Єдиний унікальний номер судової справи 473/6730/25
Номер провадження 33/812/137/26 Головуючий у місцевому суді: Зубар Н.Б.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ліпатова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2026 року, якою стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №544148, який надійшов на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області і був складений 18 грудня 2025 року, зазначено, що водій ОСОБА_1 28 липня 2025 року о 07 год. 35 хв. в місті Вознесенськ по вулиці Матросова керуючи транспортним засобом автомобілем марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час здійснення маневру повороту ліворуч з вулиці Матросова на провулок Радищева, проявив неуважність, не переконався в тому, що даний маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки і моделі Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку та здійснював маневр обгону на перехресті вулиці Матросова та провулку Радищева, автомобіля марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись вже на зустрічній смузі руху. В результаті ДТП ніхто з учасників дорожнього руху тілесних ушкоджень не отримав. Транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вказаним водій ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«в» п.2.3, п.10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Постановою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2026 року провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що в суду відсутні підстави вважати, що водій ОСОБА_1 діяв в порушення вимог ПДР, а саме п.10.1 вказаних Правил, а тому, оцінивши всі докази в справі, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу чи іншого майна.

Не погодившись із судовим рішенням, 11 березня 2026 року потерпілий ОСОБА_2 подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2026 року та прийняти у справі нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення вимог ПДР водієм ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_2 рухався в своїй смузі руху та бачив, що автомобіль ОСОБА_1 не перебував у русі, а стояв біля правого бордюру. Свідки зазначали, що ОСОБА_2 об`їздив автомобіль ОСОБА_1 як перешкоду. Автомобіль ОСОБА_1 без покажчика повороту почав рух вліво, мабуть для здійснення розвороту, ОСОБА_2 натиснув гальма згідно п.12.3 ПДР і сталося зіткнення від якого автомобіль ОСОБА_2 в загальмованому стані виїхав на зустрічну смугу для руху. Зіткнення було на смузі руху транспортних засобів.

В судове засідання апеляційного суду від 31 березня 2026 року потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Мальченко І.О. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

30 березня 2026 року на адресу апеляційної інстанції від представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Мальченка І.О. надійшла заява про розгляд справи за його та потерпілого ОСОБА_2 відсутності.

Згідно з вимогами ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його представника адвоката Мальченка І.О.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно з «критеріями Енгеля», сформованими Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно зі ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень ст.ст.280,251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (ст.251 КУпАП).

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить ст.256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

До протоколу додається схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є графічним зображенням місця пригоди з фіксацією всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками (п.3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, далі - Інструкція).

Зміст схеми місця дорожньо-транспортної пригоди регламентовано пунктом 4 розділу Х Інструкції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні правопорушення, в тому числі й адміністративного, слід виходити з положень ст.62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на пп.«в» п.2.3, п.10.1 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог пп.«в» п.2.3 та п.10.1 ПДР, які зазначені в протоколі працівником поліції.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.

Так, пп.«в» п.2.3 ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно з вимогами п.10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

На думку апеляційного суду висновок суду першої інстанції про недоведеність вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №544148, який надійшов на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області і був складений 18 грудня 2025 року, встановлено, що водій ОСОБА_1 28 липня 2025 року о 07 год. 35 хв. в місті Вознесенськ по вулиці Матросова керуючи транспортним засобом автомобілем марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час здійснення маневру повороту ліворуч з вулиці Матросова на провулок Радищева, проявив неуважність, не переконався в тому, що даний маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки і моделі Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку та здійснював маневр обгону на перехресті вулиці Матросова та провулку Радищева транспортного засобу автомобіля марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись вже на зустрічній смузі руху. В результаті ДТП ніхто з учасників дорожнього руху тілесних ушкоджень не отримав. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаним водій ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«в» п.2.3, п.10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність, передбачена ст.124 КУпАП.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №544148 від 18 грудня 2025 року, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Так, з матеріалів справи слідує, що водії вищевказаних транспортних засобів, що зіткнулись, по-різному пояснювали причини дорожньо-транспортної пригоди.

З письмових пояснень водія ОСОБА_1 від 28 липня 2025 року убачається, що він, керуючи транспортним засобом автомобілем марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці 80-ї Штурмової дивізії. При повороті ліворуч до провулку Радіщева відбулося зіткнення з автомобілем, який вдарив його автомобіль в ліву сторону при здійсненні обгону.

З письмових пояснень водія ОСОБА_2 від 28 липня 2025 року убачається, що він, керуючи транспортним засобом автомобілем марки і моделі Skoda Octavia Tour, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював об`їзд транспортного засобу автомобіля марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який без (ввімкнутих) поворотів почав рух з узбіччя. Не встигнувши зреагувати, він здійснив зіткнення з даним транспортним засобом.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_3 від 28 липня 2025 року вбачається, що транспортний засіб автомобіль марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , почав робити маневр ліворуч рух без розпізнавальних знаків, внаслідок чого транспортний засіб автомобіль марки і моделі Skoda Octavia Tour, реєстраціний номер НОМЕР_2 , почав гальмувати, приймаючи ліворуч та здійснив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З письмових пояснень свідка ОСОБА_4 від 28 липня 2025 року вбачається, що, вийшовши на двір, він бачив, як транспортний засіб автомобіль марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював маневр повороту ліворуч, з увімкненим покажчиком повороту, повертаючи в провулок Радищева, а транспортний засіб автомобілем марки і моделі Skoda Octavia Tour, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився позаду, на швидкості здійснив зіткнення з даним автомобілем, що повертав ліворуч.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано схему місця ДТП від 28 липня 2025 року (далі схема).

У вищевказаній схемі місця ДТП зазначені пошкодження транспортних засобів: автомобіль марки і моделі Skoda Octavia Tour, реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав пошкодження передньої правої частини. Транспортний засіб автомобіль марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав пошкодження лівої передньої частини.

Дана схема місця ДТП підписана водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт зіткнення транспортних засобів без аналізу інших обставин не може бути достатньою підставою для обвинувачення водія у невиконанні ним вимог пп.«в» п.2.3, п.10.1 ПДР та є порушенням презумпції невинуватості.

На переконання суду відповідальність водія ОСОБА_1 за недотримання вимог 10.1 ПДР може вважатись підставною та обґрунтованою лише у разі доведеності, що саме він своїми діями порушив вимоги 10.1 ПДР та створив аварійну ситуацію.

Разом з тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, відсутні належні і допустимі докази того, що ОСОБА_1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, як водій, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

При цьому, посилання в протоколі на порушення водієм ОСОБА_1 пп.«в» п.2.3 ПДР взагалі не відповідає фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки пп.«в» п.2.3 ПДР встановлює обов`язок водія користуватися засобами безпеки.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що надані до суду докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення, схема, та письмові пояснення учасників ДТП та свідків, самі по собі не можуть ані спростувати, ані довести твердження учасників пригоди щодо її дійсних причин.

Тобто, докази, які надані до суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини водія ОСОБА_1 в порушенні вимог п.10.1 ПДР.

Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.ст.251,255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.

В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у справі щодо порушення ним вимог пп.«в» п.2.3, п.10.1 ПДР, і як наслідок, зіткнення з автомобілем, яким керував ОСОБА_2 , не доведена поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази на підтримку такої версії.

Таким чином, у ході дослідження доказів, виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.

Проте, необхідність дотримання вимог ст.62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення ОСОБА_1 у конкретній дорожній обстановці вимог пп.«в» п.2.3, 10.1 ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Недоведеність цих обставини свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження, що правильно констатував і суд першої інстанції.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно водія ОСОБА_1 за вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, складений 18 грудня 2025 року, тобто поза межами місячного строку з моменту вчинення ДТП, яка мала місце 28 липня 2025 року, що є порушенням вимог п.7 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, згідно з якою, саме на місці дорожньо-транспортної пригоди складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно осіб, які вчинили адміністративне правопорушення. Уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

Інші посилання в апеляційній скарзі не містять обставин, які не були б з`ясовані міськрайонним судом та могли б потягнути неправильне вирішення справи, а за такого, не впливають на обґрунтовані висновки суду, щодо відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, так як є фактичною, переоцінкою по іншому, доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

Істотних порушень суддею міськрайонного суду норм матеріального чи процесуального права, порушення принципів повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушення положень КУпАП, Конституції України, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено.

Таким чином оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2026 року, якою стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова