Справа № 301/1374/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Луканинець В.Й. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В С Т А Н О В И В:

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2025 року накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП визначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років, без оплатного вилучення транспортного засобу, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до постанови суду, - 23 травня 2025 року о 16 годині 20 хвилин в м. Іршава по вул. Незалежності, Хустського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2110», державний номерний знак « НОМЕР_3 », будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п.2.1 (а) Правил дорожнього руху.

Окрім цього 23 травня 2025 року о 16 годині 20 хвилин, тобто повторно протягом року, ОСОБА_1 в м. Іршава по вул. Незалежності, Хустського району, Закарпатської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2110», державний номерний знак « НОМЕР_3 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова та порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в КНП «Іршавська міська лікарня» ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Луканинець В.Й. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що потягло за собою прийняття рішення, яке не відповідає рішенням закону. Звертає увагу на те, що в Іршавському районному суді перебули ще дві справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , матеріали яких є однорідними та знаходились у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, через що на підставі вимог ст.36 КУпАП дані справи підлягали об`єднанню в одне провадження, про що було подано клопотання до суду, однак у даному клопотанні було судом відмовлено. Вважає, що суд першої інстанції позбавив можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням права на захист ОСОБА_1 . Зазначає, що працівниками поліції були порушені вимоги ч. 2 ст. 256 КУпАП, а саме процедуру складання протоколів про адміністративне правопорушення, зокрема, відсутністю у змісті протоколу наявних доказів, що вказують на повторність вчинення правопорушення, що тягне за собою кваліфікуючі ознаки правопорушення, протокол підписаний особою, яка його не складала, порушені вимоги ст. 266 КУпАП, а саме порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стверджує, що із матеріалів справи не вбачається, що водій допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами. Звертає увагу, що зі змісту протоколу, правопорушення ОСОБА_1 вчинено 23.05.2025, яке не можна вважати таким, що вчинено повторно протягом року із врахуванням того, що попереднє правопорушення було вчинено 29.11.2023, а саме через 17 місяців. зазначає, що неправильна кваліфікація поліцейськими правопорушення, за якою судом вирішувалося питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, передбачає суворіше стягнення, погіршує його становище і порушує його конституційні права. Враховуючи викладене, зазначає, що вказаний протокол не відповідав вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП. Зазначає, що відеозапис не являється безперервним, а складається з п`ятьох частин. Просить суд врахувати дані про ОСОБА_1 , зокрема те, що він проходить військову службу на посаді водій, і наявність посвідчення водія йому необхідне насамперед для виконання службових завдань.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник - адвокат Луканинець В.Й. не з`явилися, однак адвокат направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні у Іршавському районному суді Закарпатської області.

Судом відхилено зазначене клопотання, оскільки судовий розгляд справи неодноразово вже відкладався, в тому числі і за клопотанням захисника, тому апеляційний суд до уваги його не приймає, а також враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони захисту, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за їх відсутності.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: дані протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №339533 та серії ЕПР1 №339543 від 23.05.2025, в яких викладені обставини події, які мали місце 23.05.2025 в м. Іршава по вул. Незалежності, Хустського району, Закарпатської області; рапорт ПОГ СП Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Совтан Д. від 23.05.2025 року; рапорт інспектора СРПП ВП №1 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Дубровського І. від 23.05.2025 року; направлення від 23.05.2025 на огляд ОСОБА_1 в КНП «Іршавська міська лікарня» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; довідку інспектора сектору адміністративної практики Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Данканич О. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП; копію постанови серії ЕНА №4766235 від 19.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП (за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування); витяг з інформаційно-пошукової бази «Адмінпрактика», згідно якого постановою серії ЕНА №4766235 від 19.05.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП; довідку інспектора сектору адміністративної практики Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області О.Данканич щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП; витяги з інформаційно-пошукової бази «Адмінпрактика», згідно яких відносно ОСОБА_1 працівники поліції складали такі протоколи про адміністративні правопорушення: 29.11.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 19.05.2025 за ч. 2 ст. 130 КУпАП; досліджений відеозапис, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення; копію свідоцтва ІСС №194809 про реєстрацію ТЗ марки «ВАЗ 2110», державний номерний знак « НОМЕР_3 »; витяг з підсистеми ІКС ІПНП «ГСЦ МВС Посвідчення водія», згідно якого видане ОСОБА_1 посвідчення водія має статус «вилучений»; копію постанови Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14.06.2024 року по справі №720/3014/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.

Твердження сторони захисту про те що, в Іршавському районному суді перебули ще дві справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , матеріали яких є однорідними та знаходились у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, через що на підставі вимог ст.36 КУпАП дані справи підлягали об`єднанню в одне провадження, про що було подано клопотання до суду, однак у даному клопотанні було судом відмовлено, не ґрунтуються на вимогах Кодексу України про адміністративні правопорушення, адже його нормами не передбачено випадків та порядку об`єднання в одне провадження таких справ. При цьому, не об`єднання в одне провадження двох протоколів про адміністративне правопорушення (за різні події, які інкримінуються особі), ніяким чином не впливають на повноту і об`єктивність розгляду справи.

Щодо доводів про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд зазначає, що ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено перелік підстав для зупинки транспортних засобів.

Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.

Так, за ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху, а також якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено правового режиму воєнного стану, який продовжує діяти на даний час.

Згідно п. 8 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян підчас забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМ України від 29.12.2021 №1456 (далі Порядок №1456), уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках: якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом; якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином не можливо; якщо особа перебуває в місці вчинення кримінального, адміністративного правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення; порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.

Відповідно до п. 10 Порядку уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі: порушення водієм Правил дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; необхідності здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; необхідності залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; необхідності обмеження чи заборони руху транспортних засобів; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Таким чином, оскільки як дійсно слідує із матеріалів справи ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху, про що одразу ж був повідомлений, тому неможливо стверджувати про безпідставність зупинки транспортного засобу. Належить звернути увагу, що за порушення правил дорожнього руху щодо ОСОБА_1 працівниками поліції винесена відповідна постанова про накладення адміністративного стягнення, що також убачається із відеозапису.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Доводи захисника Луканинець В.Й. в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції позбавив можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням права на захист ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні та не свідчать про відсутність у діях останнього складу адміністративних правопорушень, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист. Разом з тим, ОСОБА_1 знав про перебування у провадженні Іршавського районного суду Закарпатської області справ щодо нього, про свідчать клопотання його представника-адвоката Луканинець В.Й., які наявні у матеріалах справи, про ознайомлення з матеріалами справи, про відкладення слухання справи на інший день. Крім того, вбачається, що справа надійшла у провадження судді 28.05.2025, а розглянута 11.08.2025, при цьому у судове засідання суду першої інстанції, призначене на 11.08.2025 апелянти не з`явилися.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що хоча судове засідання в суді першої інстанції проводилося за відсутності ОСОБА_1 та його представника, він скористався своїм правом апеляційного оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим мав можливість надати пояснення, та докази, які не зміг надати в суді першої інстанції та не позбавлений можливості захищатись та доводити свою невинуватість, однак в суд апеляційної інстанції не з`явився.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином рішення суду першої інстанції про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Луканинець В.Й. прийнято відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

Твердження сторони захисту про те, що відеозапис не являється безперервним, а складається з п`ятьох частин, відповідає дійсності, однак процедура огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зафіксована безперервним відеозаписом. Таким чином, перерва у відеозаписі для складання протоколу про адміністративне правопорушення не може слугувати безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови, з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки дана обставина жодним чином не спростовує зафіксованого факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Також апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника Луканинця В.Й. на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю, на думку захисника, такої ознаки складу правопорушення, як «повторність», оскільки попереднє правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 вчинив 29.11.2023, з огляду на таке.

Повторним відповідно до ст. 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Згідно із п. 3 Розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

З наведеного слідує, що для наявності такої кваліфікуючої ознаки, визначеної ч. 2 ст. 130 КУпАП, як «повторно протягом року», особу вже має бути піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто, однорічний строк рахується не з дня вчинення правопорушення, а з дня притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно наявної у матеріалах справи копії постанови Новоселицького районного суду Чернівецької області №720/3014/23 від 14 червня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 29.11.2023 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення (том 1 а.с.23-24). Вказана постанова суду набрала законної сили 24.06.2024 року.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №339543 від 23.05.2025, нове правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 вчинив 23 травня 2025 року, тобто в межах однорічного строку.

Згідно постанови серії ЕНА №4766235 від 19.05.2025 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої за ч. 4 ст. 126 КУпАП (за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування) 19.05.2025 року.

Враховуючи наведене, в діях ОСОБА_1 наявний як склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, так і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміновані йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо прохання сторони захисту в апеляційній скарзі проврахування даних про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді водій, і наявність посвідчення водія йому необхідне насамперед для виконання службових завдань, апеляційний суд приймає до уваги, однак враховуючи те, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту, загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі, апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.

Слід також зазначити, що суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Отже, перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.126, ч. 2 ст. 130 КупАП, що підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Стягнення накладене судом першої інстанції з врахуванням положень ст.ст.33, 36, 38 КУпАП в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення, а саме за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Луканинець В.Й. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага