Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1971/25 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Номер провадження №33/4805/603/26
Категорія Доповідач Кузнецов Д. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., за участі ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Баранівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягненнЯ у виді штрафу розміром 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 16.10.2025 року о 01 год 57 хв в с. Мирославль по вул. Сумецька 45, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом "МТ125-8" д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння: огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у медичному закладі стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком КНП Звягельська багатопрофільна лікарня, номер висновку 1652, за що передбачена відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, 16.10.2025 року о 01 год 57 хв в с. Мирославль по вул. Сумецька 45, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом "МТ125-8" д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого здійснив перекидання транспортного засобу, у наслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п.12.1.ПДР водій транспортного засобу, за що передбачена відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП.

Крім того, 16.10.2025 року о 01 год 57 хв в с. Мирославль по вул. Сумецька 45, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом "МТ125-8" д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, а саме не маючи права керування даним транспортним засобом, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову змінити в частині накладення адміністративного стягнення та застосувати до нього захід впливу, передбачений ст.24-1 КУпАП, у виді попередження. Посилається на те, що при призначенні адміністративного стягнення судом першої інстанції не враховано вимоги ст.33 КУпАП, а також той факт, що він є неповнолітнім, сиротою, допомагає неповнолітній сестрі та бабусі, має складне матеріальне становище, відсутність обтяжуючих обставин та повторності вчиненого правопорушення.

Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки повний текст отримав лише 23.01.2026.

Розглянувши клопотання про поновлення строку та враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, дату отримання повного тексту постанови суду першої інстанції 23.01.2026 і подачу апеляційної скарги у 28.01.2026, тобто вкрай незначний пропуск строку апеляційного оскарження, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п.п.2.9а, 12.1, 2.1а ПДР, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статей 283, 284 КУпАП.

Подія правопорушення та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 , апелянтом не оскаржується, а тому не переглядається.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неврахування пом`якшуючих обставин суд вважає їх неслушними, оскільки частина друга статті 33 КУпАП, серед іншого, визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає безальтернативний вид стягнення та неможливість його корегування судом в залежності від особи чи обставин вчинення правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано при призначенні міри покарання не врахував положення ст.33 КУпАП, оскільки вказана норма містить заборону при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Що стосується доводів апелянта про незастосування судом першої інстанції вимог ст. 24-1 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови, то вони не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Так, статтею 12 КУпАП передбачено, що адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Відповідно до вимог ст.13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Водночас, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Таким чином, застосування до таких осіб заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП, є правом суду, а не його обов`язком, і допускається лише з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та даних про особу правопорушника.

Як вбачається із матеріалів справи, неповнолітнім ОСОБА_1 вчинені правопорушення, які підпадають під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортними засобами є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, що встановлено ст.9 КУпАП.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Хоча на момент вчинення правопорушень ОСОБА_1 був неповнолітнім (17 років), сам по собі цей факт не зумовлює автоматичного застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП.

Апеляційний суд виходить із підвищеної суспільної небезпечності правопорушень, передбачених ст.124, ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, які пов`язані з керуванням неповнолітньою особою транспортним засобом у стані сп`яніння, не маючи посвідчення водія, вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що створює реальну загрозу безпеці дорожнього руху, життю і здоров`ю його учасників. Такі обставини свідчать про необхідність застосування саме адміністративного стягнення як заходу державного примусу.

Посилання на скрутне матеріальне становище, сімейний стан, відсутність попередніх притягнень до відповідальності, не спростовує характер і ступінь суспільної шкідливості вчинених правопорушень та не створює безумовних підстав для застосування ст.24-1 КУпАП.

Крім того, суд апеляційної інстанції констатує, що ОСОБА_2 перебуває саме у тому віці, коли у особи формується повага до закону, уявлення про відповідальність та невідворотність покарання за скоєні вчинки.

За таких обставин, суд вважає, що жоден із заходів, передбачених ст. 24-1 КУпАП, не буде дієвим запобіжником від вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень в подальшому, а навпаки укріпить у неповнолітньої особи переконання у власній безкарності.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.13 КУпАП, характер вчинених правопорушень і встановлені обставини справи, апеляційний суд зазначає про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення, тому вона не підлягає до задоволення.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Баранівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: