Провадження № 33/4823/123/26
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - Похилька С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Похилька С.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 20 липня 2025 року, о 03 год. 14 хв., у місті Чернігові, по вул. Івана Виговського, 18, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 211440, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі ЧОПНЛ у лікаря-нарколога, у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Похилько С.М. подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу даного адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що об`єктивних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять. Вказує, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 , який після зупинки транспортного засобу переліз на заднє пасажирське сидіння за водієм. Звертає увагу на те, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що під час спілкування з поліцейськими у водія були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Зазначає, що ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я відмовився проходити огляд, так як вважав, що так як він не керував транспортним засобом, то не зобов`язаний проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №397019 від 20.07.2025, ОСОБА_1 , 20 липня 2025 року, о 03 год. 14 хв., у місті Чернігові, по вул. Івана Виговського, 18, керував транспортним засобом ВАЗ 211440, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу алкотестер Драгер відмовився; водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі ЧОПНЛ у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку, на що останній відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.5).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Посилання апелянта на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не є переконливими, з огляду на таке.

Із переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що патруль рухався за автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився на узбіччі. Поліцейський підійшов до автомобіля, в якому не було жодної особи на водійському місці. ОСОБА_1 знаходився на передньому пасажирському сидінні та двоє чоловіків, знаходилися на задніх пасажирських сидіннях, один з яких вийшов з лівого пасажирського сидіння, що розташоване за місцем водія, сказав, що водій побіг. Потім повідомив, що вони втрьох були за кермом. Проте, жодна особа з водійського місця автомобіля не виходила. На вимогу поліцейських ОСОБА_4 , як власник, надав документи на вказаний автомобіль. Два чоловіки, які сиділи на задніх пасажирських сидіннях, на відеозапису не заперечували вживання алкоголю, при цьому пасажир у світлій футболці зазначив, що за кермом перебував власник автомобіля та сказав, щоб виписували штраф. ОСОБА_4 також сказав, щоб виписували штраф. В подальшому ОСОБА_1 показав поліцейському реєстраційні документи на автомобіль. Пасажири почали вмовляти ОСОБА_1 , щоб той зізнався, що він був за кермом автомобіля, на що ОСОБА_1 повідомив, що саме він їхав за кермом транспортного засобу. При цьому, чоловік у світлій футболці, який перебував на задньому пасажирському сидінні, в розмові з поліцейськими вказав, що вони всі втрьох вживали алкоголь і хотіли поїхати на р. Десна. Після чого поліцейський повідомив водію ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук та запропонував пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі у лікаря-нарколога, на що водій не надавав відповіді. Поліцейський пояснив, що в такому разі на нього буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Після цього ОСОБА_1 почав заперечувати, що він був за кермом, проте погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. Під час проходження огляду ОСОБА_1 зробив спроби продути в спеціальний прилад, але чітко не виконував дії для правильного продуття приладу. Поліцейський повідомив, що такі дії буде розцінювати як відмову від проходження огляду, якщо ОСОБА_1 не продує прилад «Драгер» правильно. ОСОБА_1 повідомив, що у нього не виходить дути, слабкі легені, але він не відмовляється від огляду та попросив проїхати в лікарню. Працівниками поліції ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу, де під час оформлення згоди на проведення огляду, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 повідомив поліцейському, що він керував транспортним засобом у комендантську годину, але не в стані алкогольного сп`яніння. Після цього, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права, наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, склав протокол про адміністративне правопорушення та ознайомив водія з його змістом. ОСОБА_1 відмовився надати пояснення, ставити підпис та отримати копію протоколу.

Відтак, апеляційний суд не має сумнівів, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, а тому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху мав обов`язок пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від виконання якого він відмовився.

Версія апелянта, що за кермом автомобіля перебувала інша особа ( ОСОБА_3 ), не відповідає дійсності. Автомобіль перебував у полі зору працівників поліції, які переслідували транспортний засіб, який рухався, зупинився і знаходився під відеофіксацією до моменту підходу до нього поліцейського. Після зупинки з водійського місця автомобіля ніхто не виходив з моменту його зупинки до підходу поліцейського, і цей час склав 28 секунд, який є достатнім часом, щоб з урахуванням моделі автомобіля, тілобудови ОСОБА_1 та його місцезнаходження в подальшому на передньому пасажирському сидінні, пересісти на таке з місця водія в середині салону після зупинки транспортного засобу. При цьому є малоймовірним, що особа, яка володіє транспортним засобом, передасть право керування ним будь-кому з осіб, які перебували на задніх пасажирських сидіннях, які не заперечували вживання спиртного та перебували з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Крім цього, вказані особи в ході спілкування з поліцейськими повідомили, що не керували даним транспортним засобом, вказували на ОСОБА_1 , як водія, та з великою вірогідністю не могли у зазначеному своєму стані за 28 секунд пересісти в салоні автомобіля з водійського на задні пасажирські сидіння. Крім того, ОСОБА_1 фактично був володільцем вказаного транспортного засобу, мав на нього документи, володів ключами від такого, вказав, що їхав забирати двох осіб, які на відеозапису були пасажирами на задньому сидінні автомобіля. При цьому, ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими також не вказував, хто саме був водієм даного транспортного засобу; при цьому зазначив, що він керував транспортним засобом у комендантську годину, а не в стані алкогольного сп`яніння.

Більш того, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, були предметом розгляду суду першої інстанції і суд правильно визначився, що саме останній був за кермом транспортного засобу та виконував функцію водія, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи наявні у даній справі докази.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не зверталася і матеріали справи таких не містять.

Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно яких в останнього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, які встановлені працівником поліції у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд також не може взяти до уваги консультативний висновок лікаря від 20.07.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 , 20 липня 2025 року о 05 год. 20 хв., пройшов огляд у ТОВ «Ретріевал» та відповідно до якого були проведені інтервенції: - детальна оцінка психічного стану; -детальна оцінка когнітивних функцій; -детальна оцінка неврологічного статусу; -детальна оцінка соматичного статусу; -тест «Snaiper» на наркотичні речовини (бензодіазепіни, опіоїди, амфетамін, метамфетамін, кокаїн, канабіноїди) та за яким: висновок спеціаліста (встановлений діагноз) враховуючи дані психічного, неврологічного, соматичного стану, відсутність запаху алкоголю з рота під час огляду, ознак психічних або наркологічних розладів не виявлено, оскільки відповідно до викладеного у ньому не вбачається, що особа проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння шляхом встановлення наявності чи відсутності алкоголю в крові чи у видихаємому повітрі .

Даний результат було отримано ОСОБА_1 на підставі його самозвернення, без присутності працівників поліції, що є порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, протокол відносно ОСОБА_1 складено працівниками поліції за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування в стані алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом правопорушення у відповідності до положень ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, які мають суттєве значення для встановлення істини по справі, та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони були предметом детального дослідження в суді першої інстанції, де в своєму рішенні суд навів відповідні мотиви, з якими апеляційний суд погоджується та вважає їх правильними. Нових підстав для визнання вказаних висновків суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, сторона захисту не надала.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Похилька С.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний