Справа № 135/321/26
Провадження № 3/135/116/26
ПОСТАНОВА

іменем України

26.03.2026 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника адвоката Рябоконя В.О., потерпілої та одночасно законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_1 , розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2026 поліцейським офіцером громади ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, капітаном поліції Цюпко М.П., було складено протокол серії ВАД № 674590 про те, що 25.02.2026 близько 20:30 ОСОБА_2 в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 , внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю малолітньої, що було кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 25.02.2026 поліцейським офіцером громади ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, капітаном поліції Цюпко М.П., було складено протокол серії ВАД № 674589 про те, що 25.02.2026 близько 20:30 ОСОБА_2 в присутності малолітньої дитини ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 , внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю малолітньої, що було кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, 25.02.2026 поліцейським офіцером громади ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, капітаном поліції Цюпко М.П., було складено протокол серії ВАД № 674588 про те, що 25.02.2026 близько 20:30 ОСОБА_2 в сторону дружини ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою та протягував руки, внаслідок чого вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, правопорушення вчинено повторно протягом року, що було кваліфіковано за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи, що зазначені вище адміністративні матеріали складені щодо однієї і тієї ж особи та розглядаються одночасно суддею Ладижинського міського суду Вінницької області, з метою сприяння більш повному та об`єктивному їх розгляду, вони були об`єднані в одне провадження з присвоєнням об`єднаній справі єдиного унікального номера 135/321/26.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні вказаних правопорушень не визнав, пояснивши, що за обставин, зазначених у протоколі, між ним та дружиною сталася побутова сварка, дружину він не штовхав.

Захисник адвокат Рябокінь В.О., діючи в інтересах ОСОБА_2 , вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях його підзахисного складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. Аргументуючи свою позицію, захисник зазначив, що між подружжям стався побутовий конфлікт, який свідчить про наявність непорозумінь між сторонами з певних життєвих позицій щодо ставлення до сімейного життя, однак не підтверджує факту вчинення домашнього насильства. Окрім того, захисник звернув увагу, що в протоколах, складених за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зазначено, що насильство вчинено відносно дружини, однак констатовано завдання шкоди дітям, тоді як безпосередньо відносно дітей жодного насильства не вчинялось.

Потерпіла ОСОБА_1 , яка одночасно представляє законні інтереси малолітніх потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснила, що за обставин, зазначених у протоколах, між нею та чоловіком сталася побутова сварка. Стверджує, що чоловік не виражався нецензурною лайкою. Водночас зазначила, що під час побутової сварки між ними відбулась штовханина, під час якої вони спілкувалися на підвищених тонах та активно розмахували руками, а оскільки вона перебувала у збудженому стані внаслідок побутової сварки, сприйняла деякі слова чоловіка як нецензурну лайку, чого насправді не було. Стверджує, що вказаними діями чоловіка будь-якої шкоди фізичному чи психічному здоров`ю малолітніх дітей та їй особисто не завдано, претензій до нього не має.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , його захисника, потерпілої ОСОБА_1 , яка одночасно представляє законні інтереси малолітніх потерпілих, оцінивши наведені доводи та докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведених норм убачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, він повинен бути оформлений належним чином та містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного встановлення наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

З огляду на це, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення ст. 278 КУпАП покладено обов`язок встановити правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП (в редакції Закону України від 22.05.2024 № 3733-IX, що набрав чинності 19.12.2024) передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною другою статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Частиною третьою статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, незалежно від того, чи проживає особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування та інші діяння, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість або завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Суд зазначає, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (в чинній з 19.12.2024 редакції), є настання наслідків у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Для кваліфікації дій особи за цією нормою недостатньо зафіксувати факт сварки; необхідно довести, що наслідком стала реальна шкода психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої особи.

Щодо протоколу серії ВАД № 674588 від 25.02.2026 (ч. 3 ст. 173-2 КУпАП).

З протоколу серії ВАД № 674588 від 25.02.2026 вбачається, що ОСОБА_2 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме те, що останній цього дня о 20:30, перебуваючи за місцем спільного проживання з дружиною ОСОБА_1 , вчинив відносно неї домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лайкою та протягував руки, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, тобто у вчиненні домашнього насильства психологічного та фізичного характеру повторно протягом року.

Суд звертає увагу, що у протоколі зазначено наслідки з використанням формулювання «могла бути завдана шкода», тоді як чинна з 19.12.2024 редакція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вимагає встановлення того, що шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого «була завдана». Отже, протокол складений з використанням диспозиції нечинної редакції закону та не містить конкретизації фактично завданої шкоди.

Крім того, кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП передбачає повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Матеріали справи не містять будь-яких доказів (копій постанов судів, витягів з реєстрів тощо) того, що ОСОБА_2 протягом року, що передував 25.02.2026, був підданий адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Відтак, кваліфікуюча ознака повторності є недоведеною.

Водночас суд зазначає таке.

Подружжя ОСОБА_5 під час судового розгляду одностайно стверджує, що між ними стався побутовий конфлікт. Потерпіла ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що внаслідок побутової сварки шкоди фізичному чи психічному здоров`ю малолітніх дітей та їй особисто не завдано і не могло бути завдано, претензій не має.

Суд констатує, що пояснення потерпілої, надані в судовому засіданні, суттєво відрізняються від обставин, зафіксованих у протоколах про адміністративні правопорушення, зокрема щодо факту нецензурної лайки з боку ОСОБА_2 . Суд оцінює цю суперечність з урахуванням того, що потерпіла, даючи пояснення безпосередньо суду, попереджена про відповідальність та мала можливість вільно й повно викласти обставини події.

Водночас суд зауважує, що у справах про домашнє насильство зміна позиції потерпілою є поширеним явищем, яке може бути зумовлено різними чинниками, зокрема тиском з боку кривдника, бажанням зберегти сімейні відносини чи іншими мотивами. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, які могли б підтвердити або спростувати первинні пояснення потерпілої, надані при складанні протоколу. Відповідно до ст. 252 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, а не на суд.

Аналізуючи сукупність наявних у справі доказів, суд зазначає таке.

Протокол серії ВАД № 674588 є єдиним доказом, який ставить у провину ОСОБА_2 вчинення домашнього насильства відносно дружини. Матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження обставин, викладених у цьому протоколі, зокрема: показань свідків, рапортів поліцейських про обставини виявлення правопорушення, актів виявлення ознак домашнього насильства, висновків спеціалістів чи інших документів, які б підтверджували факт завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

У протоколі не конкретизовано, які саме висловлювання ОСОБА_2 були нецензурними, не описано конкретних дій фізичного характеру (зазначено лише «протягував руки»), не вказано, в чому саме виявилась шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Суд зазначає, що не кожен сімейний чи побутовий конфлікт може вважатися домашнім насильством у розумінні ст. 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Домашнє насильство характеризується умисними діями, спрямованими на заподіяння шкоди, тоді як конфлікт є зіткненням протилежних інтересів і поглядів, за якого обидві сторони можуть перебувати в рівному становищі.

Для кваліфікації дій особи за ст. 173-2 КУпАП необхідно встановити одночасну наявність усіх ознак складу правопорушення, зокрема: умисність дій, їх фізичний, психологічний чи економічний характер, а також наслідок у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. За відсутності хоча б однієї з цих ознак дії особи не можуть бути кваліфіковані як домашнє насильство.

У цій справі матеріалами провадження не доведено, що дії ОСОБА_2 мали характер домашнього насильства, а саме: не підтверджено факт нецензурної лайки (потерпіла заперечує цей факт у суді); не конкретизовано дій фізичного характеру; не доведено завдання реальної шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, наявність конфліктної ситуації між подружжям ОСОБА_5 , за відсутності належних та достатніх доказів завдання шкоди здоров`ю потерпілої, не є достатньою підставою для кваліфікації дій ОСОБА_2 як домашнього насильства у розумінні ст. 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Щодо протоколів серії ВАД № 674589 та серії ВАД № 674590, складених 25.02.2026 (ч. 2 ст. 173-2 КУпАП).

У зазначених протоколах поліцейський кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зазначивши, що вчинення домашнього насильства відносно дружини відбувалося в присутності малолітніх дітей, внаслідок чого могла бути завдана шкода їх психічному здоров`ю.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 269 КУпАП (в редакції Закону України від 22.05.2024 № 3733-IX, що набрав чинності 19.12.2024), якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього Кодексу, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням.

Суд також враховує, що за змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства, це особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Водночас застосування ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та ч. 4 ст. 269 КУпАП є можливим лише за умови, що самою подією домашнього насильства (передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП) доведено. Визнання дитини потерпілою за ч. 4 ст. 269 КУпАП є похідним від встановлення факту вчинення домашнього насильства, а не самостійною підставою для притягнення до відповідальності.

Оскільки судом встановлена відсутність належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 за обставин, викладених у протоколі серії ВАД № 674588 (подія, що є спільною для всіх трьох протоколів за місцем, часом та учасниками), відсутні й підстави для кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не доведено саму подію домашнього насильства, під час якої були присутні малолітні діти.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з частиною другою статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, ураховуючи зазначений конституційний принцип та правову позицію Верховного Суду, обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, зважаючи на те, що вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, не доведено, суд вважає за необхідне провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 247, 256, 268, 278, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП за обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення від 25.02.2026: серії ВАД № 674588, серії ВАД № 674589 та серії ВАД № 674590, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Суддя