ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/108/26 Справа № 694/594/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Смовж О. Ю. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Чечот А.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, постановлено стягнути судовий збір на користь держави 605,60 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, водій ОСОБА_1 22.02.2025 о 20.30 год в с. Стебне по вул. Центральній, керував транспортним засобом - автомобілем Land Rover Range Rover д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на записуючий пристрій боді-камеру. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, а справу закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судовий розгляд проведено у його відсутність та його захисників. Суд не підключив захисників до відеоконфенції.

Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено відеозаписи на яких зафіксовано його невинуватість.

Він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, технічний засіб йому не надавався. Він пропонував працівникам поліції проїхати до медичного закладу, однак дане прохання було проігноровано.

Стосовно накладеного стягнення вважає його суворим та таким що підлягає зміні в бік пом`якшення. Він є військовослужбовцем і дана постанова тягне за собою відсторонення від служби з подальшими наслідками.

Заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Чечот А.А., які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 254369 від 22.02.2025, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, згідно якого водій ОСОБА_1 22.02.2025 о 20.30 год в с. Стебне по вул. Центральній, керував транспортним засобом - автомобілем Land Rover Range Rover д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на записуючий пристрій боді-камеру, чим порушив вимоги 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у зв`язку з виявленими ознаками різкий запах алкоголю з порожнини рота, ОСОБА_1 відмовився від огляду;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до закладу охорони здоров`я КНП «Багачевська МЛ БМР» від 22.02.25, відповідно до якого, в результаті огляду, проведеного поліцейським у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою;

- рапорту інспектора СРПП Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області Олексієнка В. про те, що під час несення служби на добовому чергуванні з 22.02.2025 по 23.02.2025 по Ватутінській ТГ в с. Стебне було виявлено водія, який порушив ПДР, а саме на автомобілі марки Land Rover Range Rover д.н. НОМЕР_1 під час початку руху не ввімкнув показчик повороту. При зупинці вказаного автомобіля водій на вимогу поліцейського пред`явив через застосунок «Дія» посвідчення водія, було встановлено особу водія ОСОБА_1 . Від останнього було чутно характерний запах алкоголю з порожнини рота та не стійка хода. Кальченку було запропоновано на місці пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння або в медичному закладі на що останній відмовився, поводив себе неадекватно, ображав честь та гідність працівників поліції.

- відеозаписів з відео реєстратора з поліцейського автомобіля та бодікамери працівників поліції, використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, на яких зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Даний відеозапис повторно переглянуто апеляційним судом.

З відеозапису вбачається, що під час складання протоколу стосовно ОСОБА_1 він не заперечував, що керував автомобілем та відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі у встановленому законом порядку.

Також зафіксована поведінка водія після зупинки автомобіля, яка вказувала на характерні ознаки для особи, яка з високою ймовірністю могла перебувати у стані алкогольного сп`яніння, оскільки водій поводився агресивно, зухвало, допускав нецензурні висловлювання в бік поліцейських, хапав їх за одяг. Працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 надати водійські права, документи щодо знаходження на військовій службі, однак останній жодних документів не надав, розпорядженням поліцейських не підкорювався. На неодноразові пропозиції поліцейських про проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місті, а також в умовах медичного закладу, ОСОБА_1 відмовився в агресивній формі, проявляв явну зневагу до поліцейських.

Також судом першої переглянуто відеозапис, долучений до матеріалів справи представником ОСОБА_2 , який відтворює ті ж самі події, що й записи, надані Звенигородським РВП, разом з тим містить ще один фрагмент, який передує по часу зупинці водія ОСОБА_1 , та на якому відображено зупинений транспортний засіб інших осіб та працівників поліції, біля яких зупинився автомобіль Land Rover Range Rover під керуванням ОСОБА_1 .

Переглянутий відеозапис дає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обґрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив обґрунтований висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи.

Будь яких порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції чи КУпАП, які б слугували підставою для скасування постанови місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та самостійно пропонував проїхати до медичного закладу є безпідставними, спростовуються даними відеозаписів з нагрудної бодікамери поліцейських, на яких зафіксована категорична відмова ОСОБА_1 , в нецензурній формі, від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі. Будь-яких висловлювань щодо бажання пройти огляд в медичному закладі, останній не висловлював.

Матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, не спростовують вину ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, тобто у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції.

Об`єктивних причин відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння апеляційним судом не встановлено.

Також апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. 266-1 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки за встановленими матеріалами справи на час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не здійснював безпосередньо військових обов`язків, знаходився в особистих справах, одягнений був не у військову форму, документів, які б підтверджували виконання ним службових обов`язків, поліцейським надано не було, тобто не виконував обов`язків військової служби.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки склад вчиненого знайшов своє підтвердження під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції. Ураховується практика Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване судове рішення не вимагає детальної відповіді на всі доводи висловлені сторонами, воно має дозволяти вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Санкція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та не містить альтернативи призначення стягнення без такого позбавлення, а тому посилання ОСОБА_1 на те, що він є військовослужбовцем і постанова про притягнення його до відповідальності матиме для нього негативні наслідки, не може слугувати підставою для скасування постанови місцевого суду в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення з позбавленням права керування транспортними засобами.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, яка не містить альтернативи, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративне правопорушення.

Як зазначалося, зазначений вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його матеріального стану чи сімейних обставин, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права та не накладати додаткове стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Апеляційним судом не встановлено порушення вимог ст. 268 КУпАП, при розгляді справи судом першої інстанції, оскільки вимоги вказаної норми щодо належного сповіщення учасників судового розгляду та розгляду справи, дотримані в повному обсязі.

За результатами апеляційного розгляду не встановлено підстав для закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 , є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба