Справа № 467/302/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області,

громадянина України, працюючого на посаді начальника оперативного

відділу Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83»),

місце проживання зареєстроване за адресою:

АДРЕСА_1 ;

відомості про притягнення до адміністративної відповідальності - відсутні,

за ст. п.6 ч.1ст.212 -2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним

ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника оперативного відділу ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» та будучи на підставі наказу т.в.о. начальника установи № 12-3н/т від 09 січня 2026 року членом комісії із загальної (річної) перевірки наявності секретних документів, справ та інших матеріальних носіїв секретної інформації (далі - МНСІ), у період часу з 14 жовтня 2025 року по 27 лютого 2026 року, у режимних приміщеннях №11а та №19а ДУ Південноукраїнська виправна колонія (№83)», що розташована по вул. Володимирській, 1 в с-щі Костянтинівка Вознесенського району Миколаївської області, не дотримавшись обов`язків, передбачених абзацами п`ятим та восьмим статті 28 Закону України «Про державну таємницю», щодо виконання вимог режиму секретності та додержання вимог законодавства про державну таємницю, порушив вимоги абзаців 5,14 пункту 116, пунктів 262, 436, 438 Порядку 939, а саме:

- не звірив реєстраційні дані з фактичною наявністю МНСІ (вхідних/отриманих/ завершених провадженням секретних справ);

- не вніс до свого внутрішнього опису за формою згідно із додатком №18 отримані для використання звершені провадженням номенклатурні секретні справи з грифом «Цілком таємно», які зберігаються, які зберігаються в його сховищі МНСІ №7;

- не здійснював перевірку наявності документів, які перебувають у виконавців Цесарук Т.О. та ОСОБА_2 , та не вносив відповідні записи у внутрішні описи за формою згідно із додатком 18.

Тим самим, не вжив заходів щодо охорони державної таємниці та не забезпечив контроль за охороною державної таємниці.

Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 на слухання справи не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений належно, направив до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності.

Суд, з огляду на положення ст. 268 КУпАП, згідно яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою при розгляді такого роду справ, з урахуванням наявності достовірних даних про її належне сповіщення про це судове провадження, вважав за можливе прийняти рішення по суті справи за відсутності ОСОБА_1 .

Чи було вчинене адміністративне правопорушення

Відповідальність за п.6 ч.1 ст. 212 -2 КУпАп настає у разі порушення законодавства про державну таємницю, а саме: невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

У свою чергу, державна таємниця - це вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою (абз.2 ч.1 Закону України «Про державну таємницю».

При цьому, до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація, серед іншого, й у сфері державної безпеки та охорони правопорядку ( п.4 ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну таємницю»).

З метою охорони державної таємниці впроваджуються, зокрема, єдині вимоги до виготовлення, користування, збереження, передачі, транспортування та обліку матеріальних носіїв секретної інформації; режим секретності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею; обмеження оприлюднення, передачі іншій державі або поширення іншим шляхом секретної інформації (ст. 18 Закону України «Про державну таємницю»).

Так, згідно ст. 19 Закону України «Про державну таємницю» єдині вимоги до виготовлення, обліку, користування, зберігання, схоронності, передачі та транспортування матеріальних носіїв секретної інформації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, єдині вимоги до організації та забезпечення режиму секретності в органах, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, та процедуру ведення обліку, виготовлення, користування, зберігання, пересилання матеріальних носіїв секретної інформації встановлено «Порядком організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», який затверджено постановою КМУ від 18 грудня 2013 року №939 (у тексті цієї постанови Порядок №939) (прим. Для службового користування).

Отже, об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні законодавства про державну таємницю, а саме: вчиненні діянь, зазначених у п.п.1-9 ч.1 ст. 212-1 КУпАП, тобто, у тому числі й у п.6 вказаної норми.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом цього правопорушення можуть бути як посадові особи, так і громадяни.

Та за матеріалами справи установлено, що ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника оперативного відділу ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» з 14 жовтня 2025 року, згідно його Посадової інструкції мав обов`язок контролювати заходи по дотриманню режиму секретності (п.2.7), вживати заходів щодо недопущення порушень працівниками оперативного відділу установи вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, з урахуванням наявності допуску та доступу до державної таємниці (п. 2.20), а так само й нести відповідальність за забезпечення охорони державної таємниці ( п. 4.5).

При цьому, ОСОБА_1 31 січня 2020 року надав зобов`язання у зв`язку із допуском до державної таємниці, зокрема, у частині виконання вимог режиму секретності та додержання інших вимог законодавства про державну таємницю.

А за змістом абз. 5 та 7 ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний, середі іншого, 1) виконувати вимоги режиму секретності та 2) додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Тоді як на підставі ч.5 ст. 37 Закону України «Про державну таємницю» служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях.

На підставі ст. 39 вказаного Закону дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом за порушення законодавства про державну таємницю несуть посадові особи/громадяни, винні, середі іншого, у порушенні встановленого законодавством режиму секретності та невиконанні обов`язків щодо збереження державної таємниці.

Тим самим, суд встановив, що ОСОБА_1 є суб`єктом інкримінованого йому правопорушення і у своїй діяльності щодо забезпечення охорони державної таємниці він повинен був керуватись положеннями Порядку №939.

Чи винна особа у вчиненні інкримінованого правопорушення

За наслідками дослідження сукупності доказів суд встановив, що ОСОБА_1 не дотримався визначених для нього Законом України «Про державну таємницю» та посадовою інструкцією вимог і допустив порушення законодавства про державну таємницю - Порядку №939 у частині виконання вимог режиму секретності; своєчасного внесення отриманих для виконання чи використання секретних документів до внутрішнього опису, який ведеться за формою згідно з додатком 18; звірення реєстраційних даних з фактичною наявністю секретних документів; щомісячної перевірки наявності документів, що перебувають у виконавців, порядку їх зберігання та роботи із ними.

Таке підтверджується витягом із акту спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)»

Відомості із якого узгоджуються із даними протоколу про адміністративне правопорушення №64/4/3 від 27 лютого 2026 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у т.ч. й щодо свого змісту у частині місця, часу і суті адміністративного правопорушення та зазначення у ньому нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане порушення.

Водночас, особою, яка склала протокол, було виконано банкетну норму ст. 212-1 КУпАП шляхом зазначення норм законодавства про державну таємницю, порушення яких інкриміноване ОСОБА_1 .

Обставини, що відображені у протоколі та витягу із акту, підтверджуються й письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 від 24 лютого 2026 року у частині суті допущених ним порушень законодавства про державну таємницю.

Тим самим, ця справа забезпечена доказами у розумінні ст. 251 КУпАП, які у своїй сукупності дозволяють дійти висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212 -1 КУпАП, у т.ч. і форми його вини.

Наявності істотного порушення прав та свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, які б зумовили визнання якогось доказу недопустимим, ніяким не доведено.

Тому у ракурсі установлених фактичних обставин справи, підтверджених доказами, шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії інкримінованому складу правопорушення (кваліфікації правопорушення), суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, а саме: у невжиття заходів щодо охорони державної таємниці та незабезпеченні контролю за охороною державної таємниці.

Разом із цим, суд вважає за необхідне виключити із висунутого ОСОБА_1 обвинувачення твердження про порушення ним вимог п.2.7, 2.20 та 4.5 посадової інструкції, так як стаття 212-2 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю.

Зокрема, Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.1998 № 12-рп/98 у справі за конституційним звернення Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») витлумачив, що термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Тоді як, посадова інструкція це документ, що містить інформацію про посаду, мету посади, визначає основні посадові обов`язки, права, перелік суб`єктів зовнішньої службової комунікації та спеціальні умови служби на відповідній посаді.

Отже, посадова інструкція не відноситься до актів, які включаються до законодавства, і за її порушення має наставати дисциплінарна відповідальність.

Відповідно, порушення вимог посадової інструкції не можна обожнювати із порушення вимог законодавства.

Разом із цим, таке виключення не вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Чи підлягає порушник адміністративній відповідальності

Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, передбачених ст.ст. 18-20 КУпАП, суд не встановив.

Підстав для застосування положень ст. 22 КУпАП також немає, бо правопорушення, пов`язане із державною таємницею, що може завдати шкоди відносинам у сфері державної безпеки та охорони правопорядку.

Тому ОСОБА_1 підлягає відповідальності за ч.1 ст. 212 - 2 КУпАП із застосуванням її санкції.

Мотиви накладення стягнення

На підставі ч.2 ст. 33 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, у.т.ч кількість допущених порушень, суспільну небезпеку; особу порушника, його вік, майновий стан, займану посаду, відсутність даних щодо притягнення до адміністративної відповідальності; ступінь його вини, зокрема, умисну форму; відсутність обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Інші питання, що вирішуються судом при винесенні постанови

На підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню й судовий збір у розмірі 665,60 грн., розмір якого передбачений ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 245, 246, 251,280, 283,284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнути до адміністративної відповідальності за п.6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення цієї постанови становить 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першоюстатті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: 1) подвійний розмір штрафу, визначеного у відповіднійстатті цього Кодексута зазначеного у постанові про стягнення штрафу; 2) витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.(ч.1ст.307 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня її винесення.

Суддя Ірина Явіца