Номер провадження 3/754/976/26
Справа №754/3555/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2026 року

суддя Деснянського районного суду м. Києва Банах О.Л., розглянувши матеріали, які надійшли з Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.187 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

04.03.2026 до Деснянського районного суду м. Києва від Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, надійшли адміністративні матеріали стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26 лютого 2026 року серії ВАД №742855, 12 лютого 2026 року о 18 год. 10 хв. громадянин ОСОБА_1 не прибув до Деснянського УП ГУНП у м. Києві на реєстрацію, чим порушив вимоги ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 187 КУпАП.

Оскільки порушника не було доставлено до суду органом, що складав протокол, та не забезпечено його явку, суд позбавлений можливості розглянути справу у визначені ч.2 ст. 277 КУпАП строки, а саме, протягом доби. Тому справа розглядається у загальні строки, визначені ч.1 ст.277 КУпАП, з повідомленням особи у загальному порядку.

Так, будучи завчасно, до початку судового розгляду, належним чином повідомленим за допомогою направлення судових повісток за номером телефону, який вказаний у протоколі, на виклики суду у судові засідання, призначені на 10.03.2026, 25.03.2026 ОСОБА_1 не з`явився та провадженням щодо себе не цікавився.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 187 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення такої особи від явки на виклик суду, цю особу органами Національної поліції може бути піддано приводу.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2026 вирішено застосувати до ОСОБА_1 привід з метою забезпечення його явки до суду на 25.03.2026 о 10 год. 15 хв., виконання постанови покладено на Деснянське УП ГУНП в м. Києві.

Однак, уповноважена особа Деснянського УП ГУНП в м. Києві вимоги постанови не виконала, явку ОСОБА_1 до суду на 25.03.2026 на 10 год. 15 хв. не забезпечила, про причини невиконання постанови суд не повідомила.

Таким чином, суд ужив всіх можливих заходів для повідомлення особи про розгляд його справи та забезпечення його явки у судове засідання.

Беручи до уваги неведене, суд вважає за необхідне, з метою дотримання строків розгляду справ, розглянути справу про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до відповідальності.

Розгляд справи у розумні строки, з одного боку, забезпечує можливість своєчасного відновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадку необґрунтованості та безпідставності провадження у справі стосовно неї, а з іншого - своєчасне вжиття заходів, спрямованих на запобігання іншим правопорушенням, у випадку наявності підстав застосування адміністративного стягнення з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття (стаття 23 КУпАП). У будь-якому випадку відповідні дії мають бути вчинені своєчасно, з метою недопущення негативних наслідків, пов`язаних із тривалим розглядом справи та не вирішенням її по суті.

Отже, беручи до уваги наведені вище вимоги, суд вважає за можливе розглянути справу про адміністративне правопорушення у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Так, згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Конституцією України передбачено, що однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язку збирати докази винуватості чи невинуватості особи (ст. 129 ч.3 п.4).

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Диспозицією ч.1 ст. 187 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, а саме: 1) неявка за викликом органу Національної поліції у вказаний термін і ненадання усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду; 2) неповідомлення працівників Національної поліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця роботи чи проживання або про виїзд за межі району (міста) у службових справах; 3) порушення заборони виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу; 4) порушення заборони перебування у визначених місцях району (міста); 5) нереєстрація в органі Національної поліції.

Разом з тим, ані протокол, ані матеріали справи не дають можливості суду бути повною мірою переконаним у вчиненні ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно з п. 4 ч. ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суддя розглядає адміністративне провадження лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до норм ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КУпАП, а саме неприбуття на реєстрацію до Деснянського УП ГУНП у м. Києві в порушення вимог ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Разом з тим, під час дослідження матеріалів справи встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення складено з істотним порушенням вимогу закону.

Так, у протоколі не зазначено реквізити (дата, номер справи) ухвали суду, вимоги якої порушив ОСОБА_1 .

Разом з тим, до протоколу додано ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2025 у справі № 357/18854/25 про встановлення адміністративного нагляду засудженому ОСОБА_1 , згідно з якою ОСОБА_1 зобов`язано, зокрема, прибувати два рази на місяць до співробітників в територіальному органі Національної поліції, який проводить реєстраційну відмітку (день тижня і години визначаються органом Національної поліції).

Водночас, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що ОСОБА_1 органом Національної поліції, який проводить реєстраційну відмітку, було визначено день тижня і години для прибуття з метою проставлення такої відмітки, що є обов`язковою обставиною для встановлення факту належного повідомлення особи про покладений на неї обов`язок.

Відсутність таких відомостей унеможливлює встановлення, чи була особа належним чином повідомлена про необхідність з`явитися, а відтак чи мала реальну можливість виконати відповідний обов`язок.

За таких обставин суд позбавлений можливості дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.

З приводу доказової сили рапорту працівника поліції слід зазначити таке. Рапорт це внутрішній службовий документ, який лише фіксує бачення поліцейського. Він не містить об`єктивних даних, а лише переказує власні спостереження працівника поліції. Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП, доказами є фактичні дані, що підтверджують наявність або відсутність події правопорушення. Рапорт не є таким джерелом, адже не містить перевірених фактів. До того ж це документ зацікавленої сторони, яка прагне виправдати свої рішення.

Суддя зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевіренні за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Інших доказів, які передбачені ст. 251 КУпАП, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КУпАП, до матеріалів справи не долучено, що позбавляє суд можливості об`єктивно та всебічно перевірити викладені у протоколі обставини.

Оцінюючи фактичні дані, які наявні в матеріалах справи, суддя не вбачає достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КУпАП, а саме не прибуття до Деснянського УП ГУНП у м. Києві на реєстрацію.

У той же час згідно з ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того, оскільки явка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, для надання пояснень в судовому засіданні не була забезпечена органом внутрішніх справ вчасно, суд, у відсутності ОСОБА_1 , з огляду на імперативні вимоги ч. 2 ст. 268 КУпАП, позбавлений можливості встановити наявність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КУпАП.

Водночас доказування у справах про адміністративні правопорушення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України». П.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Оглянутий в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення не доводить поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 187 КУпАП.

Враховуючи зазначені обставини, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 187 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 283, 284, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 187 КУпАП, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва.

За відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого на оскарження.

Суддя: О.Л. Банах