Справа № 650/961/26
провадження № 3/650/277/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року в селищі Велика Олександрівка суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Сікора О.О., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Янковського В.А., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,, за частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу № ОДХ-11 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП, від 13 лютого 2026 року, складеного офіцером відділення запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 , майор ОСОБА_1 , який проходить військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді начальника групи обліку офіцерів запасу, в умовах особливого періоду, у період з 01 лютого 2026 року по 11 лютого 2026 року, перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_4 , не забезпечив належним чином облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів, а також належне ведення відповідної документації.

У протоколі зазначено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10 жовтня 2025 року № 130 майора ОСОБА_1 призначено відповідальною особою за зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів, карт пам`яті, облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів, а також ведення відповідної документації. Разом з тим, під час перевірки, проведеної 12 лютого 2026 року посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що записи у журналі видачі та повернення нагрудних відеореєстраторів за період з 01 лютого 2026 року по 11 лютого 2026 року не вносилися, журнал обліку копіювання та видачі відеозаписів був заведений без інвентарного номера та не містив записів про копіювання і видачу, а копії відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів за вказаний період не здійснювалися та на сервер не переносилися.

Крім того, у протоколі наведено, що у портативних відеореєстраторах № 1113608 та № 1113609, які використовувалися групами оповіщення на визначених маршрутах 03, 04, 05, 06, 07, 09, 10 та 11 лютого 2026 року, відсутні відеозаписи оповіщення, а також відсутні підтверджуючі відеозаписи щодо вручення 06, 10 та 11 лютого 2026 року уповноваженими особами груп оповіщення повісток громадянам на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних.

За змістом протоколу такі дії майора ОСОБА_1 виразилися у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, у зв`язку з чим вони кваліфіковані за частиною другою статті 172-15 КУпАП.

На судовому засіданні адвокат Янковський В.А. суду просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, зазначивши в обґрунтування, що надані матеріали не підтверджують належними і допустимими доказами факту невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків, не містять достатніх даних про передачу йому портативних відеореєстраторів та карт пам`яті після їх використання, не доводять, що саме він був зобов`язаний вносити відповідні записи до журналів у спірний період, а також не підтверджують, що відсутність окремих відеозаписів або записів у журналах є наслідком саме його дій чи бездіяльності. Вважає, що викладені у протоколі висновки ґрунтуються на припущеннях, а зібрані матеріали не дають можливості беззаперечно встановити об`єктивну сторону правопорушення та вину особи.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, а також наведені представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності доводи, суд дійшов таких висновків.

Диспозиція частини другої статті 172-15 КУпАП встановлює відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до вказаного протоколу вбачається, що уповноважена особа кваліфікувала дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 172-15 КУпАП, а отже доведенню підлягає відповідний склад адміністративного правопорушення, який полягає, зокрема, у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби.

Таке недбале ставлення означає невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків через несумлінне або несвоєчасне виконання покладених на нього завдань, що виражається у відсутності належної уважності, старанності, відповідальності та передбачливості у своїй діяльності.

Зокрема, недбале ставлення охоплює випадки, коли військовослужбовець не забезпечує належного виконання службових завдань, не вживає достатніх заходів для своєчасного і об`єктивного з`ясування обставин подій, що підлягають перевірці, допускає формальне або поверхневе виконання своїх обов`язків, що у підсумку призводить до негативних наслідків для інтересів служби.

Порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності передбачає перевірку судом обставин, зазначених у протоколі, зокрема в частині недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, на підставі наданих суду матеріалів. Інакше кажучи, суд, вирішуючи відповідне питання, не може вийти за межі фабули правопорушення, зазначеної у протоколі, а повинен досліджувати саме ті обставини, які зафіксовані уповноваженою особою, що склала протокол. Суд зобов`язаний перевірити правильність кваліфікації діяння та наявність у діях особи ознак недбалого ставлення до військової служби, спираючись виключно на встановлені факти і надані матеріали справи, без виходу за межі обвинувачення, сформульованого у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зі змісту протоколу вбачається, що уповноважена особа поставила ОСОБА_1 у вину те, що він, будучи військовослужбовцем за контрактом, який проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді начальника групи обліку офіцерів запасу, а також будучи визначеним відповідальною особою за зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів, карт пам`яті, облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів, у період з 01 лютого 2026 року по 11 лютого 2026 року не забезпечив належним чином облік, зберігання та видачу відповідної інформації, а також належне ведення документації, у зв`язку з чим його дії кваліфіковано за частиною другою статті 172-15 КУпАП як недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду. Диспозиція цієї норми передбачає відповідальність саме за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, а провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За змістом статей 245, 251, 252, 280 КУпАП під час розгляду справи суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, перевірити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна саме дана особа у його вчиненні, а також оцінити докази в їх сукупності. При цьому доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку встановлюється наявність чи відсутність правопорушення, а обов`язок щодо збирання таких доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із долучених до справи матеріалів судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 , обіймає посаду начальника групи обліку офіцерів запасу, а наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10 вересня 2025 року № 130 визначений відповідальною особою за зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів, карт пам`яті, облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з таких відеореєстраторів, а також ведення відповідної документації. Отже, наявність у ОСОБА_1 статусу військової службової особи та покладення на нього відповідних спеціальних обов`язків матеріалами справи в цій частині підтверджується. Водночас саме по собі перебування особи на відповідній посаді та покладення на неї певних функцій ще не свідчить про доведеність факту їх невиконання або неналежного виконання. Примітка до статті 172-13 КУпАП відносить до військових службових осіб, зокрема, військовослужбовців, які обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Згідно з Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 532, портативні відеореєстратори та карти пам`яті видаються уповноваженим представникам під підпис у Журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор та карта пам`яті передаються відповідальній особі, а відповідальна особа забезпечує заряджання відеореєстратора та експорт інформації під час під`єднання до док-станції в автоматичному режимі або в інший спосіб, визначений виробником. Водночас уповноважений представник під час здійснення повноважень забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора, а також зобов`язаний належно виконувати вимоги цієї Інструкції. Тобто сам механізм використання портативних відеореєстраторів передбачає послідовне виконання обов`язків як уповноваженими представниками, так і відповідальною особою, а для висновку про вину конкретної особи необхідно встановити, на якому саме етапі допущено порушення та чи пов`язане воно саме з її діями або бездіяльністю.

Однак матеріали справи не містять належних і достатніх доказів того, що у період, зазначений у протоколі, конкретні портативні відеореєстратори та карти пам`яті після використання групами оповіщення були фактично передані саме ОСОБА_1 як відповідальній особі, а відтак у нього виник обов`язок щодо здійснення експорту інформації з них та вчинення інших дій, передбачених Інструкцією. Надані суду копії не містять належним чином засвідчених сторінок Журналу обліку за період з 01 лютого 2026 року по 11 лютого 2026 року, з яких можливо було б достеменно встановити, кому саме, коли саме і які саме відеореєстратори та карти пам`яті видавалися, коли вони були повернуті, ким були прийняті та чи передавалися вони відповідальній особі. Ті матеріали, які надані до справи, не дають можливості відтворити безперервний ланцюг руху конкретних технічних засобів від моменту їх видачі до моменту повернення та передання на зберігання.

Так само відсутні належні докази на підтвердження твердження, викладеного у протоколі, про те, що записи у журналі видачі та повернення портативних відеореєстраторів у відповідний період не вносилися. Сам лише виклад такого висновку у протоколі не замінює належних доказів, оскільки протокол фіксує позицію особи, яка його склала, але не звільняє її від обов`язку підтвердити наведені в ньому обставини іншими фактичними даними у розумінні статті 251 КУпАП. У даному випадку матеріали справи не містять повного журналу або належним чином засвідчених сторінок такого журналу саме за період, який охоплюється фабулою правопорушення, а тому суд позбавлений можливості перевірити, чи дійсно відповідні записи були відсутні, чи велися вони неналежно, чи ж такі висновки зроблені лише за наслідками внутрішнього припущення особи, яка проводила перевірку.

Окремо суд звертає увагу на те, що протокол містить посилання на відсутність записів у журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи технічних приладів і технічних засобів фото- та відеозапису. Разом з тим відповідно до Інструкції копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника ТЦК та СП або особи, яка виконує його обов`язки, і лише у разі копіювання та видачі відеозапису робиться відмітка у відповідному журналі. Отже, сама по собі відсутність записів у такому журналі без встановлення факту надання письмового доручення на копіювання чи видачу відеозаписів та без встановлення факту здійснення таких дій не свідчить про порушення з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Матеріали справи не містять жодного письмового доручення керівника ІНФОРМАЦІЯ_4 або особи, яка виконувала його обов`язки, на копіювання чи видачу відеозаписів за спірний період, а тому відповідне твердження протоколу належного доказового підтвердження не отримало.

Не знайшло належного підтвердження і твердження про те, що копії відеозаписів з карт пам`яті у період з 01 лютого 2026 року по 11 лютого 2026 року не робилися та на сервер не переносилися. Інструкція визначає, що строк зберігання на сервері фото- та відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 днів з дати завантаження відповідної інформації, а контроль за використанням таких технічних засобів здійснює відповідальна особа, тоді як за інформацією, отриманою за їх допомогою, безпосередньо керівник ТЦК та СП. Проте до справи не долучено ані акта огляду серверного обладнання, ані технічного висновку або іншого документа, з якого можна було б встановити, що відповідна інформація на сервері відсутня, чи що вона не завантажувалася взагалі, чи що завантаження виявилося неможливим з технічних причин, чи що записи були втрачені з інших причин. За відсутності таких доказів твердження про неперенесення інформації на сервер залишається недоведеним.

Також протокол містить посилання на відсутність відеозаписів у портативних відеореєстраторах № 1113608 та № 1113609, які використовувалися на визначених маршрутах групами оповіщення, а також на відсутність підтверджуючих відеозаписів щодо вручення повісток 06, 10 та 11 лютого 2026 року. Однак сам факт відсутності у матеріалах справи відповідних відеозаписів або твердження про їх відсутність ще не доводить, що це є наслідком саме недбалого ставлення до служби з боку ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів того, що під час використання цих відеореєстраторів вони були технічно справними, що відеофіксація фактично здійснювалася, що після завершення заходів уповноважені представники передали ці технічні засоби та карти пам`яті відповідальній особі, а також що відсутність записів не пов`язана з діями чи бездіяльністю інших осіб, на яких Інструкцією покладено окремі обов`язки щодо використання, збереження та належної експлуатації відеореєстраторів. За такого стану доказів причинний зв`язок між відсутністю окремих відеозаписів і поведінкою саме ОСОБА_1 є припущенням.

Суд бере до уваги і те, що Інструкція регулює порядок зберігання, видачі та приймання технічних приладів і засобів, а також порядок зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів. Вона містить форму журналу обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, а також форму журналу обліку копіювання та видачі відеозаписів. Проте матеріали справи не містять посилання на конкретну норму, яка б прямо передбачала обов`язок присвоєння інвентарного номера саме журналу як документу, а також не містять доказів того, хто саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідав за оформлення такого журналу як матеріального носія обліку. За таких обставин сам по собі висновок, наведений у протоколі, про те, що журнал був заведений без інвентарного номера, без встановлення нормативної підстави такого обов`язку, порядку присвоєння цього номера та відповідальної за це особи, також не може бути покладений судом в основу висновку про винуватість ОСОБА_1 .

Надані до справи службова характеристика, витяг із наказу про призначення на посаду, копія посвідчення офіцера, функціональні обов`язки начальника групи обліку офіцерів запасу, припис на проведення перевірки, а також інші долучені документи підтверджують окремі організаційні обставини, пов`язані з проходженням служби та проведенням перевірки, однак не підтверджують самі по собі об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, яка інкримінується особі. Так само журнал реєстрації виданих для оповіщення повісток сам по собі не є доказом того, що відповідні відеозаписи були створені, передані відповідальній особі, підлягали копіюванню, зберіганню чи видачі, але не були обліковані з вини саме ОСОБА_1 .

Отже, надані суду матеріали підтверджують лише те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та що на нього покладалися відповідні обов`язки щодо поводження з портативними відеореєстраторами і пов`язаною з ними інформацією. Водночас ці матеріали не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що саме ОСОБА_1 у період з 01 лютого 2026 року по 11 лютого 2026 року не забезпечив облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів, а також належне ведення відповідної документації, і що саме його дії або бездіяльність перебувають у причинному зв`язку з тими порушеннями, які зазначені у протоколі.

За статтями 61, 62 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У справі, що розглядається, висновок про винуватість ОСОБА_1 за частиною другою статті 172-15 КУпАП за відсутності наведених вище доказів неминуче ґрунтувався б саме на припущеннях, що є неприпустимим.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б у своїй сукупності беззаперечно підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 283, 284 КУпАП, а також іншими наведеними положеннями законодавства, суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-15 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за протоколом № ОДХ-11 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП, від 13 лютого 2026 року закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області.+

Повний текст постанови складено 26 березня 2026 року.

Суддя _________________ Сікора О.О.