Справа № 303/2321/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Шпуганича В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шпуганича В.П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2025 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ), визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до постанови суду, - 27 березня 2025 року о 08 годині 51 хвилині ОСОБА_1 , в місті Мукачево по вулиці Володимира Данчевського, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306), перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку у медичному закладі КНП «Лікарні Святого Мартина». Висновок лікаря №8 від 27 березня 2025 року - позитивний. Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 відсторонено шляхом відібрання розписки.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Шпуганич В.П., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначає, що не може погодитись з висновками суду про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Звертає увагу, що в порушення вимог Інструкції та Порядку, у медичному закладі не проводилося лабораторне дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою при освідуванні водія на стан наркотичного сп`яніння, про що підтвердила у судовому засіданні черговий лікар, що дає підстави вважати неналежним доказом висновок лікаря від 27.03.2025. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні клопотання про проведення експертизи. Посилається на практику інших апеляційних судів України щодо позиції сторони захисту про відсутність у справі лабораторного дослідження. Зазначає, що огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння було проведено із порушенням вимог закону, тому його вина належними та допустимими доказами не доведена, а обставини зазначені у протоколі «поза розумним сумнівом» не знайшли свого підтвердження.

До початку судового засідання адвокат Шпуганич В.П. надав клопотання, в якому зазначив, що апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та просить оскаржувану постанову суду від 16.09.2025 скасувати, провадження відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначає, що в порушення вимог пунктів 12, 13 Інструкції, у водія ОСОБА_1 не відбиралися для дослідження біологічного середовища кров, слина чи змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, тобто йому не було надано можливості здати інший вид біологічного середовища для аналізу, що прямо передбачено пунктами 12, 13 Інструкції, лікарем закладу охорони здоров`я не було дотримано передбаченої законом процедури, лабораторні дослідження біологічного середовища на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, яке є обов`язковим, не проводилось, а тому такий огляд вважається недійсним. Крім того зазначає, що відповідно п.10 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою….., який затверджений Постановою №1103 КМУ від 17.12.2008 з внесеними змінами від 27.03.2025 у разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час і місце судового засідання, при цьому не повідомив суд про поважність причин його неявки, що згідно вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без його участі.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Шпуганича В.П., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених у ній, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги сторони захисту, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Відповідно до положень п.п.1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №282866 від 27 березня 2025 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, відповідно до вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, 27 березня 2025 року о 08.51 год., в місті Мукачево по вулиці Володимира Данчевського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані наркотичного. Огляд на стан наркотичного проводився в установленому законом порядку у лікаря-нарколога, що підтверджується Висновком лікаря №8 від 27 березня 2025 року - позитивний, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчив, що зі змістом документу ознайомлений, його копію отримав, у поясненнях зазначив, що не згідний з тестом.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 8 від 27 березня 2025 року, складеного лікарем КНП «Лікарні Святого Мартина» ОСОБА_3 , згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, в графі «підпис обстежуваної особи» наявний підпис ОСОБА_1 , розпискою гр. ОСОБА_1 від 27.03.2025, згідно якої останній підтвердив факт залишення транспортного засобу на зберігання; наявними у матеріалах справи та дослідженими відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських з місця події, що містяться на DVD-диску та яким встановлено, що ОСОБА_1 , 27.03.2025 року керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в Мукачівській ЦРЛ. Висновок позитивний, та іншими матеріалами справи.

Разом з тим, поясненнями наданими у судовому засіданні суду першої інстанції лікарем ОСОБА_3 , яка зазначила, що 27 березня 2025 року до медичного закладу КНП «Лікарні Святого Мартина» звернулися працівники патрульної поліції з правопорушником ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів. ОСОБА_1 був оглянутий і за результатами огляду, який було проведено за допомогою швидкого тесту (ВОНДФО 6, результатом якого було АМР позитив: МЕТ позитив, BZO позитив) було встановлено, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння та іншими матеріалами справи.

Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що в порушення вимог Інструкції та Порядку, у медичному закладі не проводилося лабораторне дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою при освідуванні водія на стан наркотичного сп`яніння, про що підтвердила у судовому засіданні черговий лікар, що дає підстави вважати неналежним доказом висновок лікаря від 27.03.2025, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів визначено розділом IIІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Вказаним розділом передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних вище. Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди ОСОБА_1 доставлений.

Слід зауважити, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

Тобто встановлення діагнозу на підставі проведеного огляду є медичним, а не юридичним аспектом та не може встановлюватися судом самостійно.

Відповідно до роз`яснень Державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» №11/08/1401 від 10.11.2023 року стан сп`яніння особи встановлюється на основі клінічного обстеження. Лабораторне тестування застосовується для уточнення наркотичної речовини, яка спричинила стан сп`яніння, є обов`язковим. Водночас, обсяг клінічного, лабораторного та інструментального обстеження визначається в кожному випадку індивідуально. Застосування лабораторних методів (імунохрамотагрофічних, хроматографічних, спектрографічних та ін.) обстеження водіїв розглядається медичним працівником в кожному випадку індивідуально.

Апеляційний суд також зазначає, що положення пункту 13 розділу III Інструкції не зобов`язує лікаря використовувати для дослідження кров, слину чи змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а надає йому можливість її використання, якщо в обстеженої особи неможливо взяти зразки біологічного середовища, зазначених у пункті 12 цього розділу.

Наявність в Інструкції норми, яка містить перелік видів біологічного середовища, які, окрім сечі, можуть бути відібрані, жодним чином не означає, що це є альтернатива для особи, яка проходить огляд на стан сп`яніння, обирати вид біологічного середовища, яке йому зручно здавати. Вказана альтернатива встановлена для тих випадків, коли відсутня реальна об`єктивна можливість здати якийсь із зазначених видів біологічного середовища. У всякому разі, огляд на стан сп`яніння проводиться лікарем медичного закладу, у який доставлений водій транспортного засобу, та лише лікар може визначити вид зразків біологічного середовища, необхідних для лабораторного дослідження. При цьому, враховується, які саме зразки біологічного середовища можна дослідити у цьому закладі охорони здоров`я.

Таким чином, процедура медичного огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проведена з суворим дотриманням порядку та умов, передбачених Інструкцією.

До того ж, судового рішення, який спростовує висновок КНП «Лікарна Святого Мартина» №8 від 27 березня 2025 року та підтверджує незаконність дій лікаря-нарколога ОСОБА_4 при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 та захисником Шпуганичем В.П. суду апеляційної інстанції не надано, і матеріали справи їх не містять.

Тому в апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у достовірності лікарського висновку, зазначений висновок щодо результатів медичного огляду складений із дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря ОСОБА_3 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склала висновок про перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного висновку, а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що лікар КНП «Лікарня Святого Мартина», ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла виключно у межах наданих їй повноважень.

У зв`язку з цим, інспектором поліції, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, на підставі зазначеного висновку лікаря та інших матеріалів був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував у стані наркотичного сп`яніння, оскільки у нього були виявлені певні ознаки такого сп`яніння. В подальшому наявність у ОСОБА_1 стану наркотичного сп`яніння підтверджено при огляді в медичному закладі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що з моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та по теперішній час, останній та сторона захисту не зверталися зі скаргами щодо незаконності дій поліцейських при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто незаконність дій інспекторів не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 27 березня 2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження апелянта про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду за всіма ключовими доводам сторони захисту, на які апелянт акцентував увагу в апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, і матеріали справи їх не містять.

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Наведене вище свідчить, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України та притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, посилання сторони захисту на певні рішення апеляційних судів України, є некоректним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент. Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже рішення місцевих чи апеляційних судів, зокрема й ті, на які посилається захисник, не створюють правових позицій, які б формували єдність судової практики в Україні.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Шпуганича В.П. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Мукачівського міськайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага