Справа № 444/4617/25 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М.М.
Провадження № 33/811/346/26 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю захисника адвоката Якименка Т.С. ( у режимі відеоконференції),розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Якименка Тимура Сергійовича на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , закордонний паспорт, НОМЕР_2 , виданий уповноваженим органом Республіки Колумбія 15.04.2019 року) - 605 /шістсот п`ять/ грн. 60 коп. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 30.10.2025 року о 15 год. 13 хв. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом "Контрольний пост" на околиці населеного пункту Лужки, територія Рава-Руської об`єднаної територіальної громади, Львівського району Львівської області, на напрямку 644 прикордонного знаку, на відстані 6000 метрів від державного кордону, спільно з громадянином Республіки Колумбія: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Республіка Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон, тобто ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Якименко Т.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 13.02.2026 року захисник ознайомився з матеріалами справи в електронному вигляді.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду прийнята в результаті порушення КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звертає увагу на те, що саме собі перебування за 6 км. від кордону автоматично не свідчить по спробу перетнути державний кордон України з Польщею у незаконний спосіб.

Стверджує, що під час особистого огляду не було виявлено та не вилучено речей та документів, які б свідчили про факт спроби незаконного перетину кордону України поза пунктами пропуску.

Зазначає, що під час складання протоколу №1 та протоколу №2 ОСОБА_1 не було забезпечено право на захист.

Акцентує увагу на те, що ОСОБА_1 є громадянином республіки Колумбія, українською мовою не володіє тобто наявність повідомлення на сайті «Судової влади» не може слугувати належним повідомленням.

Заслухавши виступ захисника адвоката Якименка Т.С., який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 та підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави. Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.

Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Частиною 3 статті 9 вказаного Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011552Е від 30.10.2025 року; протоколом про адміністративне затримання від 30.10.2025 року; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 30.10.2025; актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 30.10.2025 року; рапортом інспектора прикордонної служби України від 30.10.2025 року, яким суддя районного суду дав належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі містять фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011552Е від 30.10.2025 року складений щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та особи-порушника.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

Стосовно розгляду судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 , то

апеляційний суд виходить з того, що хоча справа про адміністративне правопорушення і розглянута у його відсутність, але процесуальні права останнього, в тому числі право на доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення до апеляційного суду.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими і такими, що жодним чином не впливають на правильність та законність висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення доводи апеляційної скарги про те, що саме собі перебування за 6 км. від кордону автоматично не свідчить по спробу перетнути державний кордон України з Польщею у незаконний спосіб. Дослідивши наявні у справі докази, апеляційний суд констатує, що у своїй сукупності вони доводять те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, так як він групою осіб вчинив незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

Всі інші обставини, на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Таким чином, покликання апелянта про те, що постанова не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення на правопорушника ОСОБА_1 у виді штрафу, накладене з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Якименку Тимуру Сергійовичу строк апеляційного оскарження постанови судді Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року.

Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Якименка Тимура Сергійовича без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Романюк М.Ф.