Справа № 136/493/26
провадження №3/136/141/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника відділу - начальника СВГ відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , непрацюючої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має троє неповнолітніх дітей, с. Нова Прилука, Вінницький р-н, Вінницька обл., раніше не притягувалась до адміністративної відповідальності

за ст. 184 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2026 близько 15:00 години в АДРЕСА_2 , було встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо належного виховання сина ОСОБА_2 , 2014 р.н., а саме забезпечення належного контролю за його дозвіллям, що призвело до того, що 27.02.2026 близько 13:50 год. він здійснив дрібну крадіжку майна із магазину "Аврора" на суму 800 грн.

Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала в повному обсязі, щиро каялась.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та матеріалами доданими до протоколу, які в силу положень ст.251 КУпАП є доказами у справі.

Частина 1 статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Судом встановлено, що дитині ОСОБА_2 виповнилось повних 12 років, доведено ухилення матері від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання дитини.

При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 є доведеною належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою.

При визначенні виду та міри адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують її відповідальність.

Суд, оцінивши вищезазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у виді попередження, яке встановлено санкцією частини статті, за якою кваліфіковано її діяння, що є достатнім для виховання вищезазначеної особи, у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 9, 27, 3335, ст. 184, 221, 251252, 276, 283284, 294, 307-308 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійснення примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова судді в справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Вінницького апеляційного суду протягом 10-ти днів із дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо в поновленні строку відмовлено.

Суддя С.В. Шпортун