ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О. М.

за участю секретаря Каси Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Первомайська Миколаївської області, проживає АДРЕСА_1 ,

-визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155-1, ч. 1 ст. 163-4 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 к.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_1 , як фізична особа - платник податків, порушила п. 1, 6 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: порядок проведення розрахунків у сфері торгівлі, зокрема не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій за період з 01.01.2019 по 31.12.2024 на загальну суму 2 214 552,68 грн, відсутні книги обліку розрахункових операцій за період з 01.01.2019 по 30.05.2023. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 як фізична особа - платник податків, порушила підпункти 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: неутримання та неперерахування до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 176,29 грн та неперерахування податку за період з квітня 2019 року по листопад 2024 року (включно) на загальну суму 189 281,85 грн під час виплати доходу у вигляді заробітної плати. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що на момент винесення оскаржуваної постанови закінчились строки накладення адміністративного стягнення судом, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Просить врахувати, що 15.09.2025 головним державним інспектором ГУ ДПС у Миколаївській області складено протоколи про адміністративне правопорушення № 559 та № 560. Вказані протоколи складено на підставі акту планової перевірки від 21.07.2025. Вважає, що день складання акту планової перевірки - 21.07.2025, є днем виявлення податковим органом правопорушення. Тому, з наступного дня після 21.07.2025, тобто з 22.07.2025, розпочався відлік трьох місячного строку для накладення адміністративного стягнення судом згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП. Зазначила, що даний строк закінчився 22.10.2025, а рішення судом прийнято 25.11.2025. Тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також просить врахувати, що п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Вважає, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилась. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд встановив наступне.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 163-4, ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, є правильними.

ОСОБА_1 вину не визнала. У письмових поясненнях до суду зазначила, що у адміністративному порядку оскаржує всі податкові повідомлення рішення та інші рішення податкового органу, які винесені на підставі акту планової перевірки від 21.07.2025. Вважає, що до остаточного розгляду поданих нею скарг, факт допущення порушень вимог Податкового кодексу України не можна вважати встановленим. Висновки головного державного інспектора, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, вважає передчасними. Порушення не вважає триваючим, а тому строки накладення адміністративного стягнення вважає закінченими. Просила закрити провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, зазначивши, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується: актом про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 21 липня 2025 року №1178/14-29-24-04/, а також протоколами №560 та №559 від 15.09.2025 про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 163-4 та ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Так, згідно акту від 21 липня 2025 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2019 по 31.12.2024, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2024, ОСОБА_1 допустила порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, зокрема:

- не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій за період з 01.01.2019 по 31.12.2024 на загальну суму 2214552,68 грн, відсутні книги обліку розрахункових операцій за період з 01.01.2019 року по 30.05.2023 року, чим порушила п. 1, 6 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- не утримання та не перерахування до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 176,29 грн та неперерахування податку за період з квітня 2019 року по листопад 2024 року (включно) на загальну суму 189 281,85 грн під час виплати доходу у вигляді заробітної плати.

Переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.163-4, ч.1 ст.155-1 КУпАП, матеріали справи не містять, а за такого є усі підстави для визнання її винною у порушенні порядку проведення розрахункових операцій у сфері торгівлі, зокрема непроведені розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, відсутність книги обліку, розрахункових операцій та неутриманні та неперерахуванні до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб та не перерахування податку під час виплати доходу у виді заробітної плати.

Хоча ОСОБА_1 зазначала, що оскаржує всі податкові повідомлення рішення та інші рішення податкового органу, які винесені на підставі акту планової перевірки від 21.07.2025, проте суду не надала відповідних доказів на підтвердження своїх доводів.

До апеляційної скарги апелянт також не долучила відомості щодо результату розгляду поданих нею скарг.

З метою перевірки вказаних доводів, апеляційним судом здійснено запит до Державної податкової служби України про надання інформації про результати розгляду скарг ОСОБА_1 на податкові повідомлення-рішення та інші рішення податкового органу, які винесені на підставі акту планової перевірки від 21.07.2025 №11799/14-29-24-04/, складеного працівниками Головного управління ДПС у Миколаївській області.

З відповіді Департаменту оскарження рішень контролюючих органів ДПС України вбачається, що на адресу ДПС надійшла скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 15.09.2025 б/н (вх. ДПС №4526/С/6 від 23.09.2025) на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 03.09.2025 № 404, 404, 404, 404, 404, 404, 404, 404 (платником зазначено 404), 404 (платником зазначено 404), 404 (платником зазначено 404), 404, 404, 404, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.09.2025 № Ф-17662 (в скарзі зазначено № Ф-17862), рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.09.2025 №4, рішень про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 03.09.2025 №4 та №4, рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачою сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок від 03.09.2025 № 4, рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 03.09.2025 №4 ГУ ДПС у Миколаївській області.

За результатами розгляду скарги в частині оскарження податкових повідомлень-рішень ДПС прийнято рішення від 21.11.2025 №33534/6/99-00-06-01-02-05, яким залишено без змін вищевказані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 03.09.2025, а скаргу в цій частині залишено без задоволення.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 163-4, ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, доведена та підтверджується доказами, на які суд першої інстанції послався при прийнятті рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що її безпідставно визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки справа підлягала закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Із зазначеними доводами суд частково погоджується, з огляду на таке.

Строк накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення - це певний період часу. Законом не передбачено поновлення або продовження строку накладення адміністративного стягнення, визначеного ст. 38 КУпАП.

Статтею 38 КУпАП врегульовані строки, після спливу яких, за умови доведення винуватості, накладення адміністративного стягнення на особу виключається.

Є слушними доводи апелянта, що день складання акту планової перевірки від 21.07.2025 є днем виявлення податковим органом правопорушення. Тому, з 21.07.2025 розпочався відлік трьох місячного строку для накладення адміністративного стягнення судом згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, який сплив 21.10.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 прийнята судом 25.11.2025, тобто поза межами строків, встановлених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу на закінчення на момент розгляду справи строків, встановлених ст. 38 КУпАП, що потягло прийняття неправильного рішення в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення, не є слушними, оскільки правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою адміністративного правопорушення. Зі змісту положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (тобто з реабілітуючих підстав).

Така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, ч. 1 ст. 155-1 КУпАП. Нереабілітуючими визнаються обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини, на неї не може бути накладено адміністративне стягнення.

Отже, всупереч наведеним апелянтом доводам, суд зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Під час апеляційного розгляду судом не встановлені підстави для закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративних правопорушень. ОСОБА_1 не навела жодного мотиву на спростування висновків суду в частині доведеності її вини у вчиненні адміністративних правопорушень. Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155-1, ч. 1 ст. 163-4 КУпАП скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. М. Фаріонова