Справа № 444/2168/25 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 33/811/345/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Кузьміна Є.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 03 вересня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 /тридцять чотири тисячі/ грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору в дохід держави.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 , будучи притягнутим протягом року до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, 07.06.2025 року о 22 год. 55 хв. на а/д Тернопіль-Львів-Рава-руська 171 км 306 м, керував т/з «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Кузьмін Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 03 вересня 2026 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що ОСОБА_1 не повідомлявся судом про розгляд справи, відтак був позбавлений можливості надати пояснення, докази, заявляти клопотання та залучити захисника. Копія постанови ОСОБА_1 не була скерована, така була виявлена захисником в реєстрі судових рішень 20.02.2026, тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова підлягає скасуванню.

Апелянт вказує, що матеріали справи не містять доказів, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом або перебування за кермом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 пройшов не як водій.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що саме він був за кермом авто. В районі 170 км. а/д Тернопіль-Львів-Рава Руська в автомобілі сталась технічна несправність, тому ОСОБА_2 з`їхав на узбіччя, та було виявлено несправність двигуна. ОСОБА_2 прийняв рішення їхати до найближчого населеного пункту, щоб знайти евакуатор або автотехніка для ремонту автомобіля. ОСОБА_1 залишився поруч. Ключі від автомобіля ОСОБА_2 забрав із собою, тому ОСОБА_1 не міг керувати автомобілем.

Також захисник звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис не є безперервним, не відображає всіх подій, що відбувались.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , адвокат Кузьмін Є.О. будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення, не з`явилися. Однак, захисник Кузьмін Є.О. надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі та участі ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 355025 від 08 червня 2025 року (а.с. 2), згідно з яким ОСОБА_1 , будучи притягнутим протягом року до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, 07.06.2025 року о 22 год. 55 хв. на а/д Тернопіль-Львів-Рава-руська 171 км 306 м, керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису працівники поліції прибули на місце ДТП та свідки повідомили, що водій причетний до ДТП втік, його наздогнали, проте він знову в тік з місця ДТП. Через деякий час працівникам поліції інший водій, який проїздив поруч, вказав, що якийсь чоловік ходить по дорозі та розмахує руками, приблизно за три кілометри від місця ДТП. Коли працівники поліції прибули на місце, яке вказав свідок, чоловіком виявися ОСОБА_1 , який був доставлений на місце ДТП, і свідок ОСОБА_3 впізнав його та вказав, що саме він перебував за кермом та вчинив ДТП. Під час спілкування із ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, тому пред`явив вимогу про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. За результатами проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат 2,17%о. Результати огляду ОСОБА_1 не оспорював та не висловлював будь-яких зауважень чи застережень щодо результатів огляду, однак заперечував, що керував автомобілем.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом апеляційний суд вважає, безпідставним, оскільки такі спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, який підтверджує, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, свідки, які були на місці ДТП впізнали його по фото спочатку з системи АРМОР, яке покази працівники поліції свідкам при встановлені власника авто марки «Фольксваген Пассат», номерний знак ДНЗ НОМЕР_1 , яким виявився ОСОБА_1 , і такий після його доставлення поліцейським на місце ДТП, був впізнаний свідком, ОСОБА_3 , який ствердив, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем.

Матеріали справи містять докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 , 07.06.2025 о 22:55 год., а відтак він є суб`єктом відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Щодо твердження захисника та покликання на те, що за кермом перебував ОСОБА_2 такі не узгоджуються з наявним у матеріалах справи відеозаписом та поясненнями свідків, які зафіксовано на нагрудні камери поліцейських, відтак їх апеляційний суд до уваги не бере та розцінює, як форму захисту з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику Кузьміну Є.О. строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 03 вересня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Кузьміна Є.О. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.