Провадження №3/512/101/26
"26" березня 2026 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя Савранського районного суду Одеської області Брюховецький О.Ю., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли від Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2026 до Савранського районного суду Одеської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності стосовно ОСОБА_1 , яка згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №597193 від 21.06.2026 притягується до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП далі протокол про адміністративне правопорушення.

Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

ОСОБА_1 21.02.2026 близько 00 годин 40 хвилин в с. Дубинове по вулиці Івана Франка, 10, керувала транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою Drager та від проведення такого огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовилася. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Слухання справи призначено на 26.03.2026.

25.03.2026 ОСОБА_1 подала письмову заяву, у якій зазначала про незгоду з протоколом про адміністративне правопорушення. Однак, у подальшому під час судового засідання ОСОБА_1 відмовилася від вказаної заяви, що зафіксовано технічним засобом аудіозапису судового засідання. У зв`язку з цим суд не бере до уваги доводи, викладені у зазначеній заяві.

26.03.2026 ОСОБА_1 у судовому засіданні вказала, що вину свою не визнає та пояснила наступне. 21.02.2026 остання звернулася з проханням до ОСОБА_2 аби він разом з нею завіз ліки знайомій ОСОБА_3 в с.Красненьке Кривоозерського району Миколаївської області. Сівши в автомобіль ОСОБА_2 та побачивши автомобіль поліції збагнув, що він забув паспорт і пішов його шукати додому. ОСОБА_1 залишилася в транспортному засобі та пересіла з пасажирського сидіння на водійське. В подальшому ОСОБА_2 так і не повернувся до автомобіля. Так, близько 00 годин 30 хвилин під`їхали працівники поліції та склали на неї протокол про адміністративне правопорушення, який вона вважає неправомірним.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він добре знає ОСОБА_1 та є її сусідом напроти. Крім того, свідок зазначив, що дійсно 21.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до нього з проханням, щоб він разом з нею завіз ліки знайомій ОСОБА_3 в с.Красненьке Кривоозерського району Миколаївської області. Разом з тим, ОСОБА_2 вказав, що того вечора забув вдома паспорт і повернувся додому, щоб його знайти. На запитання суду скільки часу він шукав паспорт, ОСОБА_2 відповів, що близько 20 30 хвилин.

Суд заслухавши ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , дослідивши протокол у справі про адміністративне правопорушення та надані докази, оглянувши відеозаписи на оптичних дисках, які є додатком до протоколу, дійшов наступного.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та іншими документами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, доведена та підтверджується наступними доказами.

Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 597193 від 21.02.2026 відповідає вимогам статті 256 КУпАП, оскільки в ньому зазначені всі необхідні данні.

Також, в зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення міститься особистий підпис ОСОБА_1 про те, що їй роз`яснені права та обов`язки передбачені статтею 63 Конституції України та статті 268 КУпАП (а.с.2).

Згідно рапорту поліцейського РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області капітана поліції Кисляка О.С. від 21.02.2026 вбачається, що під час несення служби групи реагування патрульної поліції було зупинено транспортний засіб ЗАЗ «Славута» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з останньою були помітні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Так, ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер на місці зупинки або в найближчому медичному закладі, на що остання відмовилася (а.с.3).

З рапорту поліцейського РПП СПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області капітана поліції Кисляка О.С. від 21.02.2026 вбачається, що за даними бази МВС «Цунамі» ОСОБА_1 не має посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а.с.4).

Матеріали прави містять копію постанови ЕНА №6698359 від 21.02.2026 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі за частиною 2 статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн (а.с.5).

Зміст оптичного диску з відеозаписом підтверджує обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.7).

Ретельно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відтворивши та переглянувши відеозаписи зафіксованих подій, враховуючи пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 наданих в судовому засіданні, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно з положенням статтею 9 Конституції України, статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Аналізуючи положення міжнародних актів, Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011) наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР передбачений обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду особи на визначення стану сп`яніння регулюється вимогами статті 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

На вимогу положень статті 266 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення додано диски з відеозаписами, зміст яких підтверджує обставини викладені в протоколах про адміністративні правопорушення.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Надаючи оцінку доводам та аргументам ОСОБА_1 , надані нею в судовому засіданні, суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, як учасник дорожнього руху, що повинна підкорятись ПДР України, підлягала огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тому, огляд водія на стан сп`яніння повинен був проводитися у загальному порядку, визначеному статті 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією, поліцейськими уповноваженого підрозділу Національної поліції.

Суд не вбачає підстав, які звільняли б водія ОСОБА_1 від обов`язку підкорятись вимогам пункту 2.5 ПДР України, а саме пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння, та вважає належним та допустимим у вказаній ситуації застосування загального порядку проведення огляду водія відповідно до положень статті 266 КУпАП, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів 2, 7, Розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до п. 3, 9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

З викладених вище вимог Інструкції вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, зазначеними положеннями чинного законодавства встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак алкогольного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння.

Вказані вище обставини, а також наявність ознаки зазначеної в протоколі, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, вочевидь обумовлювали вимогу працівника поліції, який їх виявив, запропонувати водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я.

З відеофайлу 0000003__0001 вбачається, що 21.02.2026 водій ОСОБА_1 знаходиться за кермом автомобіля ЗАЗ Славута державний номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, на 01 годині 17 хвилині вказаного запису вбачається, що поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в найближчому медичному закладі, а саме в КПН «Савранська лікарня» оскільки у водія відчутний запах алкоголю з порожнини рота. Однак, на 01 годині 18 хвилині ОСОБА_1 відмовилася від такого оскільки стверджувала, що не є водієм вказаного транспортного засобу.

Таким чином, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що відносно неї буде складено адміністративні матеріали згідно частини 1 статті 130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також про відсторонення водія від керування транспортним засобом.

Варто зазначити, що до обов`язків працівників поліції не входить довготривале вмовляння правопорушників пройти огляд на стан сп`яніння. Натомість, до обов`язку ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, належало на першу вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, в даному випадку, стану алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, суд зазначає, що з наданих суду відеоматеріалів вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово вказувала, що вона керувала транспортним засобом з метою набуття навичок.

Крім того, на 01 хвилині 24 секунді відеофайлу 0000003__0002 зафіксовано, як громадянин ОСОБА_4 підтвердив факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 зазначивши, що остання здійснила рух транспортного засобу, проїхавши близько трьох метрів.

Судом не встановлено жодних підстав, які б звільняли водія ОСОБА_1 від обов`язку виконати вимогу п. 2.5 ПДР України, а саме: пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Водночас керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Всупереч доводам ОСОБА_1 , долучені працівниками поліції до матеріалів справи відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки вони є повними, на них зафіксовано як остання знаходиться на водійському сидінні та неодноразово повторювала, що саме вона керувала транспортним засобом з метою набуття навичок керування.

Крім того, відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснення прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, зафіксовано повний хід спілкування поліцейських з водієм.

Також, в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 №597193 від 21.02.2026 міститься особистий підпис ОСОБА_1 про те, що їй роз`яснені права та обов`язки передбачені статтею 63 Конституції України та статті 268 КУпАП (а.с.2).

Отже, відеозаписи об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів того, що саме вона керувала транспортним засобом, є непереконливими та оцінюються судом як обрана лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не надала суду жодного раціонального пояснення, чому, будучи впевненою у тому, що за кермом автомобіля в момент його руху знаходився ОСОБА_2 , який повинен був повернутись до автомобіля, вона пересіла з пасажирського на водійське місце автомобіля.

При цьому посилання ОСОБА_1 на те, що вона не керувала транспортним засобом відхиляються судом, оскільки альтернативного обґрунтованого пояснення щодо зафіксованих на відео подій, зокрема свого стану, знаходження власного автомобіля на дорозі, а також подій, які їм передували суду надано не було.

Поряд з цим суд звертає увагу, що на протязі більше години часу відеозаписів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 жодного разу не заявила про керування транспортним засобом громадянином ОСОБА_2 , водночас така версія з`явилась лише на стадії судового розгляду, внаслідок чого розцінюється судом, як спосіб самозахисту, обраний на власний розсуд, та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Разом з тим, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_2 щодо керування ним автомобіля, які викликають сумніви у достовірності та переконливості таких пояснень.

Так, зокрема, його пояснення про те, що він нібито шукав паспорт протягом 20 30 хвилин не узгоджуються з часом складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки з відеоматеріалів справи встановлено, що працівники поліції складали адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 більше однієї години. Отже у ОСОБА_2 було достатньо часу щоб повернутися до транспортного засобу де перебувала ОСОБА_1 . Таким чином, зазначені пояснення суд вважає непереконливими та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності.

Також, ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів які б спростовували факт вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, яке мало місце 21.02.2026. Так, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, розцінюється судом, також як свідоме ігнорування вимоги Правил дорожнього руху, що свідчить про умисний характер вчиненого нею правопорушення, відповідно до статті 10 КУпАП.

Отже, суд приходить до висновку, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, відеозаписи, які містять фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, є належними доказами у справі про адміністративні правопорушення, як це передбачено стаття 251 КУпАП.

Зміст відеозаписів є логічним, послідовним, а тому суд вважає, що зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Суд зазначає, що вирішення наявності чи відсутності у водія ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в стані сп`яніння, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак сп`яніння.

Згідно з роз`ясненнями пункту 24 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, у ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998).

Згідно зі статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У зв`язку з невиконанням вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова суду, відповідно до статті 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Позицію ОСОБА_1 щодо невизнання вини суд оцінює критично, оскільки вона спрямована на уникнення відповідальності та спростовується сукупністю досліджених судом доказів

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Обставин, які відповідно до статей 34, 35 КУпАП пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Вивчивши докази в їх сукупності, суддя, враховуючи характер вчиненого правопорушення, при визначенні виду адміністративного стягнення, що підлягає накладенню на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, з огляду на характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, з метою виховання цієї особи в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 так і іншими особами, вважає необхідним накласти на неї адміністративне стягнення у межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір», а також статті 40-1 КУпАП у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення особа, на яку накладено таке стягнення, сплачує судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 9, 13, 23, 33, 40-1, 130, 283-285, 294 КУпАП, частиною 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючу, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнення проводити на рахунок №UA0015001, назва рахунку: рахунок для зарахування адміністративних штрафів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, КОД БК - 21081300, отримувач - ГУК в Одеській області /Одеська обл./21081300, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), , призначення платежу - адміністративний штраф у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Приписами частини 1 статті 307 КУпАП встановлено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п?ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п?ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Частиною 1 та частиною 2 статті 308 КУпАП встановлено, що у разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 грн 60 коп на розрахунковий рахунок №UA0026001, КЕКД 22030106, отримувач - ГУК у м.Києві /м.Київ/, банк отримувач Казначейство України (ЕА), , призначення платежу - судовий збір у справах про адміністративне правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя: О.Ю. Брюховецький