П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року Справа № 608/1017/25

Номер провадження3/608/7/2026

Суддя Чортківського районного суду Тернопільської області Запорожець Л. М. , за участю секретаря с/з Маришевої Г.М., представника особи, щодо якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1 адвоката Цимбалюка П.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В СТАН О ВИ Л А:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 324774 від 09.05.2025 року, складеного інспектором Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області Маланюком С.В. вбачається, що30.01.2025 року о 13:20:00 в м. Чорткові на автомобільній дорозі М19 393 км, водій ОСОБА_2 керувала тз Шкода Октавія НОМЕР_1 під час руху здійснила поворот ліворуч, у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки тз, остання не виконала дані вимоги, в той час як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив спробу обгону, в результаті чого здійснив зіткнення з тз Шкода Октавія. Транспорним засобам було завдано механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 12.3. ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні представник особи, щодо якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1 адвоката Цимбалюка П.А. суду зазначив, що його довірителька ОСОБА_1 вини не визнає та посилаючись на висновок експерта Ломакіна Бориса та на практику ЄСПЛ та чинне законодавство,просив закрити провадження у справі про адміністративні правопорушенні за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Раніше подав письмове клопотання про закриття провадження

Суд, вислухавши представника особи, щодо якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1 адвоката Цимбалюка П.А., дослідивши зміст адміністративного протоколу та додані до нього письмові докази, висновок експерта від 01.01.2026 року № 857/25-22 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, вислухавши пояснення експерта Ломакіна Бориса в судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням експертом власного технічного засобу зв`язку,приходить до наступного висновку:

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачена ст.124 КУпАП.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, в діях особи має бути наявний склад даних адміністративних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

За змістом ст. 252 КУпАП, суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З метою перевірки доводів представника особи, щодо якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1 адвоката Цимбалюка П.А., судом призначаласьавтотехнічна експертизи та викликались інспектор Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, який складав протокол, потерпілий, та експерт Ломакін Борис, який будучи допитаним в судовому засіданні, який свій експертний висновок підтримав повністю та також вказав, що у діях ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п.п.10.1, 10.4 ПДР. Водій ОСОБА_1 розраховувала на те, що не тільки вона, а й інші учасники дорожнього руху будуть діяти відповідно до вимог ПДР України. Виходячи із викладених ним висновків, не відповідностей її дій п. 12.3 ПДР ним також не встановлено.На неодноразові виклики до суду ні потерпілий, ні інспектор поліції не з`явились.

Згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського НДІСЕ Ломакіна Бориса за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 01.01.2026 року № 857/25-22 вбачається, що:

1. В момент початку реагування водія ОСОБА_3 на зміну дорожньої обстановки, автомобільVolkswagenCaddyд.н.з. СЕ9753ЕЕзнаходився на смузі руху в напрямку м. Тернопіль на відстані 83…88 м до місця зіткнення.

2. У даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних:- водій автомобіля VolkswagenCaddyн.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 12.3, 12.4, 12.9, 13.1 ПДР України, зміст яких наведений у п. 2 дослідницької частини цього Висновку; - водій автомобіля SKODA OCTAVIA н.з. ОСОБА_4 повинна була діяти у відповідності до вимогп.п. 1.4, 2.3(б), 9.2(б), 9.4, 10.1, 10.4 ПДР України, зміст яких наведений у п. 2 дослідницької частини цього Висновку3.

У даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних та обставинах, встановлених в процесі проведення досліджень у попередніх пунктах дослідницької частини Висновку, в діях водія автомобіля:- VolkswagenCaddyд.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 вбачалися невідповідності вимогам п.п. 12.4, 12.9(б) ПДР України, зміст яких викладений у п. 4 цього Висновку. Встановлені невідповідності, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП;

- SkodaOktaviaд.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачалося не відповідностей вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, зміст яких наведений у п. 2 дослідницької частини цього Висновку.

Надання оцінки відповідності дій вказаного водія вимогам п.п. 9.2(б), 9.4 ПДР України, виходить поза межі компетенції даної експертизи, оскільки дані стосовно подання сигналів повороту носять суб`єктивний характер.

4. Причиною настання досліджуваної пригоди, з технічної точки зору, слід вважати значне (більше як у два рази) перевищення максимально дозволеної швидкості водієм автомобіля VolkswagenCaddyд.н.з. НОМЕР_2 , тобто, невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п.п. 12.4 та 12.9 (б) ПДР України, зміст яких наведений у п. 2 дослідницької частини цього Висновку.

Як було встановлено в судовому засіданні, після допиту експерта та дослідження його висновку, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки жодних пунктів ПДР України вона не порушувала, в тому числі і п. 12.3 ПДР, порушення якого інкримінується їй у вину.

Так, в справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року , заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само, не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.» Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням», у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення ( Справа Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі, а також, достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, за ст. 124 КУпАП, суд приходить до висновку про не доведеність вини та відсутність в ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а відтак провадження у справі відносно неї підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Суд вважає, що досліджені докази послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності їхнього розуміння обставин, з приводу яких вони отримані, добровільності та істинності позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України» .

Відповідно до ст.ст. 1,8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

17.07.1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, відповідно до ст. 32 Конвенції питання тлумачення та її застосування належить до виключної компетенції ЄСПЛ, рішення якого є невід`ємною частиною Конвенції, як практика її застосування і тлумачення.

За ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

У відповідності до ст.1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Irelandv.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому, слід враховувати, що протокол про правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху (ст.ст.254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Законність складання протоколу про адміністративне правопорушення, з врахуванням вище наведених обставин, викликає у суду розумні сумніви, які виключають можливість визнання цього документу, як допустимого та достовірного доказу в справі.

Згідно правового висновку викладеного в Постанові КАС ВС від 08.07.2020р. №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази дозволяють суду зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки жодних пунктів ПДР України вона не порушувала і адміністративний протокол був складений щодо неї безпідставно.

Керуючись п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне провадження у справі №608/1017/25 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Суд також зазначає, що на час винесення постанови також закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, що є самостійною підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 55, 62 Конституції України, ст.ст. 7, ст. 124, 245, 252, п.п.1, 7 ст. 247, ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за недоведеністю її вини та у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Тернопільського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал постанови знаходиться в матеріалах справи № 608/1017/25

Постанова набрала законної сили " " __________________ року.

Суддя Л. М. Запорожець

Копію постнови видано " " _________________ року.

Секрета:р