Провадження № 33/824/804/2026 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності капрала Управління патрульної поліції в м. Києві Панасюк Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Миколаєнка Я.В. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 12.10.2025 о 21 год. 50 хв. у м. Києві по Кільцевій Дорозі, керував автомобілем «Mercedes-Benz E 320», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі захисник Миколаєнко Я.В. вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що в оскаржуваній постанові містяться суперечливі твердження щодо доведеності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та нібито відсутність доказів зі сторони апелянта щодо такого керування. Так, суд спочатку фіксує заперечення апелянта, але далі фактично ігнорує їх, що на думку захисника свідчить про відсутність об`єктивності, неповний і вибірковий аналіз доказів, а також непослідовність власної позиції, а також свідчить про порушення ст.252 КУпАП. Разом з тим, зазначає також про те, що долучений працівниками поліції відеозапис не містить зафіксованого факту руху транспортного засобу. Також вважає необґрунтованим твердження судді про те, що не береться до уваги відсутність доказів факту керування транспортним засобом безпосередньо ОСОБА_1 , посилаючись лише на нібито зазначення факту відмови від перевірки на стан алкогольного сп`яніння, оскільки відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає лише у разі фактичного керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не за простого перебування в автомобілі або біля нього. Таким чином вважає, що у даному випадку ключовим є факт здійснення руху ОСОБА_1 , який не доведений, що ставить під сумнів законність оскаржуваної постанови та наявність складу адміністративного правопорушення. Також вказав на те, що з відеофайлу долученого до матеріалів справи вбачається, що відеозйомка не проводилась безперервно, що є порушенням п.5 розділу ІІ Інструкції. Зазначив також про те, що у зв`язку з відсутністю безперервної відеозйомки руху автомобіля неможливо встановити, яким саме чином поводились працівники поліції по відношенню до ОСОБА_1 та чи були порушені його права крім тих, що зафіксовані на відео. Також невідомо, що відбувалось у періоди, коли жодні дії не фіксувались, що ставить під сумнів повноту та достовірність відеодоказів, а самі свідчення працівників поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами, оскільки вони є зацікавленими особами. Крім того, вказав також на те, що жодних об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння працівником поліції названо не було, а тому вони є суб`єктивним припущенням, які жодним чином не підтверджені, а вимога працівника поліції щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі їх відсутності є необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Також вказав, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, зазначив, що у зв`язку з відсутністю роз`яснення ОСОБА_1 його прав і обов`язків, відсутністю підстав для зупинення транспортного засобу та перевірки документів, а також ненаданням працівниками поліції будь - яких об`єктивних ознак чи законних підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, дії працівників поліції свідчать про грубе порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 . За таких обставин, просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи вдруге до суду не прибули, клопотань про відкладення розгляду справи чи поважність причин неявки до суду не надходило.

Вислухавши пояснення:

капрала Управління патрульної поліції в м. Києві Панасюк Є.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила постанову залишити без змін;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника Миколаєнка Я.В. до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме, відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції та поясненнями капрала Управління патрульної поліції в м. Києві Панасюк Є.В. , яка в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції зазначила, що за кермом транспортного засобу «Mercedes-Benz E 320», номерний знак НОМЕР_1 був саме ОСОБА_1 , однак після зупинки працівниками поліції він помінявся місцями з пасажиркою, яка, як було в подальшому з`ясовано, взагалі не мала посвідчення водія. При цьому належним чином зафіксувати ту обставину, що ОСОБА_1 з водійського місця перемістився на заднє сидіння авто не вбачалось за можливе, оскільки все відбулося дуже швидко. Також вказала, що оскільки у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 почав висловлюватись на їх адресу нецензурною лайкою та вів себе агресивно.

Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що працівники поліції вийшли зі службового авто та направились до автомобіля «Mercedes-Benz E 320». При цьому працівники поліції вказували на те, що особа, яка була за кермом почала переміщуватись в салоні автомобіля на пасажирське сидіння. В ході спілкування працівників поліції з особами, які перебували в автомобілі, а саме, з ОСОБА_1 та жінкою, яка представилась його дружиною було виявлено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився, при цьому вів себе агресивно та висловлювався нецензурно в бік працівників поліції. З вказаного відеозапису також вбачається, що працівниками поліції було надано ОСОБА_1 відеозапис, який підтверджував факт керування ним транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відео з нагрудних камер працівників поліції є неповним та не безперервним, суд вважає безпідставними. Так, долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було належним чином встановлено наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння також є безпідставними. Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд при цьому зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак алкогольного сп`яніння, перелік яких визначений у п.3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У зв`язку із викладеним суд вважає, що зазначена обставина не є такою, яка дає підстави для скасування постанови судді щодо ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом у справі, то вони не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 12.10.2025р. серії ЕПР1 №481548 щодо ОСОБА_1 , він містить дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, також вказаний протокол містить викладення фактичних обставин вчинення правопорушення, зазначення статті та частини статті, за якою ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, викладені у вказаному протоколі обставини вчинення правопорушення узгоджуються з наявним в матеріалах справи відеозаписом. Відтак, вказаний протокол є належним та допустимим доказом, таким, що оформлений відповідно до вимог законодавства.

Посилання захисника на те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення від 12.10.2025р. серії ЕПР1 №481548, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проставив відмітку про те, що йому було роз`яснено його права, що передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Клопотання захисника Миколаєнка Я.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 27.11.2025 не розглядається, оскільки апеляційну скаргу захисник Миколаєнко Я.В. направив засобами поштового зв`язку 08.12.2025 року, тобто в останній день строку на апеляційне оскарження постанови судді, а отже строк на подачу апеляційної скарги не є пропущеним.

Доводів на спростування наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина ОСОБА_1 у його вчиненні.

Порушень процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

Отже, розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Миколаєнко Я.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька