ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за апеляційною скаргою адвоката Кондратенко Д.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до постанови суду, - 27.09.2024 о 02 год. 43 хв. в м. Ужгороді по вул. Олександра Хіри, 12, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI» д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі ЗОНД в лікаря-нарколога, що підтверджується висновком №392 від 27.09.2024. Дії ОСОБА_1 за порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху (далі - ПДР) кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Кондратенко Д.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам і обставинам, підійшов формально до оцінки доказів, що потягло за собою безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Звертає увагу щодо неналежності протоколу серії ЕПР1 №137663 від 27.09.2024, як доказу у даному провадженні, оскільки всупереч п. 11 розділу 2 Інструкції поліції ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснено його права, передбачені статтями 55, 56, 59 Конституції України. Вважає, що у працівників поліції не було підстав здійснювати процедуру освідчення та складати протокол за ч.1 ст.130 КУпАП щодо особи, керування якою транспортним засобом не було зафіксовано. Крім того, зазначив, що працівниками поліції була порушена процедура освідчення на стан вживання алкоголю, так як у матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що ОСОБА_1 працівниками поліції пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння на місці з використанням спеціальних засобів. Якщо б такий огляд пропонувався і ОСОБА_1 від нього відмовився, про це мало б бути обов`язково зазначено у фабулі протоколу. Зазначив, що під час складання спірних адмінматеріалів за ст.130 КУпАП, поліцейськими також була винесена постанова щодо ОСОБА_1 серії ЕНА №3141232 за ч.2 ст.126 КУпАП від 27.09.2024, яка була оскаржена до Ужгородського міськрайонного суду (справа №308/17258/24), і за результатом розгляду цього оскарження суд прийшов до єдиного законного рішення про скасування постанови та закриття справи, оскільки надані патрульною поліцією в судовому засіданні заперечення та докази не доводили факту керування ОСОБА_1 автомобілем при обставинах, викладених у оскаржуваній постанові, та не спростовували тверджень ОСОБА_1 , що він не керував автомобілем до моменту його зупинки працівниками поліції. З огляду на викладене, вважає, що факт того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 137663 за ч.1 ст.130 КУпАП встановлений рішенням суду, яке набуло законної сили, отже є неспростовним та доведеним, що вказує на те, що провадження щодо ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що водієм була ОСОБА_2 , яка була присутня на місці події та під час оформлення матеріалів щодо ОСОБА_1 , що підтверджується відеозаписом. Зазначає, що поліцейські примусили власницю автомобіля ОСОБА_2 пересісти з водійського сидіння на заднє сидіння автомобілі. Звертає увагу, що оскаржуваною постановою позбавлено ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 рік, при цьому постанова у цій частині не може бути виконана, оскільки він взагалі немає посвідчення водія.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кондратенко Д.В. не з`явилися, однак адвокат направив заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні у Берегівському районному суді Закарпатської області.

Судом відхилено зазначену заяву, оскільки судовий розгляд справи за клопотаннями захисника уже відкладався, тому апеляційний суд до уваги її не приймає, а також враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони захисту, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за їх відсутності.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП одними із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.

Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 27.09.2024 о 02 год. 43 хв. в м. Ужгороді по вул. Олександра Хіри, 12, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI» д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі ЗОНД в лікаря-нарколога, що підтверджується висновком №392 від 27.09.2024, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №137663 від 27.09.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення, та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми, під час його складання працівником поліції ОСОБА_1 був присутній, копію даного протоколу відмовився отримувати та від підпису та надання пояснень до протоколу відмовився; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №392 від 27.09.2024, виданий лікарем КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради» ОСОБА_3 , яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння; розписку ОСОБА_1 від 27.09.2024 про підтвердження факту залишення транспортного засобу марки «Audi A6» державний номерний знак НОМЕР_1 за адресою м. Ужгород, вул. О.Хіри. 12, а також на досліджений у судовому засіданні відеозапис на якому зафіксовано послідовно події, які відбувалися 27.09.2024 за участю водія ОСОБА_1 .

Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Всупереч доводам апеляційної скарги, протокол серії ЕПР1 №137663 від 27.09.2024 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги пояснення ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Із дослідженого відеозапису слідує, що після зупинки транспортного засобу поліцейськими велась розмова із ОСОБА_1 щодо керування ним транспортним засобом. Останній зазначив, що він не керував транспортним засобом та відмовлявся назвати хто саме був водієм транспортного засобу. Поліцейські неодноразово вказували на факт керування ОСОБА_1 , однак він заперечував проти цього. Крім того, поліцейські вказували на те, що після зупинки транспортного засобу, але до приходу працівників поліції на місце зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 пересів з місця водія на пасажирське. Надалі працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з виявленням у останнього ознак сп`яніння. Він погодився пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

В подальшому ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, за результатами якого було встановлено, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Після чого, працівниками поліції було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст .130 КУпАП за порушення п.2.9а ПДР. Після цього йому було зачитано протокол, запропоновано його підписати, однак він від підпису відмовився.

Сумнівів в тому, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A6» державний номерний знак НОМЕР_1 , у суду апеляційної інстанції не виникає, оскільки вказані обставини в повній мірі доведено сукупністю належних та допустимих доказів, які долучені до матеріалів справи.

Об`єктивних даних про те, що транспортним засобом керувала інша особа, в матеріалах справи немає.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що у ОСОБА_1 була можливість написати в протоколі про адміністративне правопорушення пояснення з приводу обставин порушення та зазначити про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а керувала інша особа, однак останній таким правом не скористався.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Твердження сторони захисту про те, що працівниками поліції була порушена процедура освідчення на стан вживання алкоголю, так як у матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що ОСОБА_1 працівниками поліції пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння на місці з використанням спеціальних засобів, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що працівники поліції вбачали в діях ОСОБА_1 ознаки сп`яніння і тому зразу запропонували йому пройти огляд у лікаря нарколога, на що останній погодився та в супроводі працівників поліції проїхав до медичного закладу, де пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу на визначення стану сп`яніння, та за наслідками огляду лікарем встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, необ`єктивне ставлення до правопорушника з боку працівників поліції, в апеляційного суду немає.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Кондратенко Д.В.не надали.

Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності

Оцінюючи всю сукупність доказів у справі, як і кожен окремо, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобом у стані алкогольного сп`яніння

Всі інші доводи, наведені стороною захисту в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Отже, підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Щодо посилання захисника на те, що оскаржуваною постановою позбавлено ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 рік, при цьому постанова у цій частині не може бути виконана, оскільки він взагалі немає посвідчення водія, апеляційний суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає можливості накладення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, тому накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кондратенко Д.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага