Провадження №: 3/336/783/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участі ОСОБА_1 , її захисника адвоката Фельського С.Л.,

ОСОБА_2 , його представника адвоката Суліми С.Л.,

за ст. 124 КУпАП,

встановила:

07.01.2026 о 09.43 годині, в м. Запоріжжі по вул. Стартовій/Віражній, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі не надала перевагу в русі транспортному засобу, який рухався поголовній дорозі, у результаті чого сталось зіткнення з Mercedes-Benz 210D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок чого транспортні засоби пошкоджено, завдано матеріальні збитки, травмованих не має. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 16.11 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

ОСОБА_1 провину в інкримінованому правопорушенні не визнала, про що надала письмові пояснення. В судовому засіданні остання пояснила, що вона виїжджала з другорядної дороги, перед перехрестям бачила знак «Надати дорогу», включивши поворот ліворуч вона бачила, як по головній дорозі рухалось двоє автомобілів. Попереду їхав біли бус, який включив поворот праворуч та почав здійснювати на перехресті поворот праворуч до неї. В цей момент це авто перегородило видимість Mercedes-Benz 210D. Вона вважала, що водій останнього автомобіля повинен був знизити швидкість руху та впевнитись в безпеці переїзду перехрестя. Вважає, що водій Mercedes-Benz 210D винний у ДТП, оскільки не впевнився в безпеці перетину перехрестя та їхав з перевищеною швидкістю руху, замість того щоб зменшити швидкість руху. Також додала, що ДТП трапилось саме через перевищення швидкості руху водієм ОСОБА_2 .

Представником ОСОБА_1 адвокатом Фельським С.Л. надано клопотання про призначення судової експертизи. Вважав, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено невірні дані, а також відсутні відомості про порушення іншим учасником ПДР України, у зв`язку із чим, а також з метою з`ясування обставин ДТП, просить призначити експертизу, виконання якої доручити експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України.

Потерпілий ОСОБА_2 суду пояснив, що він, керуючи ТЗ Mercedes-Benz 210D по головній дорозі під`їжджаючи до перехрестя, бачив як на другорядній дорозі зупинився ТЗ Mitsubishi Lancer. ОСОБА_2 вважав, що водій Mitsubishi Lancer бачить його, оскільки він рухався по головній дорозі. Перед ОСОБА_2 рухався біли бус, який, увімкнувши поворот праворуч, почав гальмувати та здійснювати поворот направо. В цей момент, на головну дорогу виїхав ТЗ Mitsubishi Lancer. В результаті чого і сталося ДТП. Вважає, що саме в діях водія ОСОБА_1 наявні порушення вимог 16.11. ПДР, оскільки він рухався по головній дорозі і остання зобов`язана була пересвідчитись в безпеці виїзду на головну дорогу та пропустити його. Заперечував щодо призначення експертизи.

Представник потерпілого адвокат Суліма С.Л. повністю підтримав позицію ОСОБА_2 , вважав, що саме через порушення п.16.11 ПДР ОСОБА_1 і сталося ДТП, оскільки остання не надала перевагу автомобілю Mercedes-Benz 210D, який рухався по головній дорозі. Вважав, що протокол складено правильно, заперечував щодо призначення експертизи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суддя встановила наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП учасник дорожнього руху притягується до адміністративної відповідальності серед іншого, за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При цьому, доведенню підлягають обставини керування особою транспортним засобом, порушення ПДР, вчинення ДТП, та наявність пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.

З цього слідує, що диспозиції вказаної норми являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулюються та визначаються положеннями Закону України «Про дорожній рух» (ст. 1 Закону).

Одночасно, статтею 2 Закону України «Про дорожній рух» закріплено, що законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього, зокрема, ПДР України, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Положеннями ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця,призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 07.01.2026 о 09.43 год., керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Запоріжжі по вул. Стартовій/Віражній була водієм, тобто учасником дорожнього руху, а тому на неї, в частині прав та обов`язків, поширюється дія Закону України «Про дорожній рух» та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Так, відповідно до п. 16.11 Правил дорожнього руху на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення, в якому правильно кваліфіковані дії та зафіксований факт порушення ОСОБА_1 п. 16.11 ПДР України та вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП;

- схемою місця ДТП, з якої судом встановлено, що водій транспортного засобу Mitsubishi Lancer ОСОБА_1 , рухаючись по другорядній дорозі не надала дорогу автомобілю Mercedes-Benz 210D, під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого відбулось зіткнення;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких остання зазначила, що вважала, що автомобіль на достатній відстані від неї, щоб вона встигла повернути. Перед цим ТЗ була ще одна машина, через яку вона не побачила Mercedes-Benz, який швидко приближався та вирішили обігнати по зустрічній полосі, через це вона виїхала на головну дорогу, в результаті чого і сталося ДТП;

- письмовими поясненнями водія ОСОБА_2 , відповідно до яких він, керуючи Mercedes-Benz 210D, рухався по головній дорозі, з другорядної дороги виїжджав ТЗ Mitsubishi Lancer, який не пропустив його та відбулось ДТП;

- фото таблицею пошкодження транспортних засобів з яких підтверджується описані в схемі ДТП та протоколі пошкодження автомобілів.

Сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи засвідчують те, що вищезазначені норми,а саме п.16.11 ПДР, ОСОБА_1 дотримані не були.

Окремо, суд зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_1 надані пояснення, з яких підтверджується факт порушення нею п. 16.11 ПДР, а саме остання пояснила суду, що через поворот в її сторону на перехресті білого бусу, який рухався по головній дорозі, вона не побачила ТЗ Mercedes-Benz 210D, який рухався за бусом, оскільки останній закрив їй огляд ТЗ Mercedes-Benz 210D. Тобто, ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила той факт, що вона не впевнилась в безпеці виїзду із другорядної дороги на головну ти м самим не надала дорогу автомобілю Mercedes-Benz 210D, який рухався по головній дорозі. Вказане посилання жодним чином не спростовує факт порушення ОСОБА_1 п. 16.11 ПДР.

Щодо посилання ОСОБА_1 на той факт. що водій ТЗ Mercedes-Benz 210D ОСОБА_2 рухався з перевищеною швидкістю, то суд відкидає вказане, оскільки вказане жодним чином не підтверджено допустимими доказами. Окрім того, суд зазначає, що в межах розгляду даної справи, відповідно до вимог статей 254, 256 КУпАП, предметом дослідження є саме оцінка правомірності дій водійки ОСОБА_1 , відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Оцінка правомірності дій інших осіб судом в межах цієї справи не надається, протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 та саме в межах обставин, у ньому викладених, здійснюється розгляд справи, а з`ясування інших питань виходить за межі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень статей 7, 254, 280 КУпАП.

За вказаних обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, приходжу до висновку, що у даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.16.11 ПДР України та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді ДТП.

З метою отримання додаткових доказів, представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокатом Фельським С.Л. подано клопотання про призначення судової експертизи, однак, дослідивши матеріали справи, суддя не вбачає підстав для залучення експерта, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку, в разі необхідності, може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Як вбачається з клопотання про призначення судової експертизи, метою залучення експерта є повний та всебічний розгляд справи, а також з`ясування усіх обставин справи та зібрання всіх необхідних доказів, а саме для оцінки дій водіїв-учасників ДТП на їх відповідність ПДР.

На переконання судді, наведені у клопотанні доводи є необґрунтованими, при цьому не вказують на необхідність проведення експертизи та не свідчать про недостатність або взаємну суперечність наявних доказів у справі для встановлення фактичних даних події.

Таким чином, з урахуванням зібраних доказів, пояснення водіїв в судовому засіданні, суддя вважає, що матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини події, оцінити їх у співвідношенні з поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, та зробити відповідний висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із чим призначення експертизи, в даному випадку, не виконуватиме мети визначеної законодавцем.

Одночасно, суддя зважає на те, що призначення експертизи може призвести до затягування розгляду справи, відтак до затягування прийняття рішення у встановлений вимогами КУпАП строк.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 підтверджена вищенаведеними доказами. При цьому, такі докази є достатніми, оскільки як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , грубо порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, а саме: під час виїзду з другорядної дороги на головну не надала дорогу автомобілю Mercedes-Benz 210D, який рухався по головній дорозі, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Невизнання ОСОБА_1 своєї винуватості суддя оцінює критично, як спосіб захисту, оскільки вважає, що винуватість останньої у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю підтверджується наведеними вище доказами та розцінюється судом як намагання уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

Згідно зі змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи сукупність обставин, встановлених під час судового розгляду, котрі виключають будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване адміністративне правопорушення було вчинене особою, що притягується до адміністративної відповідальності, і вина її доведена поза розумним сумнівом на підставі наявних належних, допустимих та достатніх доказів, які узгоджуються між собою.

Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи характер та обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, той факт, що остання раніше не притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а також те, що тяжких наслідків не настало, відсутність відомостей, що негативно характеризують її особу, вважаю за можливе призначити адміністративне стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП у виді штрафу, який необхідно визначити в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Таке покарання за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі 23, 33, 34, 124, 283, 284 КУпАП, суддя,

постановила:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на неї стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень (Адміністративні штрафи у сфері дорожнього руху: Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл./Зап.обл./21081300; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37941997; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: UA0008001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок в дохід держави (Стягувач: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106; Призначення платежу: Судовий збір на користь держави).

Відповідно до вимог ст. ст. 307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: Н.С. Звєздова

Строк пред`явлення виконавчого документа «____»_____________ 20___р.

Постанова набрала законної сили «____»_____________ 20___р.

Дата видачі постанови «____»_____________ 20___р.