ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/813/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Шевченка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Шевченка Д.С. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в виді штрафу в у розмірі 1000 (одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, 665 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 13.07.2025 року об 20 год. 15 хв в с. Мартове, вул. Центральна, буд. 18 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей; тремтіння пальців рук. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Drager 6820 ARLH 0153. Результат позитивний 1,01 проміле, тест 440, що було зафіксовано на бодікамеру Tecsar /51. Чим вчинив порушення п. 2.9.«а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Шевченко Д.С. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, матеріали справи не містять відомостей порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що на думку сторони захисту, позбавляло права працівників поліції зупиняти його транспортний засіб. Крім того, захисник вважає, що працівниками поліції також було порушено порядок проведення огляду водія транспортного засобу, та проведено процедуру огляду в загальному порядку не зважаючи на статус ОСОБА_1 , як водія-військовослужбовця. Крім того, апелянт вважає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності з результатом проведеного огляду не погоджувалась, а працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 , пройти медичний огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Також сторона захисту вважає, що працівники поліції порушили вимогу щодо експлуатації засобу вимірювальної техніки під час проведення огляду водія, що є підставою вважати проведений огляд ОСОБА_1 недійсним.

В судовому засіданні захисник Шевченко Д.С. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. В обґрунтування апеляційних доводів, зазначав, що суд першої інстанції не надав оцінки незаконній зупинці ОСОБА_1 , а також порушенню порядку проведення огляду водія-військовослужбовця. Крім того, вважав незаконним вилучення в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності посвідчення водія на місці зупинення транспортного засобу під керуванням військовослужбовця.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Шевченка Д.С.. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 390631 від 13.07.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 13.07.2025 року об 20 год. 15 хв в с. Мартове, вул. Центральна, буд. 18 водій транспортним засобом Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей; тремтіння пальців рук. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Drager 6820 ARLH 0153. Результат позитивний 1,01 проміле, тест 440, що було зафіксовано на бодікамеру Tecsar /51. Чим вчинив порушення п. 2.9.«а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №390631 від 13.07.2025 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено власний підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що свідчить про те, що водія було ознайомлено із змістом вказаного протоколу, однак ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення по суті справи (а.с. 1).

Відомостями акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також доданої до нього роздруківки результатів проведеного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, 1.01 проміле (а.с. 4-5). З результатом згоден.

З відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу вбачається, що медичний огляд ОСОБА_1 не проводився.

Відомостями копії посвідчення водія встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 категорій В, С1, С, , а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

З відомостей рапорту працівника поліції Р. Карповця вбачається,що 13.07.2025 під час несення служби за адресою: вул. Центральна, 18, с. Мартове, Харківської області було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , з метою перевірки документів , оскільки рухався в хаотичному напрямку. Під час проведення процесуальних дій, у водія було встановлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Результат, з яким погодився водій, склав 1.01 проміле.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу ЕПР1 № 290631, встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції. Під час, проведення процесуальних дій працівниками поліції у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, на питання поліцейського про вживання водієм алкоголю, ОСОБА_1 зазначав, що зранку пив енергетик та томатний сік. Крім того, водій неодноразово заявляв працівникам поліції про те, що має проблеми зі шлунком, вважаючи що огляд може показати позитивний результат. Не зважаючи на такі пояснення, ОСОБА_1 виконав законну вимогу поліцейського та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою засобів вимірювальної техніки. Результат огляду склав 1.01 проміле. На питання працівників поліції щодо згоди з отриманим результатом ОСОБА_1 хоча і зазначав про те, що шокований результатом, однак з ним фактично погодив, зазначивши що сплатить штраф. Під час проведення огляду водій самостійно розкрив упаковку з мундштуком, який обрав з поміж декількох.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на їх дії до безпосереднього керівництва цих осіб з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП), зокрема протокол про адміністративне правопорушення, та інші. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних відомостей, які свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність зупинки транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 не порушував Правил дорожнього руху, апеляційний суд зазначає наступне.

Ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.

Однак, законодавець встановлює виключення і не обмежує працівників поліції підставами для зупинки транспортних засобів, визначених ст. 35 Закону «Про Національну поліцію».

Згідно до приписів ст. 31 Закону «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи.

Застосування цієї статті працівниками поліції має обумовлюватися зовнішніми чинниками або об`єктивними обставинами, які можуть надавати прав або зобов`язувати поліцейського застосувати певні превентивні заходи.

При цьому належить врахувати те, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено режим «воєнний стан», який діяв і на час оспорюваної події. Цей «режим» має на меті забезпечити безпеку громадян, у зв`язку з чим покладає на правоохоронні органи, зокрема на Національну поліцію обов`язки, пов`язані із забезпечення громадської та національної безпеки шляхом застосування необхідних превентивних заходів, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». Суд апеляційної інстанції вважає, що не повідомлення працівниками поліції водіїв про причину зупинки їх транспортних засобів може бути підставою для притягнення посадових осіб до дисциплінарної відповідальності, однак не тягнуть за собою скасування попередніх та подальших правових процедур, оскільки водії, зокрема і ОСОБА_1 , не позбавляються можливості запитати працівників поліції щодо причин зупинки транспортного засобу.

З відомостей рапорту вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений оскільки рухався хаотично. Оцінка дій водіїв транспортного засобу під час керування транспортними засобу, на переконання суду апеляційної інстанції, належить до повноважень працівників поліції, які, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, а також, забезпечення виконання законів України з огляду на об`єктивні обставини, які вони виявляють під час несення служби, мають право чи обов`язок застосувати превентивні заходи у тому числі і зупинення транспортного засобу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині є суб`єктивними, необґрунтованими та розцінюються як спосіб захисту ОСОБА_1 .

Щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння працівниками поліції, а також про повідомлення їх водію апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 Розділу І «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція) вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння належать виключно до його повноваженнями, що знайшло своє законне відображення у процесуальному закріпленні працівником поліції своїх висновків щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у акті огляду на стан сп`яніння, що відповідає вимогам ст. 252 КУпАП відповідно до яких орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що дають підстави вважати дії працівників поліції незаконними. А від так, доводи сторони захисту в цій частині слід вважати безпідставними.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Враховуючи вищезазначені вимоги у їх нерозривному взаємозв`язку, працівники поліції зобов`язані запропонувати водію пройти огляд в закладі охорони здоров`я лише у разі відмови водія від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або у разі незгоди з результатом проведеного огляду.

З відомостей матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Результат проведеного огляду склав 1.01 проміле. З відомостей відеозапису вбачається, що з результатом проведеного огляду ОСОБА_1 фактично погодився, зазначивши про готовність сплатити штраф, хоча і був шокований значенням результату огляду. Про згоду водія з результатом проведеного огляду свідчить також підпис ОСОБА_1 у графі «З результатом згоден» акту огляду на стан сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, а також долученої до неї роздруківки результатів проведеного огляду.

Враховуючи вищезазначені обставини, працівники поліції були позбавлені процесуальної необхідності направляти ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду на стан сп`яніння, про що також зазначено в направленні на огляд водія транспортного засобу де у графі «огляд проводився за допомогою» зазначено, що огляд «не проводився, відмова». Відомості цього направлення судом апеляційної інстанції враховуються разом із сукупністю інших доказів у цій справі, та свідчать про те, що ОСОБА_1 не було направлено до закладу охорони здоров`я з метою проведення медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки останній фактично погодився з результатом проведеного за допомогою спеціальних засобів вимірювальної техніки огляду на місці зупинки транспортного засобу, який склав 1,01 проміле.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, що, на думку апелянта, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції належить зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.

Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Крім того належить зауважити, що спеціально створений суб`єкту владних повноважень військова поліція на цей час до виконання своїх посадових обов`язків не приступила.

Належить зазначити, що в розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».

В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.

З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що хоча ОСОБА_1 , повідомив про те, що він є військовослужбовцем, однак щодо виконання ним невідкладного бойового завдання чи розпорядження, пов`язаного з врятуванням життя або терміновим забезпеченням боєздатності підрозділу в зоні проведення активних бойових дій в будь-який спосіб працівникам поліції не зазначав. Не містять таких відомостей і матеріали цієї справи. Натомість водій зазначав про те, що живе неподалік від місця його зупинення, що, на думку, апеляційної скарги не може вважатися виконанням бойового завдання, яке б спростовувало вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими та суб`єктивними.

Доводи апеляційної скарги про вилучення посвідчення водія у військовослужбовця з одночасним наданням тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом не спростовує вини ОСОБА_1 у вчиненому ним правопорушенні, передбаченим ст. 130 КУпАП та не може бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи взагалі не можуть бути оцінені судами загальної юрисдикції під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, оскільки фактично стосуються оскарження дій суб`єктів владних повноважень, які можуть підлягати оскарженню в межах іншої правової процедури.

Отже, оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Шевченка Д.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков