Житомирський апеляційний суд
Справа №278/5396/25 Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Номер провадження №33/4805/418/26
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 15.10.2025 о 23 годині ОСОБА_1 , перебуваючи у нетверезому стані за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме ображав її словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути спричинена шкода психічному здоров`ю останньої.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що матеріали справи не містять належних доказів вчинення ним дій, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Вказує, що того дня між ним та співмешканкою виник конфлікт на ґрунті ревнощів і мав характер звичайного сімейного конфлікту (сварки), що підтверджується, зокрема, поясненнями ОСОБА_2 . Вважає, у його діях був відсутній умисел, спрямований саме на вчинення домашнього насильства, а емоційна лайка, яка була імпульсивною реакцією в ході раптово виниклого подружнього спору, не є цілеспрямованими діями, що мають ознаки систематичного тиску. Послався на постанову Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №552/3133/20, в якій наголошено на необхідності чіткого відмежування домашнього насильства від побутових сімейних конфліктів. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів перебування ним 15.10.2025 у нетверезому стані та вчинення відносно ОСОБА_2 домашнього насильства. Крім того, звертає увагу на те, що наявна у матеріалах справи заява, начебто від його імені, в якій він визнає свою вину і просить суд розглядати справу у його відсутність, ним особисто не писалась, а її підписання відбулося під впливом працівника поліції. У зв`язку з цим вважає, що така заява була отримана з порушенням вимог закону, не є добровільним визнанням вини та не може розцінюватись як належний доказ у розумінні ст.251 КУпАП. Також зазначає, що його було позбавлено можливості реалізувати право на захист, гарантоване ст.268 КУпАП.

Разом із апеляційною скаргою подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що не був присутній під час розгляду справи, копію оскаржуваної постанови отримав поштою 29.10.2025, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, який підлягає поновленню.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній, зазначивши, що між ним і потерпілою мав місце звичайний сімейний конфлікт.

Потерпіла ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та заперечувала проти її задоволення. Пояснила, що ОСОБА_1 вчиняв щодо неї домашнє насильство, застосовував фізичну силу, у зв`язку з чим були викликані працівники поліції. Наступного дня вона звернулася до бюро судово-медичної експертизи, за результатами чого отримала акт судово-медичного дослідження, яким підтверджено наявність у неї тілесних ушкоджень. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, потерпілу, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею місцевого суду зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення від 15.10.2025, серія ВАВ 041306, 15.10.2025 о 23 годині ОСОБА_1 , перебуваючи у нетверезому стані за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме ображав її словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути спричинена шкода психічному здоров`ю останньої, за що відповідальність передбачена ч.3 ст.173-2 КУпАП.

У письмових поясненнях від 15.10.2025 ОСОБА_2 зазначила, що 15.10.2025 знаходилась за своїм місцем проживання разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 та двома неповнолітніми дітьми. Між нею та ОСОБА_1 виник конфлікт на ґрунті ревнощів, під час якого останній ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхав та намагався вдарити, вигнав із будинку на вулицю, у зв`язку з чим вона викликала працівників поліції. Просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (а.с.4).

Зі змісту протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.10.2025, ОСОБА_2 просила притягнути її співмешканця ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним домашнього насильства. Зазначила, що останній ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхав, намагався вдарити, після чого вигнав з будинку на вулицю (а.с.2).

Зазначені пояснення та інші письмові докази, досліджені судом першої інстанції, є послідовними, взаємоузгодженими, відповідають змісту адміністративного протоколу, а тому обґрунтовано визнані судом належними та допустимими доказами відповідно до вимог статті 251 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_2 надала акт судово-медичного дослідження від 16.10.2025 №2327, складений за результатами її самозвернення до Державної спеціалізованої установи «Житомирське обласне бюро судово-медичної експертизи». Такий доказ був прийнятий судом на стадії апеляційного розгляду, оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення потерпілої про розгляд справи судом першої інстанції.

Як вбачається зі змісту зазначеного акту, зі слів ОСОБА_2 , 15.10.2025 близько 22 години за місцем її проживання співмешканець безпричинно наносив їй удари руками по обличчю та тілу, після чого вона отримала тілесні ушкодження та наступного дня звернулася за медичною допомогою.

Згідно з висновком судово-медичного експерта, у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, які виникли від дії твердих тупих предметів, могли утворитися 15.10.2025 за обставин, на які вона посилається, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначений доказ підтверджує обставини конфлікту між сторонами та свідчить про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, що у сукупності з іншими доказами у справі вказує на реальність погроз та об`єктивну можливість завдання шкоди її психічному здоров`ю, що охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок яких могла бути або була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно із п.3 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктом 17 ст.1 вказаного Закону передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання або реальної можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Аналіз наведених норм, досліджених доказів та встановлених обставин свідчить про те, що дії ОСОБА_1 виразилися у психологічному насильстві, яке супроводжувалося протиправною поведінкою фізичного характеру та було об`єктивно здатним спричинити шкоду психічному здоров`ю потерпілої, у зв`язку з чим правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи містять достатні, належні та допустимі докази, які в сукупності підтверджують його вину.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції є безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими у справі доказами, яким надано належну правову оцінку.

Суд апеляційної інстанції також не вбачає порушень норм процесуального права під час розгляду справи судом першої інстанції у відсутність особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що судом було вжито всіх необхідних заходів для забезпечення прав ОСОБА_1 , передбачених ст.268 КУпАП. З урахуванням наявності його заяви про розгляд справи у відсутність, а також відсутності імперативної заборони на такий розгляд, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу за його відсутності.

Посилання апелянта на те, що відповідна заява написана не ним, не спростовують висновків суду, оскільки вона містить його підпис, а матеріали справи не містять жодних даних про його підроблення чи проставлення під примусом.

Крім того, ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційне оскарження, а під час апеляційного розгляду судом перевірено всі доводи апеляційної скарги та надано оцінку доказам, наявним у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом обставин та не містять посилань на нові докази, які б свідчили про незаконність чи необґрунтованість постанови суду першої інстанції.

За результатами апеляційного перегляду не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду.

За таких обставин підстав для скасування постанови судді місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич