ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2383/25 Головуючий 1-ї інстанції Афанасьєв В.О.
Провадження № 33/818/97/26
Категорія: ч.3 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Янукян Л.Х. на постанову судді Салтівського районного суду м.Харкова від 10 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 31.01.2025 року о 22 год. 22 хв. в м. Харкові, по вул. Валентинівська, 31, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора DRAGER ALKOTEST та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» ОСОБА_1 відмовилася, чим порушила вимоги п.2.5 ПДРУ. Правопорушення вчинено двічі протягом року.

Постановою судді Салтівського районного суду м.Харкова від 10 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років та з конфіскацією транспортного засобу Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисникЯнукян Л.Х. просить постанову судді скасувати, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки відеозаписом події не зафіксовано рух спірного автомобіля, на місці водія якого перебувала ОСОБА_1 .

Також, в порушення вимог ст.256 КУпАП, не залучені свідки події під час складення протоколу.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення на медичний огляд ОСОБА_1 , що підтверджується і відеозаписом.

Мотиви суду

ОСОБА_1 та її захисник Янукян Л.Х., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи (довідки про доставку судових повісток-повідомлень у додаток «Вайбер», а.с.63, 64) до суду апеляційної інстанції повторно не з`явились.

При цьому, адвокат Янукян Л.Х. подала до суду клопотання, в якому просить відкласти судове засідання, призначене на 18.03.2026 року о 12 год. 45 хв., у зв`язку з розглядом Салтівським районним судом м.Харкова справ за №643/4059/25 та за №643/4058/25 про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.126 КУпАП, а саме не визнання останньою факта керування ТЗ у день складення спірного протоколу за ч.3 ст.130 КУпАП. (а.с. 68-69)

Разом із тим, апеляційний суд приходить до висновку, що оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.126 КУпАП не має значення для встановлення фактичних обставин, викладених у спірному протоколі за ч.3 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , а також встановлення наявності (чи відсутності) у діях останньої складу інкримінованого їй правопорушення.

Також, апеляційний суд враховує, що попереднє судове засідання, призначене на 17.12.2025 року о 14 год. 15 хв., було відкладено за клопотанням сторони захисту. (а.с. 61) Водночас, захисник не надала жодних даних на підтвердження поважності причин необхідності відкладення судового розгляду.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та її захисник Янукян Л.Х. є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді, та саме вони в першу чергу мали б цікавитися скорішим вирішенням справи.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, розгляд апеляційної скарги без участі правопорушника та його захисника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, оскільки суд розцінює такі дії як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та її захисника Янукян Л.Х. в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.3 ст.130 КУпАП настає за умови вченення дій передбачених частиною першою цієї статті, особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню.

Поняття повторності визначено в п.2 ч.1 ст.35 КУпАП.

Так, судовим розглядом встановлено, 31.01.2025 року о 22 год. 22 хв. в м. Харкові, по вул. Валентинівська, 31, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора DRAGER ALKOTEST та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» ОСОБА_1 відмовилася. ОСОБА_1 двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню.

Зазначена кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч.3 ст.130 КУпАП підтверджується постановою судді Московського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2024 року, яка набрала законної сили 09.12.2024 року, у справі №643/6542/24 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що мало місце 13.06.2024 року, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. (а.с. 7-10)

Також, постановою судді Московського районного суду м.Харкова від 27 серпня 2024 року, яка набрала законної сили 11.12.2024 року, у справі №643/2398/24 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що мало місце 04.03.2024 року, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. (а.с. 11-12)

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 235435 від 31.01.2025 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів); огляд за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 31.01.2025 року, відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння:запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів; огляд у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- рапортом інспектора взводу 2 роти 6 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Коца С. від 31.01.2025 року щодо обставин, місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керувала автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Згідно відеозапису події чітко убачається рух автомобіля «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , який був зупинений співробітниками поліції за допомогою звукових сигналів.

Відповідно до рапорту інспектора взводу 2 роти 6 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Коца С. від 31.01.2025 року, вище зазначений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений згідно п.3 ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», у зв`язку із чим було складено постанову серії ЕНА № 3979360 від 31.01.2025 року за ч.4 ст.126 КУпАП. (а.с. 16)

Згідно відео з боді-камер поліції, після зупинки автомобіля «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала ОСОБА_1 , інспектор поліції запитав у неї, чому у темну пору доби вона рухається без світла та попросив надати документи для огляду, після чого остання почала сваритися з поліцейськими, вигукувати нецензурні та образливі слова у їх бік, намагалась вдарити. Пари цьому, наполягала, що автомобілем не керувала, а перепаркувала його з одного місця в інше, що, на її думку, відрізняється від керування ТЗ. Зважаючи на вкрай неоднозначну поведінку водія та виявлені у неї ознаки алкогольного сп`яніння, які були озвучені, останній було кілька раз запропоновано пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння. Натомість, ОСОБА_1 , продовжуючи поводити себе зухвало, не давала конкретної відповіді на пропозицію поліцейського, та через деякий час інспектор повідомив, що такі її дії будуть розцінені ним як відмова від проходження огляду, та щодо неї буде складено відповідний протокол за ст.130 КУпАП. У відповідь, ОСОБА_1 зауважила, що вона нічого поганого не робила, а просто їхала з одного місця в інше.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 самостійно відмовилась від підпису складеного щодо неї протоколу, ознайомлення з його змістом, отримання його копії та надання власних письмових пояснень чи зауважень по суті інкримінованого їй правопорушення, зокрема, з наведених вище підстав.

Зважаючи на викладене, з урахуванням даних відеозапису, згідно якого ОСОБА_1 , заперечуючи факт керування, одночасно вказувала, що пересувала ТЗ з одного місця в інше, суд апеляційної інстанції критичного оцінює такі доводи сторони захисту, та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування останньою транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.

Водночас, відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована на нагрудну камеру поліцейських, відповідно до вимог статті 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відсутність направлення на медичний огляд ОСОБА_1 , на якому акцентує свою увагу апелянт, спростовується матеріалами справи, у яких міститься зазначене направлення, оформлене 31.01.2025 року. (а.с. 14)

Доводи апелянта, що працівниками поліції не було залучено двох свідків, не беруться до уваги апеляційного суду, оскільки вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як убачається з матеріалів судового провадження, до протоколу про адміністративне правопорушення було додано, зокрема, відеозаписи з боді-камер 470014, 475066, відеореєстратора 70 маі.

Також суд зауважує, що фіксування відбувалось відкрито, а водій не заперечувала проти зйомки.

Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась з недозволеного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи немає.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушенняможе бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено, дії такої службової особи, в порядку передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у встановленому законом порядку у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.3 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 10 років та з конфіскацією транспортного засобу, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що її дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нею аналогічних правопорушень, відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та її винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргузахисника Янукян Л.Х. залишити без задоволення.

Постанову судді Салтівського районного суду м.Харкова від 10 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик