КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Справа № 371/2011/25
№ 33/824/1741/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Миронівського районного суду Київської області Геліч Т.В. від 27 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 521682 23 листопада 2025 року о 19 год. 03 хв. у м. Миронівка, вул. Соборності,11 Обухівського району Київської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки ВАЗ 21124 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому порядку з використанням приладу «Drager»,результат огляду - 1,15 ‰, з чим останній не погодився. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, на що він погодився, однак прибувши в заклад охорони здоров'я ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Відповідальність за вказане правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 27 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір, що становить 665,60 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з такою постановою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд першої інстанції упереджено поклав у вину докази у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 521682 від 23 листопада 2026 року, показання технічного засобу щодо результату огляду на стан алкогольного сп`яніння, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозапис з бодікамери поліцейських. Водночас, суд першої інстанції залишив поза увагою незгоду із результатом огляду.

Зазначає, що оскільки він відмовився у закладі охорони здоровя проходити огляд на стан сп`яніння, то протокол про адміністративне правопорушення мав складатися за відмову від проходження огляду, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Також в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що із 24.11.2025 року він був мобілізований та перебуває на службі в Донецькій області, про що повідомляв суд шляхом направлення листа на електронну пошту; про оскаржувану постанову дізнався лише 09.02.2026 року із Єдиного державного реєстру судових рішень, через обмеження можливостей користуватися телефон та інтернетом; жодних повідомлень про виклик до суду та копії постанови не отримував.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, зазначену в апеляційній скарзі, тому апеляційний суд вважав можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 27 січня 2026 року за відсутності ОСОБА_1 в судовому засіданні та відомості належного повідомлення про час та місце розгляду справи відсутні.

Доказів отримання копії постанови судді від 27 січня 2026 року матеріали справи не містять.

Крім того, із довідки в/ч НОМЕР_2 від 23 грудня 2025 року № 1776/1/ф5/3989 вбачається, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .

Враховуючи вказані обставини, положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 521682 23 листопада 2025 року о 19 год. 03 хв. у м. Миронівка, вул. Соборності,11 Обухівського району Київської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки ВАЗ 21124 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому порядку з використанням приладу «Drager»,результат огляду - 1,15 ‰, з чим останній не погодився. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, на що він погодився, однак прибувши в заклад охорони здоров'я ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Відповідальність за вказане правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

даними, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 23 листопада 2025 року серії ЕПР1 № 521682. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень та висловлення незгоди;

даними проведеного тесту за допомогою приладу Drager, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено наявність алкоголю в розмірі 1,15‰;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому у графі «З результатом згоден» ОСОБА_1 поставив підпис;

письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він зазначив, що 23.11.2025 року близько 20 год. 00 хв. він вирішив поїхати до магазину АТБ на своєму автомобілі ВАЗ-21124 н.з. НОМЕР_1 . Під час повороту ліворуч, перетнув суцільну лінію розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) та був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР. Під час складання адміністративної постанови йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, на що він погодився. Огляд було проведено на місці зупинки із його згоди, прилад газоаналізатор Драгер 6810 показав позитивний результат 1,15‰, на що він не погодився та вирішив пройти огляд у Миронівській ОБЛ. Під час проведення огляду лікарем, він відмовився проходить огляд в категоричній формі;

відеозаписом з нагрудної камери поліцейських, на якому відображено обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та в своїй сукупності підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними та спростовують матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення мав складатися за відмову від проходження огляду, з огляду на те, що у лікарні він відмовився від огляду, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, оскільки відмовившись від огляду у медичному закладі, фактично ОСОБА_1 погодився із результатом огляду, проведеного на місці зупинки, згідно якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

ЄСПЛ наголошує, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною позицією оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд. Стаття 6 Конвенції водночас не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами (рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28 жовтня 2010 року). Однак вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази, тому завдання ЄСПЛ полягає, з-поміж іншого, в тому, щоб установити, чи було провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, справедливим у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Конвенція не встановлює норми про докази як такі. Отже, Суд не може, в принципі, виключати, що докази, отримані з порушеннями національного законодавства, можуть бути прийняті до розгляду. Національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак Суд має пересвідчитися, чи було провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 (mutatis mutandis рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 року, серія А № 140, сторінка 29, пункт 46).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи, що суд оцінює докази у їх сукупності, на відеозаписах з нагрудної камери зафіксовано всі події, які необхідні для з`ясування та встановлення дійсних обставин справи, апеляційний суд вважає, що порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху ОСОБА_1 підтверджений належними та допустимими доказами.

Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Миронівського районного суду Київської області від 27 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 27 січня 2026 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов