Провадження № 33/801/318/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисни ка ОСОБА_1 адвоката Грицуляка Т. П. на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 28 жовтня 2025 року о 18 год 00 хв. по вул. Гонти, 96А у м. Вінниці він керував автомобілем марки «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Грицуляк Т. П. подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2026 року, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння. Зазначав, що автомобіль був припаркований за кілька годин до цієї події, а сам ОСОБА_1 на момент прибуття поліції перебував у мікроавтобусі Національної гвардії після конфлікту з перехожою, а не за кермом.

Крім того оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права, тому що суд першої інстанції прийняв як доказ письмові пояснення свідка, яка безпосередньо не бачила факту керування автомобілем та двічі не з`явилася в засідання для підтвердження своїх слів. Відеозаписи з бодікамер поліцейських також не фіксують моменту зупинки чи руху транспортного засобу, а лише відображають перебування особи вже затриманою іншим підрозділом, що виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 496882 від 28 жовтня 2025 року 28 жовтня 2025 року о 18 год 00 хв. по вул. Гонти, 96А у м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, як на підставу доведеності вини послався, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія транспортного з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, пояснення свідка ОСОБА_2 , рапорт працівника поліції, відеозапис з нагрудних камер працівників поліції.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є необґрунтованим, оскільки в порушення вимог статті 280 КУпАП суд не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, полягає в тому, що особа має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або відмовитись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (частина перша статті 266 КУпАП).

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та / чи швидкості транспортного засобу.

Таке можливо зафіксувати лише шляхом зупинки транспортного засобу працівниками поліції у встановленому порядку (стаття 35 Закону України «Про національну поліцію»).

Вина водія у порушенні ПДР України повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, послідовно заперечував факт керування транспортним засобом, стверджуючи, що на момент прибуття поліції він перебував у мікроавтобусі Національної гвардії після конфлікту з перехожою, а не за кермом. Ці пояснення матеріалами справи не спростовані.

Як на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд першої інстанції послався на письмові пояснення, надані ОСОБА_2 , працівнику поліції про те, що автомобілем «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , керував водій з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Проте такі пояснення повністю спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого видно, що ОСОБА_2 особисто не бачила факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Більше того її пояснення були написані не на основі власних спостережень, а фактично під диктовку працівниці поліції.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на наступне.

КУпАП не встановлює порядку дослідження доказів під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема щодо безпосередності дослідження доказів, тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та при вирішенні питання про порядок дослідження доказів керуватися статтею 23 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Статтею 23 КПК України установлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Тобто покладатись у рішенні суду можна лише на показання свідків безпосередньо допитаних судом.

За клопотанням адвоката Грицуляка Т. П. в судове засідання суду першої інстанції для допиту викликалася свідок ОСОБА_2 , однак в судове засідання вона не з`явилася та не підтвердила пояснення, надані нею під час оформлення матеріалів справи 28 жовтня 2025 року.

Отже посилання суду на письмові пояснення свідка, який не був допитаний безпосередньо, є порушенням принципу безпосередності дослідження доказів. Оскільки ці пояснення не були належним чином перевірені, вони не можуть слугувати беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином наявні докази не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП.

Рапорт працівника поліції не може вважатись об`єктивним доказом порушення та слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.

Будь-яких інших даних, які беззаперечно підтверджували б факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять, а підписаний ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом, який підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Таким чином за відсутності належних та допустимих доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, враховуючи його послідовні заперечення факту керування транспортним засобом як під час складання протоколу, так і в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП не доведена достатніми, допустимими та достовірними доказами.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення керування транспортним засобом нібито відбувалося 28 жовтня 2025 року о 18 год 00 хв., відеозапис з нагрудної камери поліцейського розпочинається о 19 год. 35 хв., а сам протокол складений о 22 год. 05 хв.

Відповідно до пунктів 2 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами), огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС .

Огляд проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність);

- лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735).

Тобто виключно зупинка поліцейським транспортного засобу та виявлення ним (поліцейським, а не іншою особою) відповідних ознак сп`яніння може бути підставою для вимоги про проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Очевидно, що працівники поліції не могли виявити ознаки алкогольного сп`яніння, які мав ОСОБА_1 за 1 год 35 хв. до того, як вони до нього наблизились. При тому, що він ( ОСОБА_1 ) перебував в автомобілі Національної гвардії, а не за кермом власного.

Щодо зафіксованого на відеозаписі пояснення ОСОБА_1 про вживання ним алкогольних напоїв домашнього вина, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

За змістом наведених вище норм огляду на стан сп`яніння підлягає особа, яка керує транспортним засобом у разі виявлення у неї після зупинки транспортного засобу працівником поліції ознак сп`яніння. Сам по собі факт вживання спиртовмісних напоїв (у невстановленій кількості, невстановленої міцності та невстановлений час) не є підставою для вимоги про проходження особою огляду на стан сп`яніння після спливу значного часу з моменту можливого керування такою особою транспортним засобом.

Оскільки працівники поліції не мали законних підстав для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, тому що на момент виявлення у нього відповідних ознак він не виконував функції водія (з часу можливого керування ним транспортним засобом, зафіксованого у протоколі про адміністративне правопорушення до часу виявлення відповідних ознак пройшло понад 1 год 30 хв.), транспортний засіб під його керуванням працівниками поліції не зупинявся, докази, подані до протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема пояснення ОСОБА_2 є недопустимими, то його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння вважати неправомірною підстав немає через недотримання працівниками поліції установленого порядку направлення водія на такий огляд.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Грицуляка Т. П. задовольнити.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. С. Панасюк