Справа № 182/1149/26
Провадження № 3/0182/547/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2026 м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Клименко І. В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 956701 від 13.02.2026, ОСОБА_1 02.02.2026 о 18:10 год., перебуваючи за місцем спільного мешкання: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру у відношенні своєї співмешканки ОСОБА_2 , 1985 р.н., а саме вчинив сварку, ображав нецензурною лайкою, чим міг завдати шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , будучи належним чином сповіщеним про місце та час розгляду справи, що підтверджується підписом у запрошенні до суду на 26.02.2026 та підписом у протоколі про адміністративне правопорушення, до суду не з`явився без поважних причин.

Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тому з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа не з`явилась до суду, тобто добросовісно не виконує процесуальні обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та обізнана про розгляд справи у суді, вважаю можливим розгляд справи у її відсутність за наявними матеріалами, які є достатніми для прийняття рішення.

Від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Оцінка доказів та висновки судді

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. До таких даних відносять: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків та інші документи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Так, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи /п.п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»/.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Тобто, для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак, дії особи не можна розцінювати як насильство.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення долучено матеріали, зокрема:

- електронний рапорт про подію, згідно якого до Нікопольського РУП зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що 02.02.2026 о 18.12 год. за адресою: АДРЕСА_1 , співмешканець ОСОБА_1 забрав гроші в сумі 3000 грн., банківську карту. Заявник ОСОБА_2 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення від 02.02.2026 заява ОСОБА_2 про притягнення до відповідальності співмешканця ОСОБА_1 , який забрав кошти 1500 грн. та пішов у невідомому напрямку;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , у яких остання вказує, що її співмешканець ОСОБА_1 взяв у неї кошти 1500 грн. та пішов їх пропивати;

- форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 02.02.2026, у якій правоохоронцем визначено низький рівень небезпеки.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як домашнє насильство психологічного характеру.

Суддя звертає увагу на те, що обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є наслідки правопорушення у вигляді завдання відповідної шкоди, натомість подібне діяння, яким така шкода не була завдана, не утворює адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Ураховуючи матеріали справи, суддя вважає, що підтвердження вчинення ОСОБА_1 відносно співмешканки ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру, внаслідок якого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, доведено не було.

Саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку про відсутність достатніх і належних доказів, визначених ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання яких покладається на особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення, на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У відповідності до положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю при відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки суддя повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності поза розумним сумнівом, вважаю, що за цим стандартом доказування, не було доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких підстав справа підлягає закриттю за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, 284, 285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення і набирає чинності після закінчення строку на оскарження.

Суддя: І. В. Клименко