Справа № 463/747/26 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 33/811/400/26 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2026 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2026 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , солдата, водія,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 2 000 (двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665 грн 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 18 січня 2026 року близько 23 год. 30 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті розшукових заходів був доставлений 19 січня 2026 року близько 9 год. 30 хв., діяння вчинив умовах особливого періоду, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП..

Не погоджуючись з постановою судді подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що його визнали винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тоді як він порушення правил дорожнього руху не вчиняв, а протокол щодо нього складено за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Зауважує, що він в армії ніколи не служив, вважав себе цивільною особою, в розшуку не перебував, повісток не отримував, а забрали його примусово з вулиці. Зазначає, що ВЛК пройшов формально, хоча має скарги на здоров`я.

Стверджує, що перебуваючи у стресовому та не зовсім нормальному психологічному стані, оскільки не вважав дії ТЦК СП законними, прийняв імпульсивне рішення про самовільне залишення частини.

Просить врахувати його психологічний, сімейний (одинак) та фінансовий (втратив роботу) стан, а також, що це трапилося вперше. Вказує, що сума штрафу є для нього не підйомною.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Всупереч твердженням апеляційної скарги, висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії НГУ № 174625 від 20.01.2026 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП (а.с. 1); рапортами т.в.о. командира стралецької роти (резервної) капітана ОСОБА_2 (а.с.3,4); витягом з наказу комндичра ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 обєднання НГУ полковника ОСОБА_3 (а.с.6); копією військового квитка на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Окрім цього, ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції підтвердив, що самовільно залишив розташування ВЧ НОМЕР_1 , оскільки йому необхідно було залагодити справи на роботі, забрати свої речі, тощо.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, а частиною 4 вказаної статті, за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, суддя суду першої інстанції правильно виходив із того, що його вина у вчиненні вказаного в постанові правопорушення доведена, оскільки підтверджується наявними у цій справі доказами.

Однак, розглядаючи адміністративну справу та приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення, суддя суду першої інстанції не в повній мірі врахував особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його вини.

Санкція ч. 4 ст. 172-11 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Водночас, суддею місцевого суду не в повній мірі враховано вказані обставини та призначено ОСОБА_1 занадто суворе покарання у у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000, 00 грн.

На переконання суду апеляційної інстанції, при призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд не врахував обставин справи, а також те, що останній фактично визнав вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП; до адміністративної відповідальності раніше не притягувався; матеріальне становище не дозволяє вчасно сплатити визначений розмір стягнення.

Враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити розмір накладеного стягнення до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідатиме меті адміністративного стягнення, буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Щодо твердження апелянта про те, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не відповідає дійсності, оскільки зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та накладено стягнення в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, а покликання в резолютивній частині постанови на ст. 124 КУпАП є опискою, яка підлягає виключенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково та змінити постанову судді, виключивши з її резолютивної частини покликання на ст. 124 КУпАП: вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, зменшивши при цьому розмір накладеного на нього стягнення у виді штрафу.

У решті постанову судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2026 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст. 172-11 КУпАП змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2026 року посилання на ст. 124 КУпАП.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА