ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Макаров В.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Буділка П.В., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли із Запорізького районного управління поліції ГУНП у Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

08.12.2025 о 12 год. 40 хв. в м. Запоріжжі, за адресою: просп. Соборний, на перехресті з вул. Д. Донцова, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 , під час зміни напрямку руху, а саме повороту ліворуч, не надав переваги у русі транспортному засобу Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався прямо в зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофора. В результаті ДТП автомобілі пошкоджено, завдано матеріальних збитків, травмований пасажир ОСОБА_3 .

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, відповідно до яких, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; вимоги п. 16.6 ПДР України, згідно з якими, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Постановою судді від 27.01.2026 клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Буділка П.В. про призначення судової автотехнічної експертизи задоволено.

Згідно з висновком експерта від 13.02.2026 № СЕ-19/108-26/2246-ІТ, у дорожньо-транспортній пригоді водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно вимог пунктів 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України.

Водій ОСОБА_2 повинен був діяти згідно вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, а при русі автомобіля Volkswagen Bora (державний номерний знак НОМЕР_4 ) зі швидкістю більше 50 км/год також відповідно вимог пунктів 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Також, згідно з висновком експерта, вирішити питання про невідповідність яким вимогам ПДР України в діях учасників вищевикладеної ДТП, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП, експертним шляхом не виявляється можливим через недостатність необхідних вихідних даних та неможливість визначити технічну можливість обох водіїв учасників пригоди запобігти зіткненню керованих ними транспортних засобів.

ОСОБА_1 під час судового розгляду визнав вину частково, вказавши на наявність у діях потерпілого ОСОБА_2 також ознак обоюдної необережності, наголошує на порушенні потерпілим швидкісного режиму.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Буділка П.В. вважає, що справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю доказів вини його підзахисного.

Потерпілий ОСОБА_2 вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок дій ОСОБА_1 .

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, доходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з огляду на наступне.

Вина ОСОБА_1 , підтверджується дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 251 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася також внаслідок перевищення швидкості руху потерпілим ОСОБА_2 , суд оцінює критично, виходячи з того, що зазначені обставини не спростовують наявності в діях самого ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та не звільняють його від відповідальності.

Згідно з вимогами п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Ця норма покладає на водія персональну відповідальність за повний контроль над дорожньою обстановкою перед виконанням маневру.

Крім того, відповідно до вимог п. 16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Вимоги пунктів 10.1 та 16.6 ПДР України є імперативними та не залежать від дотримання іншими учасниками руху правил швидкості. Виконання вимог цих пунктів є обов`язковим і не може ставитися водієм у залежність від дотримання чи недотримання іншими учасниками руху ПДР, зокрема в частині швидкості руху. Навіть за умови перевищення швидкості транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , водій ОСОБА_1 не звільнявся від обов`язку оцінити дорожню обстановку та утриматися від маневру до моменту, поки він не стане безпечним.

Перевищення швидкості ОСОБА_2 лише припущення ОСОБА_1 і цей факт не підтверджений жодним доказом.

Доводи адвоката Буділка П.В. про те, що справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю доказів вини його підзахисного суд відхиляє у зв`язку з наступним.

Судом досліджено відеозапис вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яким підтверджується невідповідність дій ОСОБА_1 вимогам пунктів 10.1, 16.6 ПДР України. Відеодоказ також фіксує протиправну поведінку ОСОБА_1 , який повністю ігнорував обов`язок завчасного зниження швидкості (гальмування) перед виконанням маневру, не переконався у його безпеці та не надав дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_2 , що рухався у зустрічному напрямку прямо, у зв`язку з чим не зміг уникнути зіткнення. Відсутність гальмування та ненадання дороги зустрічному транспорту стали факторами, що унеможливили уникнення даної пригоди.

Таким чином, недотримання ОСОБА_1 обов`язку переконатися в безпеці маневру та надати перевагу транспортному засобу, що рухався зустрічно, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання дорожньо-транспортної пригоди. Можливе порушення потерпілим ОСОБА_2 вимог п. 12.4 ПДР за даних обставин не скасовує протиправності дій ОСОБА_1 , а також не виключає його провини у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пункт 1.3. ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_1 своєї вини у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 536598, його вина підтверджується дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 251 КУпАП, зокрема: відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди; схемою місця ДТП; поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; фото таблицею місця події з зображенням механічних пошкоджень транспортних засобів; висновком експерта від 13.02.2026 № СЕ-19/108-26/2246-ІТ.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст. 124 КУпАП.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Оскільки, адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на викладене, враховуючи характер вчиненого правопорушення, вчинення правопорушення під час дії воєнного стану, суд вважає за необхідне застосувати до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, визнавши його таким, що забезпечить мету адміністративного стягнення у вигляді належної міри відповідальності за вчинення правопорушення, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 40-1, 124, 280, 283, 294 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь Держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення до виконання 3 (три) місяці.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.О. Макаров