Справа № 133/166/26
Провадження № 33/801/341/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 665 грн 60 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 18.01.2026 о 13 год. 04 хв. за адресою: Вінницька обл., Хмільницький р-н., с. Пляхова, автошлях Н-02, 285 км., водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, автомобілем «MERCEDES-BENZ E 220», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя та виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, велася відеофіксація обставин події на портативний відеореєстратор працівника поліції № 476011, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях як водія події і складу адміністративного правопорушення.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано обставину, що на момент зупинки працівниками поліції скаржник проходив військову службу та виконував бойове розпорядження. На підтвердження цього до матеріалів справи долучено витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 . Скаржник наголошує, що вимога працівників поліції самостійно прямувати до м. Калинівка або м. Вінниця була неправомірною, оскільки він, як військовослужбовець, не мав права залишати закріплений за ним транспортний засіб та маршрут слідування без відповідного наказу командира.

Вказує, що у справі наявний висновок лікаря за результатами медичного огляду, який підтверджує відсутність у скаржника стану сп`яніння.

Також, під час оформлення матеріалів справи працівниками поліції було порушено вимоги частини другої статті 266 КУпАП, оскільки відеофіксація не є безперервною, а також не було залучено свідків у випадках, коли це є обов`язковим.

Таким чином, наведені обставини свідчать про неповне з`ясування фактичних даних справи та порушення норм процесуального права.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Окрім того, згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 617922 від 18.01.2026 водій ОСОБА_1 цього ж дня о 13 год. 04 хв за адресою: Вінницька обл., Хмільницький р-н., с. Пляхова, автошлях Н-02, 285 км. водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, автомобілем «MERCEDES-BENZ E 220», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя та виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, велася відеофіксація обставин події на портативний відеореєстратор працівника поліції № 476011, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КпАП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КпАП України відповідальність за даною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з статтею 266 КпАП України особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до пунктів 2, 7 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КпАП України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Суддя місцевого суду обґрунтував свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП обмежившись формальним посиланням на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 617922 від 18.01.2026; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та відеозаписи.

При цьому суд першої інстанції не здійснив належної перевірки достовірності доказів, покладених в основу рішення, не встановив у повному обсязі фактичні обставини події та, фактично, не дослідив матеріали справи з дотриманням принципів всебічності, повноти й об`єктивності, що призвело до передчасних та необґрунтованих висновків.

Для правильного вирішення цієї справи визначальним є з`ясування складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає саме в ухиленні особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Водночас суб`єктивна сторона характеризується наявністю прямого умислу, тобто усвідомленого небажання особи проходити відповідний огляд.

Відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку, як форма протиправної поведінки, водночас є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України і може утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Втім, ключовим у таких справах є саме встановлення факту відмови чіткої, однозначної та належним чином зафіксованої.

З огляду на це, особливого значення набуває дослідження відеозапису, який був безпосередньо переглянутий судом апеляційної інстанції. Саме цей доказ повинен бути покладений в основу оцінки фактичних обставин справи.

Разом із тим, під час перегляду відеоматеріалів встановлено, що фіксація подій розпочинається вже після початку спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , тобто відсутній початковий етап взаємодії, який міг би мати істотне значення для оцінки правомірності дій поліцейських та поведінки особи. На момент початку запису працівники поліції вже висловлюють припущення щодо перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння.

З відеозапису дійсно вбачається, що поліцейський звертається до ОСОБА_1 з вимогою пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. У відповідь останній спочатку не погоджується, обґрунтовуючи це тим, що є військовослужбовцем, водієм чергового автомобіля військової частини та виконує завдання з доставки гарячого харчування військовим, показує поліціантам термоси в багажнику машини. Водночас він не заперечує можливість проходження огляду взагалі, а лише просить відтермінувати його до виконання покладеного на нього завдання, оскільки особовий склад залишиться без харчування, після чого прямо висловлює готовність поїхати з працівниками поліції до медичного закладу.

Однак, незважаючи на це, працівники поліції відмовляються врахувати зазначені обставини та не вживають заходів для забезпечення проведення огляду. Більше того, їх дії та висловлювання спрямовані на фіксацію формальної відмови, не надаючи реальної можливості виконати законну вимогу у спосіб, передбачений законом. Вони повідомляють ОСОБА_1 , що якщо він впродовж місяця щось вживав, то тест все покаже, що є брехнею і маніпуляцією з тим, щоб схилити особу до відмови від проходження огляду, так як огляд проводиться з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, а не факту вживання впродовж якогось часу до його проведення заборонених речовин. При цьому водій поводиться цілком адекватно, відповідає на запитання, аргументує свою позицію і надає відповідні пояснення.

