30.03.2026 Провадження по справі № 3-в/940/2/26 Справа № 940/276/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 березня 2026 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Мандзюк С.В., розглянувши клопотання начальника відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області про звільнення ОСОБА_1 від адміністративного стягнення, накладеного постановою Тетіївського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 940/276/24,

встановив:

До Тетіївського районного суду Київської області подано клопотання начальника відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП Київській області Захарчука Ю. про звільнення ОСОБА_1 від адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб, накладеного постановою Тетіївського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 940/276/24.

В обґрунтування клопотання зазначено, що на виконанні у відділенні поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області перебуває постанова суду від 12.03.2024 року у справі № 940/276/24, відповідно до якої до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб. Однак, виконати зазначену постанову не можливо у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не може перебувати в ІТТ за станом здоров`я, а саме має захворювання: дисемінований туберкульоз легень у формі їх розпаду. Разом з тим, 01.10.2025 до відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області надійшла заява від гр. ОСОБА_2 про те, що під час збройної агресії російської федерації з метою зміни меж території державного кордону України, 11.09.2025 поблизу населеного пункту Леонтовичі Покровського району Донецької області зник безвісти його брат ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та проходив службу на посаді стрільця-снайпера 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . У подальшому зазачені відомості було внесено до ЄРДР за 0000213 від 01.10.2025 за ч. 1 ст. 115 КК України.

У судове засідання представник відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Стеблівський А.В. не з`явився, разом з тим надав до суду заяву, в якій просить розгляд клопотання здійснювати за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, судова повістка, надіслана рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання ОСОБА_1 , повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата.

Розглянувши подане клопотання та матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд дійшов такого висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, постановою Тетіївського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 940/276/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб.

Постанова набрала законної сили 25.03.2024 та направлена для виконання до відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП Київській області.

Так, згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 298 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема, mutatis mutandis рішення у справі «Озтюрк проти Германії» 21 лютого 1984 року, справи про адміністративні правопорушення, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не містять поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду. Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4Рекомендації №R(91)1Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю. Натомість, дані строки, передбачені в Кримінальному кодексі України, а саме, ст. 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Таким чином, порушено інший фундаментальний із принципів права принцип справедливості, оскільки засуджені, які вчинили кримінальне правопорушення, в порівнянні з адміністративним правопорушенням на підставі ст. 80 КК України звільняються судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду.

Крім того, Конституційний Суд України у пунктах 3.4 та 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, суд вважає за можливе до виниклих правовідносин застосувати аналогію закону, а саме норми ст. 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі).

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб, призначеного постановою Тетіївського районного суду Київської області від 12.03.2024 не ухилявся, призначене адміністративне стягнення не відбув з об`єктивних причин.

Відтак, оскільки постанова Тетіївського районного суду Київської області від 12.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП, на момент розгляду клопотання не виконана за обставин, які не свідчать про ухилення останнього від його виконання, з дня набрання постанови суду законної сили, а саме 25.03.2024, минуло два роки, тому наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови суду згідно із ст. 80 КК України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що клопотання начальника відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області про звільнення ОСОБА_1 від адміністративного стягнення, накладеного постановою Тетіївського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 940/276/24, необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 298, 304 КУпАП, статтею 80 КК України, суд

постановив:

Клопотання начальника відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області про звільнення ОСОБА_1 від адміністративного стягнення, накладеного постановою Тетіївського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 940/276/24 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Тетіївського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 940/276/24 (провадження №3/940/158/24), у виді адміністративного арешту строком на 15 (п`ятнадцять) діб, у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів.

Суддя С.В.МАНДЗЮК