Справа № 206/6121/25
ПОСТАНОВА

іменем України

31.03.2026 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра Воробйов В.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянина України, місце роботи невідомо, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, місцем проживання зазначена адреса: АДРЕСА_1 , у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Рух провадження у справі.

12.10.2025 року працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №480782 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

31.10.2025 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 направлено поліцією для судового розгляду до Самарського районного суду міста Дніпра та протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями передано в провадження судді Гаркуші В.В.

18.11.2025 року суддею Гаркушею В.В. винесено постанову, на підставі якої справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повернуто до відділу адміністративної практики УПП в Дніпропетровській області ДПП для визначення територіальної підсудності та направлення для розгляду до іншого, належного суду.

25.03.2026 року справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була направлена до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра та згідно із протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, передано у провадження судді Воробйова В.Л.

Встановлені обставини адміністративного правопорушення.

12.10.2025 року приблизно о 00-05 годині за адресою: м. Дніпро, вул. Сподівань, 176, ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом HONDA DIO без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, у медичному закладі, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Участь у судовому розгляді справи ОСОБА_1 .

У судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду, ОСОБА_1 не з`явився.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд враховує те, що останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судовому засіданні на 01.04.2026, СМС-повідомленням, яке заздалегідь було направлено на особистий номер ОСОБА_1 , який добровільно вказано останнім під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та судовою повісткою про виклик до суду, яку не було повернуто з приміткою про неможливість вручення за будь-якою причиною або обставиною, та на яку у зазначений час та місце до суду ОСОБА_1 не з`явився.

Вважаю, що ОСОБА_1 був судом належним чином повідомлений на 01.04.2026.

Крім того, до суду не надходили заяви або клопотання ОСОБА_1 про неможливість розгляду справи за його відсутності.

Суд вважає такі дії ОСОБА_1 , як усталену практику щодо штучного затягування часу та створення умов для спливу часу для притягнення до адміністративної відповідальності, а також намагання останнього уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, неявка ОСОБА_1 як особи, на якого складено протокол про адміністративне правопорушення та яка підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, свідчать про обізнаність про розгляд справи та невжиття заходів для явки до суду, що може свідчити про усталену практику щодо штучного, свідомого затягування часу розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Крім того, суд враховує, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003.

Суд звертає увагу, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний Веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, та стадії її розгляду.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Слід також зазначити, що ОСОБА_1 особисто не звертався до суду з заявою про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення та щодо свого наміру особисто надати пояснення або докази стосовно обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом вжито всіх заходів із метою забезпечення дотримання процесуальних гарантій ОСОБА_1 , та права ефективно будувати свій захист задля справедливого та прозорого розгляду питання щодо наявності підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності та постановлення справедливого судового рішення.

Суд, з огляду на викладене, констатує той факт, що ОСОБА_1 скористався наданими йому правами на власний розсуд.

Оскільки відсутня така вищевказана заява ОСОБА_1 , яка містить відомості про обставини, які не унеможливлюють судовий розгляд, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання, тому, за вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, не бажає з`являтися у судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, тому вважаю за можливе на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП розглядати справу у відсутність ОСОБА_1 .

При цьому також враховую, що 24.02.2022 Рада Суддів України відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16 вересня 2010 року (із подальшими змінами) прийняла рішення №9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнних дій з боку Російської Федерації. Серед іншого, Рада Суддів України вирішила: Звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена.

02.03.2022 Рада Суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у яких зазначила, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, а при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні.

Докази, подані суду.

Дослідивши докази, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується повністю:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №480782 від 12.10.2026 року, де викладені обставини скоєння правопорушником ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та відсутні скарги, заяви, інші звернення ОСОБА_1 , що працівниками поліції порушені його конституційні права, зокрема право на захист або складанні протоколу, що дії поліцейських свідчать про грубе нехтування його прав як громадянина або особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписи у протоколі ОСОБА_1 відмовився; водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- безперервним відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських, переглянутими судом, де зафіксований факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; відеозапис жодним чином не спростовує висновків суду, оскільки ніким у встановленому законом порядку не спростовано зафіксовані на відеозаписові події та не визнано їх такими, що містять ознаки монтажу; на зазначеному відеозаписові об`єктивно за допомогою технічного засобу відеозапису зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення водієм, що відбувалися у хронологічній послідовності, його фрагменти за змістом є взаємодоповнюючими; відеозапис події має істотне значення для правильного вирішення даної справи, адже містить достовірні дані про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення; також, суд вважає, що склад передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення не вимагає встановлення з наданих відеозаписів даних, на які впливав би факт специфічних характеристик технічного засобу; відтак, відеозапис є належним та допустимим у розумінні ст. 251 КУпАП, узгоджується в іншими наявними доказами.

- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого, останній відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- рапортом поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону №1 УПП в Дніпропетровській області ДПП;

- протоколом про адміністративне затримання серії ВВ №005600 від 12.10.2025 року, з якої слідує, що 12.10.2025 року о 00-30 хв., ОСОБА_1 було затримано для припинення адміністративного правопорушення, та для складення адміністративних матеріалів та розгляду справи.

Так, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №480782 від 12.10.2025 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було зазначено, що останнім було порушено п. 2.5 ПДР, а саме: водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши відеозапис, який було долучено працівниками поліції до матеріалів справи відносно ОСОБА_1 суд дійшов висновку, що відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цьому, суд зазначає, що відеозапис є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. У виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст. ст. 31, 40 ЗУ Про Національну поліцію України, поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації подій та долучив відеозапис як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, про що зроблений відповідний запис в протоколі.

Так, на дослідженому судом відеозаписі зафіксовані всі події щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

На думку суду, під час складання працівником поліції протоколу ОСОБА_1 в повній мірі усвідомлював свої дії, та потенційні наслідки, які можуть бути.

Так, відповідно до відеозапису, таймкод 0:00:00 годин, особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу мопеду HONDA DIO без номерного знаку, яка в подальшому буде ідентифікована як ОСОБА_1 , вчиняє механічні дії для керування зазначеним мопедом, та на відеозаписі чітко можливо встановити як мопед рухається з увімкненими габаритами та без прикладання фізичних зусиль шляхом відштовхування від землі задля здійснення руху мопедом.

Разом з цим, відеозаписом не зафіксовано та судом не встановлено будь-яких інших осіб, які були разом з правопорушником або поруч з правопорушником, які могли керувати мопедом, та на такі ОСОБА_1 не посилався.

Отже, зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та такою, що підтверджує обставини, які мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Суд вважає, що подія зафіксована на відеозапису повністю узгоджується з доказами та з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, суд зазначає, що відеозаписом було зафіксовано зухвалу, агресивну поведінку ОСОБА_1 , яка проявлялась у неодноразовій спробі покинути місце вчинення адміністративного правопорушення.

Так, після першої такої його спроби, працівниками поліції було застосовано кайданки, водночас, ОСОБА_1 через короткий час повторно намагався втекти з місця зупинки та уникнути відповідальності.

Дослідивши відеозапис, суд зазначає, що ОСОБА_1 був ознайомлений з процедурою огляду, яку проводили працівники поліції, висловленні заперечення, які суд відхиляє, так як вона спростовується об`єктивними доказами, оцінку котрим суд дав, тому прийшов висновку, що ОСОБА_1 намагався за будь-яких умов або причин, будь-яким способом уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним правопорушення.

На думку суду, під час складання працівником поліції протоколу ОСОБА_1 в повній мірі усвідомлював свої дії, та потенційні наслідки, які можуть бути. Хоча поведінка останнього, під час складання адміністративних матеріалів і вказує, на усвідомлення і на думку суду визнання вини останнім, та прийняття невідворотного покарання, його дії, а саме, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, передбачене статтею 130 КУпАП, є одним з найтяжчих адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Окрім цього, суд зазначає, що у справах про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, де є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, важливе значення має сам факт відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який було зафіксовано на відеозапис працівником поліції, так і суб`єктивна сторона правопорушення і мотив особи до відмови від продуву за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі.

Так, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 усвідомлено керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тобто, із зміненим психічним станом, у зв`язку із чим, під мотивом відмови проходження огляду є мета уникнення адміністративної відповідальності по факту, в момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, або в подальшому, у судовому розгляді.

При цьому, відеофайл, який містяться в матеріалах вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення, не містять будь-яких підтверджень того, що своїми діями, працівники поліції вчиняли тиск на ОСОБА_1 щодо того, щоб спонукати його до вчинення адміністративного правопорушення, ним не було надано відповідного доказу щодо можливих дій такого характеру зі сторони працівників поліції.

При цьому, на виявлені працівником поліції у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, він ніяк не відреагувала, ніяких усних чи письмових заперечень не заявляв під час спілкування з уповноваженою особою.

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_1 не було виказане заперечення під час складання зазначеного протоколу, або під час судового розгляду, що такі ознаки, які були встановлені працівником поліції не є ознакою алкогольного сп`яніння, а є похідним від його конкретного короткотривалого або довготривалого розладу здоров`я.

Також, відповідно до п.п. 5, 7, 9 глави ІІ Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Разом з тим, згідно із п. 7 глави І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

У зв`язку із чим, працівниками поліції в повній мірі було дотримано зазначену Інструкцію, виконано усі необхідні дії для надання можливості встановити факт сп`яніння, та не обмежувати ОСОБА_1 в його гарантованих правах та законних інтересах, та забезпечити його право на захист, яким вона скористалась на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Попри зазначене, суд зазначає, що у справах про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, де є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, важливе значення має сам факт відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який було зафіксовано на відеозапис працівником поліції, так і суб`єктивна сторона правопорушення і мотив особи до відмови від продуву за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі

Зокрема, вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, який складений повноважною особою згідно вимог КУпАП, вказана правова кваліфікація адміністративного правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про адміністративну відповідальність, та відповідний пункт Правил дорожнього руху, сформульовано звинувачення, викладені фактичні обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для повного розуміння стороною захисту суті висунутого проти ОСОБА_1 звинувачення.

Вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376.

Інструкцією № 1376 встановлено порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначено порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції № 1376 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішеннях ЄСПЛ, зокрема по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Призначаючи вид адміністративного стягнення, враховую характер і міру громадської небезпеки скоєного адміністративного правопорушення, який можливо вважати найбільш тяжким, тобто, суспільну небезпеку скоєного ним правопорушення, наслідками якого могли бути завдані його діями збитки або настанням негативних тяжких наслідків.

Суд зазначає, що на теперішній час є великою проблемою зріст кількості водіїв, які знаходяться у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, які керують транспортними засобами, що призводить до негативних наслідків, таких як дорожньо-транспортні пригоди, при цьому слід зазначити, що такі справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП набули систематичного характеру та призводить до обговоренню у суспільстві.

Крім того, особи, яких притягують до адміністративної відповідальності можуть зухвало ставитись до рішень суду щодо накладення на них адміністративного стягнення у вигляді штрафу, позбавлення права керування транспортними засобами, що може напряму впливати на повторність таких дій і створення легковажного ставлення до рішення суду щодо притягнення них до адміністративної відповідальності.

Стан сп`яніння, як узагальнене правове поняття це психічний стан особи в момент вчинення правопорушення, викликаний вживанням алкогольних напоїв, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, який характеризується послабленням інтелектуальної і вольової сфери психічної діяльності людини. При цьому знижуються передбачливість і обережність, зростають відхилення від нормальної поведінки та проявляються в більш широкому діапазоні небезпечна поведінка, неправильного сприйняття навколишнього та реагування на обстановку, яка склалась, втрачається реальне уявлення про те, що відбувається.

Слід зазначити, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 свідомо сів за кермо автомобіля, розуміючи, що знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, тобто скоїв дане правопорушення, не замислюючись при цьому, що вживання алкогольних речовин та керування транспортним засобом може призвести до тяжких наслідків.

У зв`язку з наведеним, у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини дійсно мали місце.

Висновок суду.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом мопедом, за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ніким не заперечується.

Під час перевірки досліджених судом поданих доказів будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення оформлено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року (в подальшому "Інструкція №1395 ").

В ньому зазначено дату та місце його складання, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суть вчиненого адміністративного правопорушення. Вказаний процесуальний документ хоча не містить підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, разом з цим складався у присутності ОСОБА_1 та зміст протоколу йому був доведений, тому правопорушник був обізнаний.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п. 2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція №1452/735 "). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п. 2 розділу Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було озвучено ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення у нього передбачених п. 3 розділу І Інструкції №1452/735 ознак.

Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладено у протоколі про адміністративне правопорушення та в доданих до нього матеріалах.

Суд вважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п. 3 розділу І Інструкції №1452/735 ознак алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія.

Суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою, зрозумілою для сприйняття. А відмова водія була такою, що не ставить під сумнів факт відмови.

Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, судом не встановлено.

Отже, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.

З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що наявна в адміністративному провадженні сукупність наведених вище прямих і непрямих доказів вчинення адміністративного правопорушення, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними, такими, що в достатній мірі повно викривають правопорушника у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушенні надала суду можливість постановити рішення за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що вказані у постанові та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, доведеність його вини у вчинені правопорушення та для прийняття законного та обґрунтованого рішення, що дало змогу суду прийти до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який зроблено з дотриманням вимог вищевказаного Закону на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду, а також оцінені відповідно до вимог КУпАП.

За таких обставин дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оскільки під час розгляду справи встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення і остання підлягає адміністративній відповідальності, по справі необхідно винести постанову, передбачену п. 1) ч. 1 ст. 284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення.

З огляду на викладене, вважаю можливим призначити ОСОБА_1 єдине, встановлене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування всіма видами транспортним засобів.

Такий вид адміністративного стягнення буде відповідати завданню КУпАП щодо охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 належить стягнути на користь держави судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя: В.Л. Воробйов

01.04.2026