ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/7737/25 Головуючий в 1 інст. Тучков С.С.
Провадження №33/807/464/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, освіта вища, військовослужбовця, одруженого, маючого малолітню дитину, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 10 серпня 2025 року, о 14 годині 58 хвилин, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.76А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2104», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування без порушень Правил дорожнього руху, про повторність попереджений.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив про порушення поліцейськими вимог Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, оскільки протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, в якому визначено наявність алкоголю чи іншої речовини у видихуваному повітрі та біологічних середовищ організму, ознаки передбачені Інструкцією у нього не встановлені.

Наголосив, що не погодився з пропозицією аналізу технічними засобами, а тому повинен був бути направлений до медичного закладу про що заявив представнику поліції. Однак, всупереч даним нормам співробітник поліції не супроводив його до медичного закладу та склав протокол саме за результатами відмови. Внаслідок чого, після його огляду працівниками поліції, він самостійно пройшов медичний огляд на визначення стану сп`яніння, здав аналізи та отримав медичний висновок за результатами якого ознак сп`яніння не виявлено.

Вважає, що суд першої інстанції помилково визнав його відмову від дослідження технічними засобами виявлення алкоголю, відмовою від проходження огляду в медичному закладі.

Звертає увагу, що його огляд в закладі охорони здоров`я проведений о 17.20 годині, менше ніж через 2 години з часу складення протоколу о 15.25 години. Проте, судом був проігнорований даний факт.

Зауважив, що проходить військову службу на посаді начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах, 10 серпня поспішав у розташування батальйону за завданням щодо протидії витоку інформації, був здивований, що зупинили саме його. Намагався пояснити працівникам поліції, що немає часу. Тільки коли поліцейський почав складати протокол, зрозумів, що він фактично відмовився від огляду. Запропонував їхати до медичного закладу, однак дане прохання працівниками поліції було проігноровано.

У зв`язку із наведеним вважає, що можна дійти до висновку про відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім того зазначив, що судом порушені процесуальні вимоги до правосуддя, оскільки заяви про СМС-повідомлення він до суду не подавав, а тому суд не повинен був сповіщати його через таке повідомлення, в матеріалах справи не може бути будь-яких доказів того, що він подав заяву про направлення йому повісток SMS-повідомленням. Разом із цим, він бажав бути присутнім у суді першої інстанції та особисто надати докази своєї невинуватості. Однак, суд позбавив його такої можливості, чим порушив принцип рівності сторін.

Вважає, що сукупність вказаних обставин є такою, що тягне за собою закриття провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Просить скасувати постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2025 року, провадження в справі закрити.

Разом із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що копія оскаржуваної постанови не надсилалась йому судом. Він є військовослужбовцем, через що не зміг приїхати до суду для отримання постанови в межах строку на апеляційне оскарження.

Отже вважає, строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, ним пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду, з урахування положень ст. 294 КУпАП, вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), зазначення ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про розгляд справи без його особистої участі, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовується матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №418523 від 10 серпня 2025 року підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 серпня 2025 року, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 4);

- відеозаписом події (а.с. 8).

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, вимогами п. 2.5 ПДР на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. п. 2, 4 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.

Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, однак працівник поліції склав відносно нього протокол за результатами відмови від такого огляду, суддя апеляційного суду, проаналізувавши зібрані по справі докази вважає непереконливими.

Так, відеозаписом події, долученим до справи, зафіксовано зупинку транспортного засобу «ВАЗ 2104», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 за порушення п. 15.9е ПДР України. Слідує перевірка документів водія. Під час перевірки документів ОСОБА_1 , поліцейський виявляє у нього ознаки наркотичного сп`яніння, оголошує їх. Слідують неодноразові пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, роз`яснення водію про відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. Зафіксовані неодноразові відмови ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду. Оголошення ОСОБА_1 його процесуальних прав. Процедура складання та підписання протоколу.

Отже, досліджений відеозапис свідчать про те, що жодних висловлювань з боку ОСОБА_1 пройти медичний огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, на що останній вказує в своїй скарзі, не надходило.

Відтак, ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо самостійного проходження ОСОБА_1 медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння за його самостійним зверненням, суддя апеляційного суду виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Оскільки ОСОБА_1 проходив медичний огляд самостійно у відсутності поліцейського, наданий ним висновок лікаря, що у останнього ознак сп`яніння не виявлено 10 серпня 2025 року о 17 год. 20 хв., з урахуванням проведеного огляду поза межами 2-х годинного строку з моменту виявлення працівником поліції відповідних ознак, є недійсним відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Суддя апеляційного суду звертає увагу, що з доданого висновку, за відсутності акту медичного обстеження, не надається можливим встановити самостійного проходження ОСОБА_1 медичного огляду саме на стан наркотичного сп`яніння.

Одночасно слід відмітити, що в даному випадку вирішується питання саме щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння і поважних причин такої відмови за матеріалами справи не вбачається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом прав ОСОБА_1 , оскільки справу розглянуто за його відсутності, суддею апеляційного суду встановлено наступне.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 про час та місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом надіслання судових повісток на адресу, зазначену в протоколі та в його апеляційній скарзі. Однак, судові повістки повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, ОСОБА_1 про призначені судові засідання в даній справі повідомлявся за допомогою СМС-повідомлень на номер мобільного телефону, вказаний в протоколі та матеріалах справи. 29 вересня 2025 року, ОСОБА_1 особисто приймав участь в судовому засіданні, де був ознайомлений під розписку з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Наступне судове засідання, яке було призначене на19 листопада 2025 року було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 . В судове засідання 16 грудня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки судом першої інстанції здійсненні всі необхідні процесуальні заходи для забезпечення розгляду справи та прийняття рішення у строк, встановлений ст. 38 КУпАП.

Одночасно, суддя апеляційного суду зауважує, що апеляційним судом права, передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду, його виклику до суду апеляційної інстанції. Реалізація зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, і ОСОБА_1 реалізував зазначені права при апеляційному розгляді.

Суддя апеляційного суду зауважує, що сукупність досліджених доказів засвідчує обґрунтованість висновків суду з приводу доведеності провини ОСОБА_1 і їх відповідність критерію достатності для такого висновку.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, належним чином вмотивовані, повністю відповідають фактичним обставинам справи, суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/7737/25