Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/325/26
Провадження № 3/494/107/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Панчишин А.Ю., ознайомившись з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від СРПП Березівського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі -КУпАП), -

встановив:

після авторозподілу справи в провадження судді Березівського районного суду Одеської області Панчишина А.Ю. надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 №574918 від 25.01.2026 року про адміністративне правопорушення вбачається, дослівно «25.01.2026 року 10:00:00 м. Березівка вул. Пристанційна 2, чим порушив п.2.5 ПДР -Відмова особи, яка керує ТЗ від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи ін. сп`яніння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП».

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Шулик М.Ю. в судове засідання з`явився, надав свої заперечення на складений протокол про адміністративне правопорушення, у таких зазначив наступне. Своєї вини ОСОБА_1 у скоєному правопорушенні не визнає, вважає, що протокол відносно нього був складений без правових підстав та з порушеннями вимог чинного законодавства, жодних причин для зупинки автомобіля не було, складений протокол не відповідає вимогам законодавства, тому дана справа підлягає закриттю.

Так, протокол ЕПР1 №574918 від 25.01.2026 року за ч.1 ст. 130 КУпАП не містить чітке формулювання суті правопорушення, що включає опис дій (керування) та ознак сп`яніння (або відмови), час, місце та обставини. В описовій частині протоколу поліцейськими не зазначено: керував чи ні транспортом ОСОБА_1 , якщо так то поліцейські не вказали марку та номер автомобіля, який було зупинено під керуванням водія 25.01.2026 року. В протоколі взагалі не зазначено ознаки сп`яніння, які на думку співробітників були присутні у ОСОБА_1 , та в подальшому стало підставою для складання протоколу відповідно до п.2.5 ПДР. Відсутні відомості чи відсторонено водія тимчасово від права керування транспортним засобом. Також ОСОБА_1 зазначає, що його транспортний засіб був незаконно зупинений співробітниками поліції. Поліцейський не зазначив про жодну із підстав зупинки, які визначені ст.35 Закону України «Про національну поліцію», на його запитання чому його зупинили, поліцейський лише пояснив «здійснюються превентивні заходи». Тому вважає, що зупинка транспортного засобу є протиправною. Незаконні дії працівників поліції не можуть у майбутньому породжувати законних вимог до особи. Поліцейський не зазначає конкретні ознаки сп`яніння у протоколі ЕПР1 №574918 від 25.01.2026 року. На долученому до справи відеодискові не відображено всієї процедури оформлення адміністративних матеріалів, відсутнє оформлення поліцейськими на місці зупинки акту огляду на стан сп`яніння та направлення ОСОБА_1 , до закладу охорони здоров`я. Тобто, ОСОБА_1 стверджує, що в його присутності поліцейськими не складалися вказані процесуальні документи, йому не надавалися дані документи для ознайомлення та підпису. Крім того поліцейські, якщо вважали, що водій перебуває у стані сп`яніння, не відсторонили його від керування транспортним засобом, що є порушенням ст. 266 КУпАП.

Таким чином, вважає, що в справі відсутні будь-які належні докази винуватості ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП. а не додержання співробітниками поліції вимог чинного законодавства при оформленні матеріалів провадження про адміністративне правопорушення є підставою для його закриття за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №574918 від 25.01.2026 року;

- направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, іншого сп`яніння від 25.01.2026 року;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів:

- один диск з відеозаписом, на якому відображено зафіксовані обставини справи.

Зазначені дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання п. 2.5 ПДР України має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції зупинили транспортний засіб, яким він керував без достатніх правових підстав, поліцейські належним чином не задокументували та не доведи факту порушення ним ПДР України, що слугувало б підставою для зупинки його транспортного засобу, що не відповідає положенням ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, суд погоджується із вищезазначеними доводами, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію».

Закон України «Про національну поліцію» надає працівникам поліції повноваження зупинити транспортний засіб у випадках перелік яких є вичерпний та міститься у статті 35 цього Закону.

Відповідної вищезазначеної статті: поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Закону України «Про національну поліцію» надає працівникам поліції повноваження зупинити транспортний засіб у випадках перелік яких є вичерпний та міститься у статті 35 цього Закону.

Частиною 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Положення вказаної статті регламентуються з приписами п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», якими визначено, що водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.

Суд зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених при розгляді справ на неправомірні дії поліцейського, поліцейські не мають права без задокументованих доказів вчинення водієм порушень ПДР України зупиняти автомобіль, перевіряти документи та, як наслідок, вимагати проходження перевірки на стан сп`яніння (рішення від 15.03.2019 справа 686/11314/17; від 23.10.2019 справа № 357/10134/17).

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З відеозапису наданого в розпорядження суду вбачається, що 25.01.2026 року о 10 год 01 хв. ОСОБА_1 зупиняє працівник поліції, в подальшому водій запитує, якою є причина зупинки його транспортного засобу, на що працівник поліції відповів, що метою зупинки транспортного засобу є «превентивні засоби» (навіть на заходи). Однак, вказана причина для зупинки водія, не може вважатися законною, виходячи з вищенаведеного.

При цьому, в даному випадку матеріали справи не містять інших доказів, які можуть підтверджувати законність зупинення працівниками поліції транспортного засобу Nissan Xtrail д.н.з. НОМЕР_1 . Будь-яких постанов про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху до матеріалів справи не долучено.

Згідно із п.2 розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п.10 розділу II Інструкції, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейськими, зазначаються в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейськими, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Вказаний акт встановлює або перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, або відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і лише на підставі такого акту може бути складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із оглянутого судом відеозапису, вбачається, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не був складений працівниками поліції відносно ОСОБА_1 , однак до матеріалів справи такий був долучений без підпису останнього.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими вів себе спокійно, логічно відповідав на поставлені запитання, його поведінка відповідала обстановці.

Також, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №574918 від 25.01.2025 року не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в діянні, передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Irelandv.the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року в розділі 13 передбачено, що Тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм учинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, п`ятою, шостою та сьомою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 КУпАП.

За наявності правових підстав, передбачених абзацом першим пункту 1 цього розділу, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Разом з цим, оскільки працівники поліції вбачали в діях ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, останні повинні були здійснити тимчасове затримання транспортного засобу Nissan Xtrail д.н.з. НОМЕР_1 ., при цьому скласти акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і долучити такий до матеріалів про адміністративне правопорушення, однак такий акт не був складений та долучений.

Крім цього, згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п.2 ст. 278 КУпАП серед питань, які вирішує орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, є те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи належить до його компетенції розгляд даної справи.

Всупереч вищевказаного, в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР 1 №574918 від 25.01.2026 року, складеного відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не вказано суть адміністративного правопорушення.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що в описовій частині протоколу працівниками поліції не зазначено: керував чи ні транспортом ОСОБА_1 , якщо так, то поліцейські не вказали марку та номер автомобіля, який було зупинено під керуванням водія 25.01.2026 року.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Як регламентовано ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не доведена, тому в його діях відсутні подія і склад вказаного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження в справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, ч. 1 ст. 130, ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284, 287 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя Панчишин А.Ю.