Надалі поліцейський, не з`ясувавши належним чином позицію особи та не забезпечивши дотримання процедури, самостійно констатує факт відмови та повідомляє про складання протоколу і правові наслідки такої відмови. При цьому з дослідженого відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 звертається до поліцейських з проханням пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що працівники поліції роз`яснюють йому право на проходження такого огляду в медичному закладі в порядку самозвернення протягом двох годин із залученням працівника поліції.

Водночас наведені обставини мають вирішальне значення для правильного вирішення справи. З матеріалів справи не вбачається наявності чітко вираженої, категоричної та остаточної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі. Так само відсутні належні докази того, що йому було в установленому порядку запропоновано пройти такий огляд із забезпеченням реальної можливості його проходження.

Таким чином, відсутній один із ключових елементів об`єктивної сторони правопорушення факт відмови як усвідомленої та зафіксованої дії. Відповідно, не доведено і суб`єктивну сторону правопорушення у вигляді прямого умислу на ухилення від проходження огляду.

Крім того, дії працівників поліції свідчать про недотримання ними вимог п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння. Зокрема, вони не забезпечили пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, який уповноважений на проведення таких оглядів відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, що є обов`язковою складовою законної процедури.

З урахуванням викладеного, можна дійти висновку, що в даному випадку відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували факт відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Натомість встановлені порушення процедури з боку працівників поліції ставлять під сумнів законність та обґрунтованість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд звертає особливу увагу на те, що про формальний підхід та поверховість дій працівників поліції свідчить їхня поведінка під час спілкування із ОСОБА_1 . Зокрема, останній неодноразово повідомляв поліцейських про те, що він є військовослужбовцем та на момент події перебуває при виконанні службових обов`язків. На виклик водія прибув офіцер військової частини. Однак зазначена обставина не отримала жодної належної реакції з боку працівників поліції.

Матеріалами справи встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 17.07.2025, згідно витягу з наказу від 17.01.2026 по стройовій частині про склад добового наряду № 17-НВ заступив водієм чергового автомобіля військової частини НОМЕР_2 роти матеріального забезпечення.

Поліцейські не вжили жодних заходів для перевірки цієї інформації, не ініціювали повідомлення органів Військової служби правопорядку, а також не врахували спеціальний правовий статус особи. Відповідно, ними не було вирішено питання про проведення огляду на стан сп`яніння за спеціальною процедурою, передбаченою для військовослужбовців, а саме відповідно до статті 266-1 КУпАП України, яка встановлює особливості притягнення військових до відповідальності та порядок проведення відповідних процесуальних дій.

Натомість працівники поліції діяли за загальною процедурою, передбаченою статтею 266 КУпАП, не враховуючи специфіку правового статусу особи та обставин виконання нею службових обов`язків. Такий підхід свідчить про істотне порушення вимог законодавства та недотримання принципу індивідуалізації правозастосування.

Таким чином, аналіз наведених обставин дає підстави для висновку, що процедура проведення огляду, визначена частиною третьою статті 266 КУпАП України, не була дотримана працівниками поліції. Огляд не було організовано належним чином, не забезпечено дотримання передбачених законом гарантій, а також не враховано спеціальний статус особи.

У зв`язку з цим відсутній і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а саме відмова від проходження огляду в медичному закладі. В діях апелянта не вбачається ані об`єктивної сторони правопорушення у вигляді чітко вираженої відмови, ані суб`єктивної сторони у вигляді прямого умислу на ухилення від такого огляду.

Попри це, зазначені обставини та відповідні норми матеріального і процесуального права залишилися поза увагою суду першої інстанції. Суд не надав їм належної правової оцінки, не врахував їх значення для правильного вирішення справи та, як наслідок, дійшов необґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, є передчасними та такими, що ґрунтуються на неповному дослідженні доказів і неправильному застосуванні норм права, що є підставою для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Оцінивши докази у їх сукупності, апеляційний суд встановив, що вони не є достатніми та належними для підтвердження вини ОСОБА_1 . Зокрема, працівниками поліції було допущено істотні порушення процедури огляду на стан сп`яніння, не доведено факту відмови від його проходження, а наявні у справі сумніви та недоліки доказів підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Водночас апеляційний суд не наділений повноваженнями самостійно збирати докази, а тому оцінює справу в межах наявних матеріалів.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2026 року скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко