Справа № 134/1946/25
Провадження № 33/801/323/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач: Ковальська І. А.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Ковальської І.А., за участі захисника у режимі відеоконференції Близнюка В.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниця апеляційну скаргу захисника Близнюка Віктора Васильовича, який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.02.2026, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , одруженої, маючу на утриманні одну малолітню дитину, РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватою та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.02.2026 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років. Стягнуто з неї в дохід держави судовий збір в розмірі 665, 60 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивує тим, що, здійснивши всебічне, повне й об`єктивне дослідження обставин справи, а також оцінивши зібрані та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, він дійшов висновку про їх належність та допустимість для використання у процесі доказування.

При цьому суд виходив із того, що наявні у матеріалах справи докази містять фактичні дані, які безпосередньо стосуються обставин вчинення адміністративного правопорушення, перебувають між собою у логічному взаємозв`язку та в сукупності дають можливість дійти переконливого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Суд першої інстанції також врахував, що зазначені докази були отримані у порядку, встановленому законом, з дотриманням вимог КУпАП, а тому підстав для сумніву в законності їх одержання не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази є взаємоузгодженими, не містять істотних суперечностей, взаємно доповнюють один одного та у своїй сукупності формують послідовну й логічну картину події правопорушення. З огляду на це суд визнав, що наявні у справі докази є достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції захисник Близнюк В.В., який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.02.2026, а адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 закрити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на думку заявника, постанова Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.02.2026 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки ухвалена з порушенням вимог матеріального та процесуального закону.

Зокрема, як зазначається в апеляційній скарзі, відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законів. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на відповідні суспільні відносини, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Водночас, як стверджується у апеляційній скарзі, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе виключно за наявності у її діянні складу адміністративного правопорушення, тобто сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, а також за умови доведеності вини особи належними та допустимими доказами, що прямо передбачено положеннями ст. 280 КУпАП.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені всі істотні відомості, зокрема дата і місце його складення, дані про особу, яка притягається до відповідальності, місце, час і суть правопорушення, а також інші необхідні відомості для правильного вирішення справи.

Окрім цього, в апеляційній скарзі зазначено, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ґрунтуються, зокрема, на відеозаписі, який, за твердженням апелянта, не є належним та допустимим доказом, оскільки походження відповідного файлу є незрозумілим, а поліцейський, який складав протокол, на місці події відсутній.

Також апелянт зазначає, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, відповідно до ст. 255 КУпАП, а суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи, оскільки це призводить до порушення принципу незалежності суду та фактичного перебрання ним функцій обвинувачення.

Зокрема, як зазначено у скарзі, ЄСПЛ у своїй практиці визнає, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено значні штрафи або застосовано обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під поняття «кримінального обвинувачення», що, у свою чергу, вимагає дотримання принципу справедливого судового розгляду, зокрема щодо обов`язку сторони обвинувачення довести вину особи.

Також апелянт наголошує, що позбавлення права керування транспортним засобом є суттєвим втручанням у права особи, яке повинно відповідати принципу пропорційності та забезпечувати справедливий баланс між інтересами суспільства та правами людини.

У підсумку, посилаючись на наведені обставини, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції є передчасними та необґрунтованими, а постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Вислухавши думку захисника Близнюка В.Т., вивчивши матеріали судової справи, дослідивши відеозапис, перевіривши усі докази окремо та у їхній сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу захисника Близнюка В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення.

За ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на таке.

За приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Щодо доводу апеляційної скарги у частині складення протоколу неуповноваженою особою, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою на те посадовою особою, повноваження якої відповідають вимогам ст. 255 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Згідно з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом пункту 2.1.а ПДР України - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Положеннями ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами 2-4 цієї статті.

Із положень ст. 35 КпАП України вбачається, що під повторним вчиненням адміністративного правопорушення слід розуміти повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до п. 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 передбачено, що у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Як убачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції та повторно перевірені судом апеляційної інстанції.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року. Із таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції.

Щодо решти доводів апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Оцінивши інші доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про їх необґрунтованість та відхиляє їх, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема відеозаписом, який було безпосередньо досліджено судом апеляційної інстанції.

Відеозапис розпочинається з фіксації руху транспортного засобу марки ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_2 , що свідчить про факт участі зазначеного автомобіля у дорожньому русі.

Надалі на відеозаписі зафіксовано безпосереднє спілкування працівників поліції з особою, яка перебувала за кермом транспортного засобу, під час якого було встановлено її особу ОСОБА_1 .

Крім того, з відеозапису вбачається, що о 18:00:05 працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 про відсутність у неї посвідчення водія та про повторність вчинення адміністративного правопорушення протягом року, на що остання реагує відповіддю «мг», що у контексті зафіксованого спілкування свідчить про сприйняття та розуміння нею змісту зазначених обставин.

Також із відеозапису вбачається, що працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 її процесуальні права, після чого будь-яких заперечень щодо факту керування транспортним засобом, змісту повідомленого правопорушення чи своєї причетності до події нею висловлено не було.

За таких обставин, апеляційний суд розцінює інші доводи апеляційної скарги як такі, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим підстав для їх задоволення не вбачається.

Таким чином, зазначений відеозапис узгоджується з іншими доказами, наявними у матеріалах справи, є послідовним, взаємопов`язаним за своїм змістом та підтверджує фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції. Тому доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту керування транспортним засобом, неналежності відеозапису як доказу та відсутності події правопорушення спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, також не спростовують законності оскаржуваної постанови, оскільки в даному випадку суд першої інстанції не збирав докази замість уповноваженого органу, а здійснив перевірку, дослідження та оцінку тих доказів, які були належним чином долучені до матеріалів справи органом, уповноваженим на складання адміністративних матеріалів.

Так само не можуть бути прийняті до уваги й доводи апеляційної скарги щодо недопустимості відеозапису з підстав неясності його походження, оскільки зазначений відеозапис міститься у матеріалах справи, був безпосередньо досліджений судом, узгоджується з іншими доказами у справі, а будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про його підроблення, монтаж, спотворення чи невідповідність зафіксованим у ньому обставинам, матеріали справи не містять і стороною захисту не надано.

Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджується й іншими письмовими доказами, зокрема постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 07.07.2025, серії ЕНА № 5167805, винесеною відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що підтверджує повторність вчинення нею однорідного правопорушення протягом року.

Отже, наявні у справі докази у своїй сукупності підтверджують як сам факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , так і відсутність у неї права на керування таким транспортним засобом, а також повторність вчинення нею відповідного правопорушення протягом року, що в повній мірі охоплюється диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак не містять переконливих аргументів, які б спростовували правильність встановлених судом фактичних обставин або свідчили про істотні порушення норм матеріального чи процесуального права під час розгляду справи.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно встановив фактичні дані, надав зібраним доказам належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин підстав для скасування постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.02.2026 та закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 8, 126, 245, 251, 256, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Близнюка Віктора Васильовича, який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.02.2026 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Ковальська