ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/89/26 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ст.188/57 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Ленька Р.І. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-57 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який стягнуто в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.

Згідно вказаної постанови суд першої інстанції визнав доведеним, що 29 жовтня 2025 року о 14 год. 10 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки DAF д.н.з. НОМЕР_1 при здійсненні вантажних перевезень піску (ТТН №р87 від 29.10.2025р.) не виконав законну вимогу посадової особи Укртрансбезпеки щодо проходження зважування транспортного засобу з ознаками перевищення вагових параметрів у зоні габаритно-вагового контролю, чим порушив ст.6 Закону України Про автомобільний транспорт

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Ленько Р.І. просить потновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року скасувати, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

відповідно до формулювання, викладеного у протоколі, суть правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , полягає у не виконанні ним законної вимоги посадової особи Укртрансбезпеки щодо проходження зважування транспортного засобу з ознаками перевантаження вагових параметрів у зоні габаритно-вагового контролю, а не вимоги щодо слідування транспортного засобу до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю. Тобто, працівником Укртансбезпеки протоколом, наданим суду, ставиться ОСОБА_2 у вину порушення, передбачене ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, однак кваліфіковане за ст. 188-57 КупАП;

зазначена у Рішенні про супроводження автомобільного транспортного засобу № НОМЕР_2 від 29 жовтня 2025 року ознака порушення нормативно-вагових або габаритних параметрів завантаження транспортного засобу вище бортів кузова не підтверджується належними та допустимими доказами;

на виконання вимог підпункту «б» пункту 2.9 ПДР, водій ОСОБА_1 не мав права здійснювати рух транспортним засобом у повідомленому ним працівникам поліції стані, зокрема: ОСОБА_1 було погано та крутилася голова.

Заслухавши доводи захисника Ленька Р.І., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року, то воно підлягає поновленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Так, згідно з постановою судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута 07 січня 2026 року без його участі.

Як вбачається з матеріалів справи, копію постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 надіслано не було.

З матеріалів справи слідує, що захисник ОСОБА_1 - адвокат Ленько Р.І. з копією судового рішення ознайомився 20 січня 2026 року, а апеляційна скарга подана 29 січня 2026 року.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, він підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-57 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення №ПП003034 від 29 жовтня 2025 року; копії акту №016464 від 29 жовтня 2025 року про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; копії рішення №РС002502 від 29 жовтня 2025 року про супроводження автомобільного транспортного засобу; копії акту №АБ002959 від 29 жовтня 2025 року про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу; копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія; копії товарно-транспортної накладної №р87 від 29 жовтня 2025 року; фотознімках транспортного засобу з вантажем; відеозаписах, що містяться на CD-R диску.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.188-57 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за статтею 188-57 КУпАП є безпідставними та ґрунтуються на помилковому тлумаченні як фактичних обставин справи, так і норм матеріального права.

Як убачається з матеріалів справи, посадовою особою Укртрансбезпеки після виявлення ознак можливого перевищення нормативів вагових або габаритних параметрів транспортного засобу було висунуто законну вимогу щодо проходження габаритно-вагового контролю, що включала обов`язок водія слідувати під супроводом до найближчого місця зважування.

Зазначена вимога оформлена рішенням №РС002502 від 29 жовтня 2025 року, яким також заборонено подальший рух транспортного засобу до усунення порушення. Відмова ОСОБА_1 від виконання цієї вимоги підтверджується актом №016464 від 29 жовтня 2025 року та актом блокування №АБ002959 від 29 жовтня 2025 року.

За таких обставин об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення полягає не у відмові від проходження габаритно-вагового контролю в зоні такого контролю, а саме у невиконанні законної вимоги посадової особи Укртрансбезпеки, висунутої в межах її повноважень.

Та обставина, що вказана законна вимога зобов`язувала водія прослідувати під супроводом до зони габаритно-вагового контролю не є підставою кваліфікувати невиконання такої вимоги за ч.3 ст.132-1 КУпАП, оскільки зазначена норма встановлює відповідальність за відмову від габаритно-вагового контролю, вчинену в зоні такого контролю, тоді як у даному випадку законна вимоги посадової особи Укртрансбезпеки була оголошена поза межами зони контролю.

За таких обставин відмова водія від супроводження до місця зважування, що є складовою законної вимоги посадової особи контролюючого органу, правильно кваліфікована за статтею 188-57 КУпАП як невиконання законної вимоги посадової особи органу державного нагляду (контролю).

Надуманими є доводи захисника про те, що зазначена у рішенні про супроводження автомобільного транспортного засобу №РС002502 від 29 жовтня 2025 року ознака порушення нормативів вагових або габаритних параметрів завантаження транспортного засобу вище бортів кузова не підтверджується належними та допустимими доказами, так як вбачається із матеріалів справи, факт наявності ознак порушення нормативів вагових або габаритних параметрів транспортного засобу зафіксований шляхом фото- та відеофіксації, які долучені до матеріалів справи та досліджені судом першої інстанції.

З наданих фотознімків та відеозапису вбачається, що вантаж у кузові транспортного засобу марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , розміщений вище рівня бортів кузова, що відповідно до вимог законодавства є зовнішньою візуальною ознакою можливого порушення нормативів вагових або габаритних параметрів та достатньою підставою для висунення законної вимоги щодо проходження габаритно-вагового контролю.

Твердження апелянта про те, що на виконання вимог підпункту «б» пункту 2.9 ПДР, водій ОСОБА_1 не мав права здійснювати рух транспортним засобом у повідомленому ним працівникам поліції стані, зокрема: ОСОБА_1 було погано та крутилася голова, було предметом дослідження суду першої інстанції і в оскарженій постанові суду отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Зокрема, суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання на погіршення стану здоров`я водія не підтверджені належними та допустимими доказами саме на момент вчинення події. Подана захисником копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 датована за 2023 рік, тоді як інкримінована подія відбулася 29 жовтня 2025 року, тобто через значний проміжок часу, що унеможливлює встановлення причинно-наслідкового зв`язку між зазначеним станом здоров`я та діями водія у день зупинки транспортного засобу. А сам факт письмового повідомлення водієм про погане самопочуття не звільняв його від обов`язку виконати законні вимоги посадової особи. За відсутності підтвердження тимчасової непрацездатності або заборони керування транспортним засобом на дату події, підстав для висновку про порушення підпункту «б» пункту 2.9 ПДР не вбачається.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-57 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ленька Р.І. - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року, відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя