№ 755/1945/26
№ 3/755/1052/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2026 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 280020, ОСОБА_1 , 19.01.2026 року, о 10 годині 00 хвилин, за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 31, керував автобусом «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_1 , який використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі за маршрутом Київ-Носівка без державної реєстрації як суб`єкт господарювання на даний вид діяльності, чим порушив ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності та постанову КМУ № 176, тобто, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, з обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, не погодився, зазначивши, що 19.01.2026 року пасажирів не перевозив, а рухався на транспортному засобі на станцію технічного обслуговування з увімкненою аварійною світловою сигналізацією, зокрема, з ним у транспортному засобі знаходився водій іншого автомобіля, якого необхідно було доставити до медичного закладу, однак, його зупинили працівники поліції, при цьому, не озвучивши причину зупинки, почали пропонувати пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на що він погодився, пройшов огляд, який показав негативний результат. Після чого, працівники поліції почали йому зазначати про те, що він перевозить пасажирів не будучи зареєстрованим як суб`єкт господарювання, на що він заперечив, однак, останні, не вислухавши його пояснень, склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП. Зокрема, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому зазначено про те, що він, начебто, здійснював перевезення пасажирів автобусом «Mercedes-Benz» за маршрутом Київ-Носівка, однак, на фото, що долучені до протоколу, зображено транспортний засіб «Volkswagen» та на ньому міститься табличка з маршрутом Київ-Козелець, що також спростовує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Таким чином, протокол відносно нього складено незаконно та безпідставно, тому, прохав закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, у судовому засіданні, за участю ОСОБА_1 , було переглянуто відеозапис, долучений до матеріалів справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , приходжу до наступного.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відтак, диспозиція зазначеної статті містить три окремих форми вчинення даного адміністративного правопорушення, які, в тому числі, можуть бути пов`язані між собою, а саме: провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності; провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії; провадження господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. В свою чергу, під визначенням господарської діяльності, розуміється будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Частиною 2 статті 3 Господарського кодексу України визначено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, поняття «підприємницька діяльність» («підприємництво») є складовою ширшого за обсягом поняття «господарська діяльність». З метою визначення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, необхідно встановити всі характеризуючі ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Отже, необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі, а саме, вчинення три і більше разів. Разове вчинення зазначеної дії не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Тобто, суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення, у залежності від його об`єктивної сторони, можуть бути, як фізичні, так і юридичні особи, у тому числі, й фізичні-особи підприємці.

У даному випадку, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він, 19.01.2026 року, о 10 годині 00 хвилин, за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 31, керував автобусом «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_1 , який використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі за маршрутом Київ-Носівка без державної реєстрації як суб`єкт господарювання на даний вид діяльності, проте, не зазначено, кому він надав послугу з перевезення (прізвище, ім`я, по батькові пасажира), скільки коштувала дана послуга, чи оплатили пасажири проїзд та чи отримав з них оплату тощо.

Крім того, у протоколі не конкретизовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не відображена систематичність його дій зі здійснення господарської діяльності, що є обов`язковою ознакою вищевказаного адміністративного правопорушення.

Зокрема, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено належних доказів вчинення правопорушення, зокрема, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснень свідків, а долучені до протоколу відеозапис та фото не підтверджують обставин, які у ньому відображені. Таким чином, даний протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися доказом у контексті положень ст. 251 КУпАП.

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши наявні докази в їх сукупності, необхідно провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 164, 245, 247, 251-252, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: