ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/807/440/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Фельського С.Л. на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 (відповідно до договору про надання правової допомоги та заяв захисника кв. 88),

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 25 жовтня 2025 року о 02:48 год. у м. Запоріжжі, вул. Чарівна, 155А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а ПДР України. Огляд проводився із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, тест 3287, результат позитивний, 1,34 проміле. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР, про повторність попереджений.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Фельський С.Л., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною і необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а справа закриттю.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що суд першої інстанції в оскржуваній постанові не зовсім коректно зазначив пояснення ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_1 не наполягав на тому, що під час запуску двигуна ввімкнулися саме денні ходові вогні. Суд наводив уточнююче питання з цього приводу, на що ОСОБА_1 зазначив, що можливо це було ближнє світло фар, але точно на автомобілі вмикалось освітлення.

Крім того вказав, що в оскаржуваній постанові зазначено, що із відеозапису вбачається, що назустріч поліцейському автомобілю рухався транспортний засіб з увімкненим світлом фар, а не денних ходових вогнів, як зазначав ОСОБА_1 у судовому засіданні. Після наближення автомобіль зупинився, вимкнув фари. Далі з цього автомобіля Renau Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 , вийшов ОСОБА_1 , який протягом всього спілкування з поліцейськими не заперечував факт керування транспортним засобом, лише надаючи різні пояснення стосовно причин його перебування за кермом у комендантську годину.

Наголосив, що сторона захисту заперечує той факт, що на відеозаписі вбачається рух автомобіля. Дійсно, під час руху автомобіля патрульної поліції, автомобіль ОСОБА_1 стоїть із ввімкненим ближнім світлом фар. При цьому як зазначено вище, ОСОБА_1 не наполягав на тому, що це були денні ходові вогні. Під час наближення поліцейського автомобіля, ОСОБА_1 вимкнув світло вийшов із авто, а тому незрозуміло на підставі чого суд дійшов висновку, що автомобіль рухається.

Додав, що пояснення ОСОБА_1 надані співробітникам поліції дійсно мали несистемний характер та плутанину. Однак, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що така його поведінка була обумовлена стресом та нервовим станом, пов`язаним з тим, що він був на вулиці у комендантську годину та вважав, що його заберуть до райвідділу поліції та доставлять в ТЦК. Фактично саме через зазначені побоювання, він погоджувався на все, що пропонували поліцейські, аби не потрапити за грати чи у підвал ТЦК.

Наполягає, що ОСОБА_1 не керував ТЗ у стані алкогольного сп`яніння. Натомість, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами у наведеному стані.

Просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 , провадження в справі закрити за відсутністі в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи належне повідомлення адвоката Фельського С.Л. про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції шляхом смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який зазначив про можливість розгляду справи за відсутністю його захисника адвоката Фельського С.Л., суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №493318 від 25 жовтня 2025 року та визнаних судом доведеними підтверджується:

- актом огляду на стан сп`яніння, який проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 4);

- роздруківкою результатів продуття алкотестеру «DRAGER» Alkotest 6820, тест № 3287 виготовленою о 03 годині 09 хвилин 25 жовтня 2025 року, якою підтверджується, що за результатами тестування у ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в розмірі 1,34;% (а.с. 5);

- відеозаписом події (обкладинка справи).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суддя апеляційного суду.

Процедура виявлення у водія транспортного засобу стану сп`яніння передбачена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 р. за №1452/735.

Згідно п. 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 6 розділу І встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі передбачено у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (п.7 розділу І).

Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів регламентовано розділом ІІ згаданої Інструкції.

Так, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, огляд водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння проводить поліцейський за допомогою спеціальних технічних засобів, (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

На переконання судді апеляційного суду працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, визначену ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а зафіксовані на відео події наявні в достатньому об`ємі задля встановлення обставин, які мають значення в рамках даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суддя апеляційного суду, проаналізувавши зібрані по справі докази, вважає непереконливими з огляду на наступне.

Так, відеозаписом події, долученим до справи, зафіксовано рух транспортного засобу Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_3 на зустріч службовому автомобілю працівників патрульної поліції в період дії комендантської години, самостійна зупинка водієм транспортного засобу, з водійського сидіння виходить, як в подальшому встановлено ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом На питання інспектора патрульної поліції щодо причин порушення комендантської години, ОСОБА_1 спочатку пояснює, що підвозив знайомого, а в подальшому вказує, що займався похованням свого кота, внаслідок чого у поліцейського виникли підозри про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Слідує візуальний огляд водія на виявлення ознак сп`яніння шляхом подиху в бік поліцейського, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Зафіксовано пропозицію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Згода водія ОСОБА_1 пройти запропонований огляд. Далі зафіксовано процедуру проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, за результатами якої встановлено перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння 1,34 проміле. З вказаним результатом ОСОБА_1 погодився. Складання та підписання протоколу.

На переконання судді апеляційного суду, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний в протоколі час та у зазначеному місці, не викликає сумніву, а позиція сторони захисту спрямована на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за допущене правопорушення.

Отже, сукупність досліджених доказів усуває будь-які сумніви стосовно доведеності винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Фельського Сергія Леонідовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/11252/25