Справа № 635/371/26
Провадження № 3/635/664/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Старишко Д.В.

захисника адвоката Бреславець М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживє за адресю: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2025 року о 10-11 год. у м. Мерефа по вул. Дніпровській, 293 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21150 н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора DRAGER 6820 та у закладі охорони здоров`я відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Махалова О.С. в судовому засіданні посилалась на те, що на відеозаписах відсутня фіксація руху транспортного засобу, матеріали справи не містять, об`єктивні дані, які підтверджують рух та законну підставу зупинки не під контролем працівників поліції. До матеріалів справи долучено два відеозаписи з боді-камер, які є не безперервними не містять усієї процедури складання адміністративних матеріалів, пред`явлення обвинувачення у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, інспектором не наведено ознак сп`яніння, що є порушенням процедури і призводить до неможливості притягнення особи до відповідальності. Поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 юридичних наслідків відмови. Рішення про відмову має бути особистим та добровільним. Поліцейський, зафіксував «відмову», сформовану під зовнішнім тиском, не забезпечив процедури з`ясування вільного волевиявлення. Також зазначила, що відповідно до п. 2.5 ПДР, у разі відмови водія пройти огляд на місці з використанням технічного засобу, поліцейський зобов`язаний направити особу до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду. У цьому випадку зупинка автоомбіля відбулась у м. Мерефа, однак направлення оформлено до м. Харків, до КПК ХОР «ОКНЛ», при цьому в м.Мерефа наявний КПН «Мерефянська центральна лікарня», що є ближчим закладом охорони здоров`я. Це є прямим порушенням норм ПДР та порядку, затвердженого МОЗ, і свідчить про істотне процедурне порушення, яке унеможливлює визнання направлення чи самого огляду допустимим доказом. Враховуючи викладене, вважала протокол та інші похідні від нього докази недопустимими, а справу відносно ОСОБА_1 такою, що підлягає закриттю.

Суд, вислухавши захисника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, вважає повністю доведеною вину ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами, дослідженими судом:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 553637 від 29.12.2025 року, в якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що огляд ОСОБА_1 не проводився, у зв`язку з відмовою останнього;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під випливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції до КНП ХОР ОКНЛ від 29.12.2025 року, в якому зазначено про те, що огляд ОСОБА_1 не проводився;

- зобов`язанням ОСОБА_1 про відсторонення від права керування транспортним засобом;

- довідкою інспектора САП Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, відповідно до якої, ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 05.01.2016 року;

- копією посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ;

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, яким підтверджений факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, виходячи з наступного.

Наданий суду відеозапис є безперервним та в достатній мірі відтворює обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

З відеозапису вбачається, що автомобіль зупинено на блок-посту. Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не оспорював, на запитання працівника поліції пояснив, що їхав у м. Первомайськ, напередодні випив бокал пива. Після відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 інспектором було роз`яснено, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Після цього ОСОБА_1 запропонував інспектору гроші за те, щоб той не складав протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, доводи захисника стосовно того, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає неспроможними. ОСОБА_1 ознайомився з протоколом, в якому зазначені обставини правопорушення, в тому числі факт керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, останній повідомлений по відсторонення його від керування автомобілем. Заперечень з цього приводу не висловив ані в усній, ані в письмовій формі.

Доводи захисника з приводу відсутності підстав для зупинки транспортного засобу є такими, що не впливають на вчинення ним адміністративного правопорушення та доведеності вини за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, суд зазначає, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено на блокпосту. Під час дії воєнного стану на території України поліцейські залучені до операції з оборони України, в тому числі шляхом перевірки документів громадян. Таким чином, у поліцейських наявні диспозитивні повноваження на перевірку документів водіїв.

Згідно з п. 10 Порядку № 1456 «Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень та житла громадян при забезпеченні заходів правового режиму воєнного стану» уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби.

На підставі викладеного, в даному випадку дії працівників поліції були законні, вони діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію» оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.

Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту в частині не наведення інспектором поліції ознак сп`яніння.

Відповідно до п.1 Розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

При цьому суд зазначає, що Інструкцією не передбачено обов`язку поліцейського інформувати водія про ознаки алкогольного сп`яніння перед вимогою пройти огляд. У Інструкції зазначено «за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції», які виявляються безпосередньо поліцейським при спілкуванні з водієм, що є підставою для обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти відповідний огляд.

Суд вважає безпідставними посилання захисника на те, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Отже, ОСОБА_1 , маючи посвідчення водія, будучи учасником дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України, зокрема, заборону керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти відповідний огляд, а також наслідки відмови від такого огляду.

Крім того, згідно відеозапису, інспектором було роз`яснено ОСОБА_1 після відмови останнього від проходження огляду, що відносно нього буде складено протокол за ст.. 130 КУпП, на що ОСОБА_1 пояснив, що йому це зрозуміло.

Не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи посилання захисника на відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння під зовнішнім тиском. З відеозапису вбачається, що його поведінка при спілкуванні з працівниками поліції не підтверджує будь-якого тиску або погроз. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, суду не надано.

З приводу доводів захисника про те, що найближчим закладом охорони здоров`я є КНП «Мереф`янська центральна лікарня», проте інспектором видано направлення у КНП ХОР «ОКНЛ» суд зазначає, що зазначена обставина не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Суд зазначає, що при висловлюванні вимоги пройти огляд працівником поліції не було оголошено назву медичного закладу, до якого буде доставлено ОСОБА_1 для огляду виявлення стану алкогольного сп`яніння в разі його згоди. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що входячи з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місця зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, наявність або відсутність відповідного направлення не впливає на обставини, встановлені судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

На переконання суду, сукупності наявних в матеріалах справи доказів достатньо для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер скоєного ОСОБА_1 правопорушення, ступінь його вини, особу порушника, стосовно якого даних, які б з негативного боку його характеризували, суду не надані, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд піддає останню адміністративному стягненню у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665,60 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 221, 283, 130 ч.1 КпАП України, Законом України «Про судовий збір» -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок UA0020001, код класифікації доходів бюджету- 21081300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, отримувач коштів Отримувач ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ)- 02894007, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834, судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області.

Повний текст постанови складено 01.04.2026 р.

Суддя О.М. Якішина