Справа № 635/2517/26
Провадження № 3/635/1179/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року Суддя Харківського районного суду Харківської області Якішина О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

08.03.2026 р. о 13 год. 35 хв. за адресою: Харківська область, Харківський район, с-ще Пісочин, Полтавське шосе,202/1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21093 н/з НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.1.а. Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що ОСОБА_1 без поважних причин не з`явився до суду, будь-яких заяв від нього не надходило, доказів поважності причини неявки в судове засідання суду не надав, а тому суд вважає причини його неявки не поважними та вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, виходячи з наступного.

Частиною 4 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Частиною 5 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2.1.а. Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, підтверджується наступними доказами, дослідженими судом:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 609410 від 08.03.2026 року, в якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п. 2.1.а. Правил дорожнього руху України;

- довідкою старшого інспектора ВАП УПП в Харківській області про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія 18.10.2013 р.;

- постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2025р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік;

- постановою серії ЕНА № 4748570 від 17.05.2025 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП;

- довідкою про повторність вчинення адміністративного правопорушення у відношенні ОСОБА_1 ;

- рапортом поліцейського Нестеренка В. від 08.03.2026 р., згідно якого 08.03.2026 р. було зупинено транспортний засіб ВАЗ 21093 н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .. В ході перевірки документів було встановлено, що він позбавлений права керування транспортними засобами. Правопорушення вчинено повторно протягом року;

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Надані суду докази суд вважає належними та допустимими.

Дослідженням наданих суду доказів встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи особою, яка позбавлена права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а. Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.

Враховуючи, що ОСОБА_1 протягом року, а саме 17.05.2025 р., вже притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння порушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, суд доходить висновку, що дії останнього правильно кваліфіковані за ч.5 ст.126 КУпАП.

Даних, які б спростовували докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суду не представлено.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

На переконання суду, сукупності наявних в матеріалах справи доказів достатньо для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , враховуючи особу правопорушника, а саме те, що дані, які б з негативного боку його характеризували, суду не надані, враховуючи ступінь його вини у скоєному ним адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також враховуючи відсутність обставини, що обтяжують відповідальність та відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, суд дійшов висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у мінімальних межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суд не застосовує додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки суду не надано інформації про його власника.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665,60 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 221, 283, ч.5 ст.126 КУпАП України, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про судовий збір», суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок UA0020001, код класифікації доходів бюджету - 21081300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, отримувач коштів Отримувач ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ)- 02894007, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834, судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя О.М. Якішина