КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року Суддя Київського апеляційного суду Шебуєва В.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, 22 лютого 2026року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, а також порушив питання поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що в судовому засіданні 15 вересня 2025 року було проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови Печерського районного суду міста Києва. Копію повного тексту постанови він та його адвокат не отримували. Доступ до тексту постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено 24 жовтня 2025 року. 01 листопада 2025 року він подав апеляційну скаргу на постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року, але 19 лютого 2026 року він отримав постанову Київського апеляційного суду про повернення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні 15 вересня 2025 року. В матеріалах справи відсутні докази вручення ОСОБА_1 копії постанови Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень загальний доступ до постанови Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року забезпечений 24 жовтня 2025 року. Вперше апеляційну скаргу на постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав 01 листопада 2025 року. Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року повернуто апелянту. Докази отримання копії вказаної постанови Київського апеляційного суду в матеріалах справи відсутні. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що копію постанови Київського апеляційного суду він отримав 19 лютого 2026 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що визначені ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними і строк на оскарження підлягає поновленню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що він не знав, що допущений ним до керування транспортним засобом Мазда, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Видимих ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 не мав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Також захисник ОСОБА_1 наголошував на тому, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом щодо осіб, які передали керування транспортним засобом.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - переданні керування транспортним засобом Мазда, д.н.з. НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до наданого суду першої інстанції протоколу про адміністративне правопорушення від 30 березня 2025 року серії ЕПР1 № 285483ОСОБА_1 29 березня 2025 року о 23 год. 29 хв. в м. Києві по вул. Іоанна Павла ІІ, 28/25, всупереч вимогам п. 2.9(р) Правил дорожнього руху, передав керування транспортним засобом Мазда, д.н.з. НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував вказаним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що зафіксовано на бодікамери № 472856 та № 477336 працівників поліції, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено картку обліку адміністративного правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 та DVD диск з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

З наданих суду документів та відеозаписів вбачається, що 29 березня 2025 року о 23 год. 29 хв. в м. Києві по вул. Іоанна Павла ІІ, 28/25, ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом Мазда, д.н.з. НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, керуючи вказаним транспортним засобом, здійснив зіткнення з деревом. У зв`язку з виявленням к ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння поліцейським пред`явлено вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер, на що ОСОБА_2 погодився. За результатом тестування встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту - 0,60 проміле, з чим він погодився. У спілкуванні з поліцейським ОСОБА_1. спочатку просив не карати ОСОБА_2 , зазначаючи, що він сам передав автомобіль ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що він не знав, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Передаючи у керування свій транспортний засіб ОСОБА_2 , ОСОБА_1 мав пересвідчитися, що у ОСОБА_2 немає перешкод у керуванні транспортним засобом, що він не перебуває у стані алкогольного сп`яніння. З відеозапису вбачається, що поліцейьскими у ОСОБА_2 відразу виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із постановою суду першої інстанції в частині визначення ОСОБА_1 виду стягнення на підставі ч.1 ст.130 КУпАП.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП визначено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом вказаної норми можливість накладення стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами передбачено виключно щодо водіїв за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Щодо осіб, які передали керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, стягнення передбачено лише у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено за передачу ним керування транспортним засобом водію ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно, до ОСОБА_1 не могло бути застосоване стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Враховуючи викладене, постанова Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року підлягає зміні в частині визначення виду стягнення, яке підлягає накладенню на ОСОБА_1 . В іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року в частині визначення виду стягнення, яке підлягає накладенню на ОСОБА_1 .

Накласти на ОСОБА_1 стягнення відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з перерахуванням суми штрафу в дохід держави.

В іншій частині постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Шебуєва В.А.