Питання щодо повернення грошових коштів вирішується у порядку, передбаченому законодавством.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 зроблено висновок, що сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави (п. 39).

У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.

Таким чином, заявниця не позбавлена права на захист своїх прав, однак обрала неналежний спосіб його реалізації, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 304 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги викладене в заяві представника ОСОБА_1 адвоката Іваниці Олени Олександрівни, яка подана відповідно до ст. 304 Кодексу про адміністративні правопорушення, з питань пов`язаних з виконання рішення у справі №334/5231/13-п залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти діб з дня винесення постанови через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя: Добрєв М. В.