КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/23430/25

10 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ- Ратнікової В.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Даниленко Тетяни Іванівни на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 06 січня 2026 року в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в :

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 06 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень в дохід держави.

Направлено ОСОБА_1 , як особу, яка вчинила домашнє насильство, на проходження програми, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації /м. Київ, вул. О. Харківське шосе, 176-г/.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 гривні.

Не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, 15 січня 2026 року захисник ОСОБА_1 адвокат Даниленко Тетяна Іванівна подала апеляційну скаргу в якій просила суд постанову Дарницького районного суду міста Києва від 06 січня 2026 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ознайомившись з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржувані постанові, з адміністративним матеріалом та відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 не погоджується з постановою судді від 06.01.2026 року, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що,враховуючи положення ст. 251 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення доказами вчинення домашнього насильства можуть бути: ??аудіо-/відеозаписи розмов, погроз, шантажу; ??відео дій кривдника, фото наслідків насильства (синці та подряпини на тілі); ??пошкоджені речі; ??скріни листування у соцмережах; ??показання свідків - родичів, сусідів, друзів, колег тощо; ??копія заяви про вчинення домашнього насильства; ??копія протоколу про вчинення адмінправопорушення; ??копія постанови про визнання винним кривдника та притягнення його до відповідальності.

Вважає, що належні та достатні докази вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля 21.10.2025 року відносно його матері - ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.

Зазначає, що дійсно її підзахисний має непрості стосунки з батьками та сестрою. ОСОБА_1 , його батьки та сестра є співвласниками квартири, в якій ОСОБА_1 проживає з батьками та своєю цивільною дружиною - ОСОБА_3 , де займають окрему кімнату, в якій знаходяться їх особисті речі. Спори та непорозуміння у ОСОБА_1 та його батьків виникають у зв?язку з тим, що останні вчиняють дії спрямовані на його виселення з квартири, хоча він є співвласникомцієї квартири. Вказані дії виражаються у тому, що батьки без дозволу заходять до кімнати ОСОБА_1 , чіпають та пошкоджують його речі ( ОСОБА_1 неодноразово помічав, що повернувшись до дому, його речі знаходяться не на тих місцях де він їх залишав) та навіть були випадки, коли його особисті речі були викрадені. Крім того, батьки ОСОБА_1 не сплачують житлово-комунальні послуги. Вони постійно провокують конфлікти та сварки з метою виклику працівників поліції, розповідаючи неправдиві речі про ОСОБА_1 , щоб отримати докази ніби-то домашнього насильства з боку сина.

При тому, що ОСОБА_1 більшість часу проводить поза межами квартири та навіть якщо він вдома, то намагається мінімізувати користування загальними приміщеннями квартири, оскільки знає, що його мати може почати провокувати його на сварку. Ініціаторами конфліктів постійно виступає ОСОБА_2 , оскільки їй не подобається проживання сина та його цивільної дружини у квартирі, про що вона неодноразово казала сину та його дружині. Але, факт проживання ОСОБА_1 зі своєю дружиною не може розцінюватись, як психологічне чи економічне насилля. Вони протиправних дій не вчиняють, оплачують щомісячно комунальні послуги.

Зазначає, що такі відносини між її підзахисним та його батьками існують вже тривалий час, ОСОБА_1 вважає, що звернення його матері до поліції з заявою про вчинення ним домашнього насильства відносно неї, обґрунтовується тільки тим, що ОСОБА_2 збирає докази неможливості проживання в одній квартирі з підзахисним та його цивільною дружиною.

Вказує на те, що 21.10.2025 року ОСОБА_1 , під час виклику поліції спав, прокинувся лише тоді, коли до квартири зайшли працівники поліції. З матір?ю її підзахисного розмовляла його цивільна дружина, а тому ОСОБА_1 , вийшовши в коридор та, побачивши поліцію, не зрозумів у чому справа та чому була викликана поліція. Відповідно 21.10.2025 року ОСОБА_1 ніяким чином не міг вчинити психологічне насильство відносно матері. Про вказане у судовому засідання зазначав захисник ОСОБА_1, однак вказана обставина не була досліджена судом.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення від 21.10.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 , лише зі слів ОСОБА_2 , не містить посилання на будь-які докази завдання їй психологічного насилля, як і матеріали справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції односторонньо акцентував увагу лише на словах матері підзахисного, не врахувавши пояснення самого ОСОБА_1 , відсутність доказів та тривалість конфлікту матері та сина та його причини. Крім того, суд першої інстанції у постанові від 06.01.2026 року зазначив загальні норми законодавства, не посилався на конкретні докази, які б дійсно підтвердили вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Зазначає, що у складеному поліцією протоколі про адміністративне правопорушення взагалі відсутні відомості про те, що саме вчинив ОСОБА_1 , при яких обставинах та у який день. В поясненнях потерпілої не вказано, що саме в день виклику поліції та складання адміністративного матеріалу протиправного скоїв ОСОБА_1 , пояснення розмиті та стосуються невідомого періоду, наче розповідь частини життя потерпілої.

Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому на думку апелянта провадження у справі підлягає закриттю.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Даниленко Тетяна Іванівна повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили скаргу задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 та її представник адвокат Єрмоленко Оксана Олександрівна в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як вбачається протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 295886, складеного інспектором взводу №1, роти №1, батальйону № 4, полку №2 з ОПБ старшим лейтенантом поліції Юхименко Віталієм відносно ОСОБА_1 , 21.10.2025 року приблизно о 09:10 за адресою АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , що полягало в умисних діях, а саме нецензурно виражався в її бік, принижував та погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психологічному здоров'ю гр. ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих 21 жовтня 2025 року безпосередньо на місці події, вбачається, що 21.10.2025 року його дружина виходила на роботу і зустріла його сестру у дверях і запитала, де речі, які вона вкрала. Сестра викликала поліцію з приводу насильства в родині. Вона не мешкає з ними і винна йому кошти і речі, є докази у «Телеграмі». Він жив із дружиною у дитячій та хотів домовитися, щоб переїхати в більшу кімнату- в залу чи в спальню велику, але йому відмовили. Він пообіцяв за них сплатити борг за квартиру 40 000, але йому відмовили. Він переїхав сам, але викликали поліцію. Не змогли пояснити чому його мати, сестра, батько хочуть його позбутись будь-якими способами. Вони роблять ремонт, все купують, платять за квартиру, прибирають, а вони нічого не роблять.

Із письмових пояснень ОСОБА_2 від 21 жовтня 2025 року, наданих безпосередньо на місці події, вбачається, що її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його співмешканка вчиняють психологічне та економічне насилля, яке полягає у тому, що постійно висловлюються нецензурною лайкою, принижують, погрожують фізичною розправою, провокують конфлікти, не оплачують квартплату, встановлюють свої порядки, не працюють, встановлюють замки, перешкоджають користуватися житловими приміщеннями їй та чоловіку. Вчиняють моральне насилля до її онуків. Встановили по квартирі відеонагляд та датчики руху, та розклали прослуховуючі пристрої.

З письмових пояснень ОСОБА_3 від 21 жовтня 2025 року вбачається що, виходячи на роботу 21.10.2025 року, зустріла на кухні сестру чоловіка і спитала її про речі, які у неї залишились і чому не віддає. Вона на це сказала, що її не знає, і що вона знущається із батьків і викликала поліцію.

21.10.2025 року інспектором взводу №1, роти №1, батальйону № 4, полку №2 з ОПБ старшим лейтенантом поліції Юхименко Віталієм було видано терміновий заборонний припис відносно кривдника серії АА№ 543735, а саме, у зв'язку із скоєнням ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , що полягало в умисних діях, а саме, нецензурно висловлювався в її бік, принижував та погрожував фізичною розправою. Заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника- заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Терміновий припис стосовно кривдника винесений строком до 24.10.2025 року 10:50.

Також було заповнено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

З відеозапису з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що поліцейські приїхали на виклик до квартири, де двері їм відкрила сестра ОСОБА_1 та пояснила що вона їх викликала, оскільки відносно її батьків вчиняється насильство. На момент приїзду співробітників поліції в квартирі перебували ОСОБА_1 та його дружина, ОСОБА_2 ( мати) та сестра, потім прийшов батько. Кожен із присутніх розказував свою версію події, що відбувалась. Працівники поліції опитали всіх присутніх та були складені адміністративні матеріали.

Із пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні вбачається, що він спав в своїй кімнаті, дружина ОСОБА_3 пішла на роботу. Коли він вийшов з кімнати, то в квартирі була поліція, яку викликала його сестра, а мама писала заяву на нього і на жінку. Зазначав, що дружина вийшла із кімнати в коридорі зустріла сестру, та запитала у неї де речі. Сестра викликала поліцію. Зазначав, що дружина пішла на роботу, він проснувся і вже була поліція. Він співвласник квартири. Сестра в квартирі не проживає. Конфлікт у сім'ї існує, оскільки батькам та сестрі не подобається його дружина, те, що вона старша за нього та через те, що він переїхав у більшу кімнату, у спальню. У спальні раніше був батько, в них були найбільші кімнати з матір?ю. Конфлікт триває 4 місяці. 21.10.2025 року із батьком та матір'ю він не спілкувався. Сестра в квартирі не проживає. Насильства не вчиняв, нецензурно не висловлювався. Спиртні напої не вживає. Також зазначив, що вони псують його майно, розбили акваріум.

