Справа № 128/4095/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Відділу поліції №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу ВАД №747627 від 07.10.2025, ОСОБА_1 , будучи постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2025 у справі №128/4979/24 притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, повторно 07.10.2025 о 00-30 год. в АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , що виразилося у нецензурній лайці та погрозах застосування фізичного насильства на адресу дружини ОСОБА_2

Інспектором СРПП ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Костюком Я.І. складено відповідний протокол.

Постановами судді Вінницького районного суду Вінницької області від 14.10.2025, 17.12.2025 вказаний адміністративний матеріал було повернуто до ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області на доопрацювання.

Вчергове адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов до суду 14.01.2026.

В судове засідання ОСОБА_1 , який належним чином та завчасно повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Частиною 2 статті 268 КУпАП визначено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, по яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Відповідно до зазначеної норми Закону присутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП не є обов`язковою. А тому, суд вважає можливим розглянути адміністративну справу відносно ОСОБА_1 ч. 3 ст. 173-2 КУпАП без його участі, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, обсяг яких суд вважає достатніми для прийняття рішення у справі.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною третьою статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, до матеріалів справи долучено протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.10.2025, письмові пояснення ОСОБА_2 від 07.10.2025, копію постанови судді Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2025 у справі №128/4973/24, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 , копію посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_1 ..

Також на виконання вимог постанови суду від 17.12.2025, якою вказаний адміністративний матеріал було повернуто до ВП №5 ВРУП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення, до матеріалів справи долучено копію довідки-характеристики відносно ОСОБА_1 від 12.11.2025 №185/1/05.1-12/25, що надана Вороновицькою селищною радою, та копію відповіді Відділу охорони здоров`я та соціального захисту населення Вороновицької селищної ради від 12.11.2025 №590/01.28/25, що надана на лист ВП №5 ВРУП ГУНП у Вінницькій області, згідно якої Відділ охорони здоров`я та соціального захисту населення Вороновицької селищної ради не володіє інформацією щодо життя жителя Вороновицької селищної ради ОСОБА_1 ..

Разом із тим, визначені постановами суду від 14.10.2025 та від 17.12.2025 недоліки оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 щодо надання відеозаписів №797027 і 797043, про які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, та підтвердження факту, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є подружжям не виконано.

Таким чином, належних та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильсьтво психологічного характеру саме відносно своєї дружини суду не надано.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia»,рішення від 30.05.2013, заява N36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За вищевказаних обставин, суд не може вважажати доведеним вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні данного адміністративного правопорушення не підтверджена достатніми та допустимими доказами, тобто не доведена поза розумним сумнівом.

У зв`язку із викладеним, суд вважає необхідним закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 38, 221, 247, 284, 289, 294 КпАП України, суд -

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Суддя Л.П. Шевчук