ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/9500/26

Провадження № 3/947/1228/26

23.03.2026 року м. Одеса

Cуддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 598561 від 22.02.2026 року)

ВСТАНОВИВ:

22.02.2026 року о 23:12 год., за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керував транспортним засобом марки електричним самокатом марки «SITI COCO», без державного номерного знаку з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, почервоніння очей, після чого відмовилася від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі.

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності повідомила суду, що з протоколом про адміністративним правопорушенням не згодна, вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі письмових заперечень, що долучені до матеріалів справи.

Суд, оцінюючи доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, викладені у письмових поясненнях, вважає їх такими, що не спростовують встановлених у справі обставин та не впливають на правильність правової кваліфікації її дій, з огляду на таке.

Щодо посилання на відсутність стану сп`яніння та поданий висновок медичного огляду від 25.02.2026 року (через 3 доби після події), суд зазначає, що відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за сам факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Таким чином, встановлення чи невстановлення стану сп`яніння у подальшому, через певний проміжок часу після події, не є юридично значущим для вирішення питання про наявність складу адміністративного правопорушення у вигляді відмови від огляду. Відповідна правова позиція неодноразово висловлювалась у практиці Верховного Суду, згідно з якою самостійне проходження огляду після відмови не усуває складу правопорушення.

Доводи про те, що зафіксовані працівниками поліції ознаки (тремтіння пальців рук, відсутність реакції зіниць на світло, почервоніння очей) можуть бути зумовлені індивідуальними фізіологічними особливостями, не спростовують правомірності дій поліцейських щодо направлення особи на медичний огляд. Закон не вимагає беззаперечного встановлення стану сп`яніння на місці зупинки; достатнім є наявність обґрунтованої підозри, сформованої на підставі зовнішніх ознак, що й мало місце у даному випадку. Саме з метою перевірки таких ознак і передбачено процедуру медичного огляду відповідно до ст.266 КУпАП.

Посилання на те, що підозра поліцейських була згодом «спростована» результатами медичного огляду через три дні, суд оцінює критично, оскільки такий огляд не відображає стан особи на момент зупинки транспортного засобу 22.02.2026 року, а відтак не може бути належним доказом відсутності підстав для направлення на огляд у момент виявлення правопорушення.

Щодо доводів про відсутність умислу ухилятися від огляду та наявність «об`єктивних причин» відмови (наближення комендантської години, неможливість залишити транспортний засіб), суд зазначає, що диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП не ставить наявність чи відсутність умислу у залежність від мотивів відмови. Сам факт невиконання законної вимоги поліцейського пройти медичний огляд утворює склад правопорушення. Наведені обставини можуть бути враховані лише при оцінці особи правопорушника та визначенні виду і розміру адміністративного стягнення, однак не виключають відповідальності.

Аргументи про порушення процедури у зв`язку з відсутністю свідків (понятих) суд також не приймає, оскільки відповідно до чинного законодавства фіксація процесу за допомогою технічних засобів (відеозапису з бодікамер) є самостійним належним джерелом доказів.

Щодо доводів про готовність пройти огляд на місці за допомогою алкотестера «Drager», суд зазначає, що у разі наявності у поліцейських підстав вважати, що особа перебуває саме у стані наркотичного сп`яніння, огляд проводиться виключно у медичному закладі. Відтак відмова від поїздки до такого закладу обґрунтовано була розцінена як відмова від проходження огляду у встановленому порядку.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №18 від 19.12.2008, при розгляді адміністративних справ, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст.121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №13-06 (далі - ПДР України).

Статтею 121 КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у частинах першій - четвертій статті 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно пункту 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Таким чином, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електроскутер, і в вузькому - механічний транспортний засіб.

У постанові Верховного Суду по справі №127/5920/22 від 15.03.2023, касаційна інстанції зазначила, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Окрім того, відповідно до Закону України №2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року визначено поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.

Суб`єктами правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, зокрема є водії транспортних засобів, а тому слід зазначити, що вказана норма закону передбачає відповідальність водіїв транспортний засіб, а не лише механічних транспортних засів.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінюючи їх у сукупності, виходить з того, що для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП необхідним є встановлення сукупності юридично значущих обставин, а саме - факту керування транспортним засобом, перебування водія з ознаками алкогольного сп`яніння, а також підтвердження цього належними та допустимими доказами, передбаченими ст.251 КУпАП.

Суд відзначає, що згідно з позицією Верховного Суду у справі №127/5920/22 від 15.03.2023 року, сам факт руху електросамоката як засобу індивідуальної мобільності є використанням джерела підвищеної небезпеки, а тому кваліфікація транспортного засобу як механічного або немеханічного значення не має для застосування ст.130 КУпАП.

Оцінивши всі наявні докази відповідно до ст.252 КУпАП у їх взаємозв`язку та сукупності, суд приходить до однозначного висновку, що вина особи, що притягується до адміністративної відповідальностіу вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повною, підтвердженою та доведеною.

Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, а також ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності відмовилася від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі, суд вважає, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде у вигляді штрафу з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», судовий збір стягується із особи, яка притягується до адміністративної відповідальностіу разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з особи, що притягується до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665, 60 грн.

Судове рішення було виготовлено та направлено до Єдиного державного реєстру судових рішень із затримкою. Це зумовлено систематичними відключеннями електроенергії, спричиненими повномасштабною збройною агресією рф проти України, а також необхідністю забезпечення розумного балансу між терміновістю розгляду невідкладних судових справ та дотриманням процедур, передбачених законодавством.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнути ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2026 року, що складає 665, 60 (шістсот шістдесят п`ять) гривень (шістдесят) копійок. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.