Із пояснень потерпілої ОСОБА_2 , наданих у судовому засіданні вбачається, що вона погано себе почувала. Зранку приїхала донька, ОСОБА_4 спав, він вночі гуляє. Він вночі не спить, спить вдень. ОСОБА_5 пішла на роботу та зустріла у дверях ОСОБА_6 і почала обзивати крадійкою, та казала повернути речі, які вона вкрала. ОСОБА_5 нецензурно висловлювалась та кричала. ОСОБА_7 викликала поліцію.Поліцію викликала ОСОБА_7 оскільки просила ОСОБА_5 . ОСОБА_1 проснувся коли приїхала поліція і почав кричати, що вона злодійка. Це він кричав коли приїхала поліція.Поліцію викликала донька тому, що просила співмешканкасина. Насильство проявляв і син і його співмешканка, що проявлялось у словах. Він спав, але коли почали кричати, він проснувся.Коли була викликана поліції ОСОБА_4 уже не спав, був у своїй кімнаті. Вважає, що ОСОБА_4 хоче всю квартиру, сказав щоб вони їхали в село. Такі конфлікти все життя. Вони п`ють.Акваріуми по всій квартирі та його речі по всій квартирі. Він обзиває її постійно. Не називає їх батьками, а просто «ОСОБА_2 та ОСОБА_10».

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона не працює офіційно.21.10.2025 року, десь 09 годині ранку, вона виходила на роботу і здивувалась, що побачила сестру чоловіка, зазвичай вона приїжджає ввечері і вони з чоловіком після 20 години не виходять із кімнати. Запитала у ОСОБА_8 , де кальян, а вона каже «жіночко а ви хто». Запитала у неї, де речі, увідповідь на що, ОСОБА_7 сказала, що викличе поліцію, це все вона знімала на камеру. Чоловік у цей час був у кімнаті, коли вона виходила з кімнати він спав. ОСОБА_7 викликала поліцію. Мама,почувши, що ОСОБА_7 викликає поліцію, пішла до себе у кімнату. Поки ОСОБА_7 викликала поліцію у коридорі, вона сиділа на кухні. Чоловік не знав що їде поліція. Протягом очікування поліції чоловік з кімнати не виходив, вийшов коли вже приїхала поліція. Після виклику поліції вона ні з ким не спілкувалася. В цей день ОСОБА_1 не висловлювався нецензурно в сторону своєї матері, та взагалі не спілкувався. В цей день відносно неї також був складений протокол. Зазначала, що до 09:10 ранку не говорила з потерпілою і її не бачила, чоловік також не бачив свою матір.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладаючи на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень в дохід держави, суд першої інстанції посилався на те, що судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 , використовуючи значну перевагу в своїх можливостях, вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї матері ОСОБА_2 . З урахуванням обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, пояснень, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, з огляду на наступне.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто, умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути, чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі, щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Отже, домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно, з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Тобто, факт вчинення конфлікту, навіть між особами, визначеними Законом, сам по собі не може свідчити про факт скоєння насильства.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 був виклик його сестрою ОСОБА_9 , яка не проживає разом з ОСОБА_1 та їх батьками, працівників поліції 21.10.2025 року та заява, написана його матір'ю ОСОБА_2 .

Протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

Отже, особа, яка складала протокол, повинна була визначитись, які дії ОСОБА_1 або завдали шкоди психічному здоров`ю, або могли завдати таку шкоду ОСОБА_2 і чи такі дії спричинили психологічне насильство.

Насильство у родині будь-якого характеру відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою, тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Таким чином, самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки, не формулюють собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликають обґрунтовані побоювання за свою безпеку чи безпеку інших людей, а також завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відтак, лише факт конфлікту між людьми не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП.

Проаналізувавши всі матеріали справи та вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції встановив, що між ОСОБА_1 , його співмешканкою, його мамою ОСОБА_2 , батьком та сестрою існує давній конфлікт, що стосуються квартирного питання та питання спільного проживання. І саме з приводу цих питань і виникають конфлікти між учасниками.

Встановлено, що 21.10.2025 року, приблизно о 09:10 годину, конфлікт виник між співмешканкою ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , щодо речей, внаслідок їх конфлікту і був викликаний наряд поліції. Під час виникнення конфлікту ОСОБА_1 присутній не був, перебував у своїй кімнаті, вказане підтверджує і потерпіла ОСОБА_2 , тобто, 21.10.2025 року о 09:10 год конфлікту, чи домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 у сторону ОСОБА_2 не було.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 року адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в зазначеному діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Проаналізувавши матеріали справи, доводи сторін, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили б факт скоєння ОСОБА_1 21.10.2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме: нецензурно висловлювався в її бік, принижував та погрожував фізичною розправою.

Відсутність таких доказів виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення, а тому провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Даниленко Тетяни Іванівни задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 06 січня 2026 року скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п.1. ч.1. ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя