КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 33/824/1277/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року в складі судді Бондаренко М. С., у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП,

встановив:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 605,60 грн судового збору.

01.01.2026 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вважає, що накладене на неї адміністративне стягнення є необґрунтованим і підлягає зміні з таких підстав.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що вона є вдовою. Її чоловік, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 40 років. На її утриманні залишилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Всі вони проживають в АДРЕСА_1. Малолітні діти навчаються в ліцеї «Домінанта» Дніпровського району м. Києва. Ліцей знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Юності, буд. 3, тому їй вкрай необхідний автомобіль, оскільки вона кожен день мусить відвозити і привозити дітей в школу і зі школи.

Окрім того, вона є фізичною особою-підприємцем. В зв`язку з воєнним станом та відключеннями електричної енергії для безперебійної роботи закладів харчування, до яких вона має відношення, потрібен транспорт для доставки пального для генераторів. Для цього вона використовує також свій власний автомобіль.

Зазначила, що вона повністю визнала себе винною у скоєних правопорушеннях і щиро розкаялася в цьому. Вона має тривалий стаж керування транспортними засобами і виконує Правила дорожнього руху України. Готова була (і є) в добровільному порядку відшкодувати ОСОБА_6 спричинену йому шкоду.

Просить взяти до уваги, що в неї відсутні будь-які обставини, що обтяжують її відповідальність за скоєне адміністративне правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції мав всі підстави накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Онищенко В. М. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

В судове засідання викликався інший учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , проте в судове засідання він не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Онищенка В. М., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 15 листопада 2025 року о 23:23 год. в місті Києві по вул. Харківське шосе, керуючи транспортним засобом Citroеn, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрала безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, внаслідок чого допустила виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), де здійснила зіткнення з автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів із матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 12.1; 11.3; 34 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 15 листопада 2025 року о 23:23 год. в місті Києві по вул. Харківське шосе, керуючи транспортним засобом Citroеn, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетною до ДТП, місце пригоди залишила. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

ОСОБА_1 свою визнала та пояснила, що роз`їжджаючись на перехресті з автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , вона не почула характерного звуку зіткнення, або контакту, або дотику автомобілів, тому продовжила рух. ОСОБА_1 щиро розкаялась в тому, що допустила вказані правопорушення.

З огляду на те, що у справі було зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вказані правопорушення та накладення на неї стягнення, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, в межах санкції ст. 122-4 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що характер вчиненого правопорушення, особа порушниці, ступень її вини, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, дають підстави для застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, чим буде досягнута мета адміністративного стягнення, визначена ст. 23 КУпАП.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи до ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ст. 122-4 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, суд першої інстанції мотивував своє рішення лише тем, що таке стягнення є домірним вчиненому у конкретному випадку, оскільки після вчинення дорожньо-транспортного пригоди водійка ОСОБА_1 очевидно відчувши зіткнення, не вчинила жодних дій для з`ясування його наслідків, а натомість залишила місце події.

Разом з тим, санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

З огляду на те, що обставин грубого або повторного порушення ОСОБА_1 правил керування транспортними засобами матеріали справи не містять, остання одна утримує трьох дітей, двоє з яких є малолітніми, є особою підприємцем та за характером своєї роботи в умовах воєнного стану в Україні потребує використання власного транспортного засобу, враховуючи визнання останньою своєї вини та щире каяття, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зміни постанови суду першої інстанції в частині накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, в частині накладення на неї адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік змінити, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк