ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1675/25

Провадження № 33/820/155/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Кравцова В.В., апеляційну скаргу захисника Кравцова В.В. на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Постановою суду встановлено, що 22.07.2025 о 14 год. 25 хв. с. Михайлівка, вул. Польова, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Кравцов В.В. просить скасувати постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 січня 2026 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стверджує, що із матеріалів справи не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Крім того, зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР №399448 від 22.07.2025 року відеофіксація здійснювалась за допомогою технічних засобів - VB400, проте в матеріалах справи міститься відеозапис формату MOV, який є мультимедійним контейнерним форматом файлів, створений компанією Apple для збереження відео чи аудіо, тобто факт руху ОСОБА_1 здійснений співробітниками поліції за допомогою власного технічного засобу мобільного телефону. Водночас, звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено можливості використання співробітниками поліції власних технічних засобів у службових цілях. Отже, на його думку, технічні відеозаписи, які здійснені за допомогою власних технічних засобів співробітників поліції підлягають визнанню судом як недопустимі докази.

Також, посилається на те, що жодної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, працівники поліції не складали, що також свідчить про відсутність факту керування транспортним засобом. У зв`язку з цим вважає, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом.

Всі наведені обставини, на його думку, свідчать про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення, а отже справа відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи захисник Кравцов В.В. та Кісілюк В.М. підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.

Заслухавши сторону захисту, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 399338 від 22.07.2025 року, згідно якого 22.07.2025 о 14 год. 25 хв. с. Михайлівка, вул. Польова, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у повному обсязі, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (а.с.1).

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Drager Alcotest 0553» (а.с.5);

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.07.2025 року, в якому зафіксовані ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук (а.с.7);

- відеозаписом із нагрудної камери поліцейських, що додані на диску, з яких вбачається виявлення поліцейським ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі (а.с.10).

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Посилання захисника Кравцова В.В. на відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим він не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, апеляційний суд відкидає, оскільки такі доводи спростовуються наявним у справі відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Зокрема, з нього вбачається, як до транспортного засобу підійшли поліцейські, зі сторони водія вийшов ОСОБА_1 . На місці зупинки транспортного засобу, окрім ОСОБА_1 інших осіб не було, а в ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 підтверджував факт керування ним транспортним засобом. На запитання поліцейського він неодноразово відповідав, що «я так їхав 80 км/год», «з роботи їду», «водієм працюю», «я там весь час повертаю (з`їзджаю)», «а що не можна їхати на швидкості» (clip-0», «clip-4»). При цьому, жодного разу не вказував, що транспортним засобом керувала інша особа чи за кермом він не перебував.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є доказом на доведення вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, то апеляційний суд виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не обмежився лише посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, а дослідив і інші докази, а саме акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.07.2025 року та відеозапис із нагрудної камери поліцейських, яким надав належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 252 КУпАП. Отже, протокол про адміністративне правопорушення оцінювався в сукупності з іншими доказами, які підтверджують факт вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Перевіряючи доводи захисту про недопустимість відеозаписів, які здійснені за допомогою власних технічних засобів співробітників поліції, на яких зафіксовано факт руху ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з того, що відеозапис під назвою «факт руху ОСОБА_2 » був визнаний судом неналежним доказом, адже такий не відповідав положенням Інструкції №1026, через те, що чинне законодавство не передбачає можливості здійснення працівниками поліції фіксації на будь-які інші засоби, крім передбачених законом.

Водночас, апеляційний суд виходить з того, що у матеріалах справи наявний відеозапис із портативних (нагрудних) відеореєстраторів поліцейських (clip-0), яким зафіксовано реальні обставини, які мають істотне значення для розгляду справи, оскільки підтверджують як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який, в тому числі не заперечував і сам ОСОБА_1 , так і факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Такі докази є належними та допустимими, у своїй сукупності дозволяють встановити дійсні обставини вчинення адміністративного правопорушення та процедуру його фіксування, повністю узгоджуються між собою. Відповідно доводи захисту про недопустимість відеозаписів, які здійснені за допомогою власних технічних засобів співробітників поліції є необґрунтованими.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, що також свідчить про відсутність факту керування транспортним засобом, на думку апеляційного суду, є безпідставними з огляду на наступне.

Факт не притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не є доказом відсутності події керування транспортним засобом. Притягнення до відповідальності залежить від наявності складу конкретного правопорушення, належної фіксації його обставин та прийняття відповідного процесуального рішення уповноваженою особою. Неприйняття такого рішення або відсутність окремої постанови не спростовує фактичних обставин, якщо вони підтверджені іншими доказами. В той же час, факт керування транспортним засобом у даній справі встановлено на підставі досліджених судом доказів, яким надано оцінку відповідно до вимог ст. 252 КУпАП. Відтак, відсутність постанови про притягнення до відповідальності за порушення ПДР України не свідчить про недоведеність події правопорушення та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Також не погоджується апеляційний суд із доводами сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки матеріали провадження не містять даних про істотні порушення порядку складання протоколу, які б ставили під сумнів його недопустимість. Протокол складений в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Кравцова В.В. залишити без задоволення.

Постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: