Номер провадження: 33/813/696/26
Номер справи місцевого суду: 515/1653/25
Головуючий у першій інстанції Луцюк В. О.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ковпак Олександра Вікторовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі в режимі відеоконференції з Татарбунарським районним судом Одеської області апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Ковпака Олександра Вікторовича на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн (сімнадцять тисяч грн) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 грн.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 17 жовтня 2025 року о 14 годині 10 хвилин по вул.Незалежності,27, в с.Жовтий Яр Білгород-Дністровського району Одеської області керував транспортним засобом марки «DELTA», незареєстрованим, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під відеозапис на бодікамеру НС 211385.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та допустив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись з такою постановою суду, захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Ковпак О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваної постанови та порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутності у його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що було порушено порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водіїв транспортних засобів на місці зупинки, та порушив право апелянта на справедливий судовий захист, принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В апеляційній скарзі, акцентується увага на тому, що з відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що адміністративний протокол складений від імені ст. Інспектора поліції Волович М.Д. проте складався інспектором поліції лейтенантом поліції Скальським В.І., який при його складанні консультувався з ОСОБА_2 , зазначене свідчить про порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні протоколу.

Також, в скарзі звертається увага на те, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, не відповідає дійсності тому, як не підтверджується дослідженими відеозаписами, згідно з якими в ході спілкування водія з поліцейськими та під час складання відносно правопорушника адміністративних матеріалів, поведінка та дії його були адекватними та такими, що відповідали обстановці. Так, ОСОБА_1 реагував на вимоги поліцейських та надавав адекватні відповіді на їх запитання, а також сам ставив працівникам поліції питання. Крім того, наголошується, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, хоча матеріали справи містять направлення на огляд до Саратської ЦРЛ. Додатково акцентується увага на тому, що оформлення інспектором відмови водія транспортного засобу від проходження медичного обстеження відбулось 17.10.2025 року о 13 годині 45 хвилин, тобто до зупинки транспортного засобу, яка відбулась як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення 17.10.2025 року о 14 годині 10 хвилин.

Підсумовуючи викладене, в скарзі зазначається, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладення суті правопорушення у протоколі є лише суб`єктною думкою особи, яка його складала і не містить доказового значення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, думку ОСОБА_1 та його адвоката Ковпака О.В. по суті справи, які просили постанову суду скасувати, а провадження закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, стороною захисту не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на позицію захисту, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №576762 від 17.10.2025 року, згідно якого водій ОСОБА_1 17 жовтня 2025 року о 14 годині 10 хвилин по вул.Незалежності,27, в с.Жовтий Яр Білгород-Дністровського району Одеської області керував транспортним засобом марки «DELTA», незареєстрованим, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, протокол підписано ОСОБА_1 з зазначенням пояснень Сегодня не употреблял; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду в закладі охорони здоров`я; відеозаписом з місця події, з на якому зафіксовано обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і у медичному закладі.

Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.

З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, не відповідають дійсності, та спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, на яких зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі.

Доводи захисту, щодо зазначеного часу у направленні не впливають на правильність судового рішення,оскільки водій своїми діями від огляду відмовився та до медичного закладу, відповідно, не доставлявся.

Також, суд не приймає доводи захисту, що протокол складений від імені ст. інспектора Волович М.Д. проте складався інспектором поліції Скальським П.І., так як зазначене не є порушенням, яке тягне за собою скасування постанови, оскільки обидва поліцейські є представниками Національної поліції, які мають на це право, здійснювали повноваження діючи в групі, тобто разом були на місці події.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 або його адвокатом подавалась заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів з приводу фальсифікації будь-яких документів, або з приводу перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також не містять відомостей про звернення до суду в порядку КАСУ, щодо оскарження дій працівників поліції.

Загалом, апеляційні доводи були належним чином оцінені судом першої інстанції та їм була надана відповідна оцінка, тому апеляційний суд вважає, що вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Ковпака Олександра Вікторовича залишити без задоволення, а постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов