Унікальний номер справи 368/667/25
Номер апеляційного провадження 33/824/1150/2026
Суддя суду першої інстанції О. В. Закаблук
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

12 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., при секретарі Комар Л.А., за участю прокурора Вдовенко Л.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області на постанову судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року про закриття провадження у справі відносно

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України,

Поліцейського взводу № 1роти № 2

Батальйону із забезпечення

Департаменту патрульної поліції

адреса місця проживання:

АДРЕСА_1

на якого складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,

у с т а н о в и в :

13.05.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов адміністративний матеріал № 368/667/25, провадження № 3/368/281/25 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 17.01.2011 року Кагарлицьким РВ ГУМВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу № 73 від 06.05.2025 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, маючи спеціальне звання «сержант поліції», будучи суб`єктом декларування відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII«Про запобігання корупції» (далі - Закону), в порушення п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону, при заповненні і подачі ним 06.03.2024 об 14 год. 42 хв. до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює попередній рік) за 2023 рік, зазначив завідомо недостовірні відомості, на суму 1 321 175 грн., що відрізняються від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб встановлених на дату подання до НАЗК вказаної декларації, а саме:

- у розділі № 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомостей про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, а саме 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0935 га, кадастровий номер: :75:206:0029, дата набуття права власності 21.08.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1168 від 21.08.2020 посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного округу Київської області Кулініченком М.Г. Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ринкова вартість зазначеної частки об`єкта нерухомості на дату набуття право власності становила 321 175 грн.;

- у розділі № 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомостей про об`єкт нерухомого майна, а саме відомості щодо1/4 частки житлового будинку, загальною площею 254,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, дата набуття права власності 20.08.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину-за законом № 1155 від 20.08.2020 посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного округу Київської області Кулініченком М.Г. Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ринкова вартість зазначеної частки об`єкта нерухомості на дату набуття право власності становила 1 000 000 грн., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14.10.2025 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАПзакрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді Кагарлицького районного суду Київської області прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області подано до суду апеляційну скаргу.

В огрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 є відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, в т.ч. вимоги ст. 46 Закону, як на поліцейського та останній є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

На думку апелянта, факт обізнаності ОСОБА_2 з вимогами антикорупційного законодавства підтверджується особисто підписаною Пам`яткою-ознайомлення поліцейських, державних службовців та працівників Національної поліції України з обмеженнями, пов`язаними зі службою в поліції, та вимогами антикорупційного законодавства, а саме: з вимогами Законів України «Про національну поліцію», «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України та Кодексу про адміністративні правопорушення.

Згідно обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, складеного уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції та затвердженого заступником Голови Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.03.2025 та акту Національного агентства з питань запобігання корупції № 27/25 від 26.03.2025 про результати проведення контролю щодо повноти заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік поданої ОСОБА_3 поліцейським Департаменту патрульної поліції України встановлено, що останній у розділі № 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомостей про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, а саме 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0935 га кадастровий номер: :75:206:0029, дата набуття права власності 21.08.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1168 від 21.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного округу Київської області Кулініченком М.Г.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний об`єкт нерухомості зареєстрований за суб`єктом декларування та станом на 31.12.2023 перебував у його власності.

Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ринкова вартість зазначеної частки об`єкта нерухомості на дату набуття право власності становила 321 175 грн.

Зауважує, що ОСОБА_1 , не зазначив відомостей про об`єкт нерухомого майна, а саме відомості щодо 1/4 частки житлового будинку, загальною площею 254,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, дата набуття права власності 20.08.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1155 від 20.08.2020 посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного округу Київської області Кулініченком М.Г.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний об`єкт нерухомості зареєстрований за суб`єктом декларування та станом на 31.12.2023 перебував у його власності.

Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ринкова вартість зазначеної частки об`єкта нерухомості на дату набуття право власності становила 1 000 000 грн.

Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 1 000 000 грн.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» (розділ 3 цього обґрунтованого висновку) декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 1 321 175 грн., чим не дотримав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону.

Вважає, що факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого частиною 4 ст. 172-6 КУпАП, є доведеним і суд неправомірно виніс рішення про закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУ пАП.

Апеляційна скарга також містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року, яке обґрунтоване тим, що копію постанови отримано прокурором 31.12.2025, що підтверджується розпискою. Із апеляційною скаргою прокурор звернувся до суду 08.01.2026, отже вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 14 жовтня 2025 року судом проголошено резолютивну частини постанови. Дата складення повного тексту 31.12.2025.

Згідно наявної в матеріалах справи розписки, копія постанови отримана прокурором 31.12.2025.

Отже, отримавши повний текст постанови 31.12.2025, прокурор 08.01.2026 звернувся з апеляційною скаргою.

З метою доступу до правосуддя, суд дійшов висновку про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14.10.2025 прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури пропущений з поважних причин.

Обмеження на реалізацію право на оскарження, яке може полягати у непоновленні строку скаржнику, порушить саму суть права. Фактично, без поновлення строку на подання апеляційної скарги, скаржник буде позбавлений на реалізацію важливого елемента права на справедливий суд, як право на звернення до апеляційного суду за захистом прав.

За таких обставин, клопотання прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

У судовому засіданні суду апеляційнрї інстанції прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної покуратури Київської області Вдовенко Л.М., подану апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з викладених у ній підстав.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Клапчук Ф.П. проти доводів апеляціної скарги прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області заперечили, постанову судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року просили залишити без змін як законну та обгрунтовану.

Заслухавши пояснення прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області Вдовенко Л.М., яка брала участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Клапчука Ф.П., дослідивши зібрані по справі докази апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Приймаючи постанову у справі суддя суду першої інстанції прийшов до наступних висновків.

Майно, вказане у протоколі про адміністративне правопорушення та недекларування якого інкримінується ОСОБА_1 , а саме 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0935 га, кадастровий номер :75:206:0029 та 1/4 частки житлового будинку, загальною площею 254,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 було набуте ним у власність безвідплатно, в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері.

Тобто, ОСОБА_1 не придбавав вказане нерухоме майно за особисті кошти та не набув його за жодним відплатним договором.

Даний випадок є єдиним випадком недекларування ОСОБА_1 майна, яке мало б бути вказане у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до закону.

Тобто, суддя вважає, що ОСОБА_1 не мав наміру приховувати будь-яке майно або дохід, не вчиняв систематичних дій спрямованих на таке ухилення та його дії не свідчать про наявність в нього умислу.

Також таке недекларування не принесло йому жодної вигоди прямо або опосередковано, не створило перспектив отримання (набуття) будь-якої вигоди через невнесення до щорічної декларації успадкованого нерухомого майна, що свідчить на користь того, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

При розгляді даної справи суддею надано оцінку діям ОСОБА_1 з точки зору суспільної небезпечності, яка в даному випадку, на думку суду, відсутня.

Так, ОСОБА_1 не мав умислу на приховування успадкованого майна, його бездіяльність не завдала шкоди будь - чиїм охоронюваним законом інтересам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками судді суду першої інстанції, оскільки вони є обгрунтованими та повністю узгоджуються із наявними у матеріалах справи доказами, яким надано належну оцінку суддею.

Так, згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п. 9ст. 1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26.04.2021 № 363 о/с, капрала поліції ОСОБА_1 з 28.04.2021 призначено на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Згідно з п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, поліцейські належать до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

Таким чином, поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 є відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, в т.ч. вимоги ст. 46 Закону, як на поліцейського та останній є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Факт обізнаності ОСОБА_1 з вимогами антикорупційного законодавства підтверджується особисто підписаною Пам`яткою-ознайомлення поліцейських, державних службовців та працівників Національної поліції України з обмеженнями, пов`язаними зі службою в поліції, та вимогами антикорупційного законодавства, а саме: з вимогами Законів України «Про національну поліцію», «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України та Кодексу про адміністративні правопорушення.

Положеннями ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пункту 15 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно частини 1 статті 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ»пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

12.10.2023 набрав чинності Закон України № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану, яким відновлено обов`язок подання декларацій суб`єктів, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На виконання вище зазначених вимог законодавства, ОСОБА_1 06.03.2024 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює попередній рік) за 2023 рік.

Відповідно до ст. 46 Закону «Інформація, що зазначається в декларації», а саме ч. 1 вказаної статті, у декларації зазначаються відомості про:

-п. 2, об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного, державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно Обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, складеного уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції та затвердженого заступником Голови Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.03.2025 та акту Національного агентства з питань запобігання корупції № 2,7/25 від 26.03.2025 про результати проведення контролю щодо повноти заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , поліцейським Департаменту патрульної поліції Національної поліції України встановлено, що останній у розділі № 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомостей про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, а саме 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0935 га кадастровий номер: :75:206:0029, дата набуття права власності 21.08.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1168 від 21.08.2020 посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного округу Київської області Кулініченком М.Г.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний об`єкт нерухомості зареєстрований за суб`єктом декларування та станом на 31.12.2023 перебував у його власності.

Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ринкова вартість зазначеної частки об`єкта нерухомості на дату набуття право власності становила 321 175 грн.

Суб`єкт декларування пояснив, що зазначені відомості не відображені через його необізнаність із усіма об`єктами нерухомого майна, що увійшли до складу спадщини, оскільки цей обсяг майнових прав був значним, та організаційними питаннями щодо оформлення спадкового майна займався його батько, суб`єкт декларування участі у їх реєстрації не приймав.

Однак, надані суб`єктом декларування пояснення не враховані, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

У декларації відображаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право (п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону).

Для цілей декларування об`єктами нерухомості (об`єктами нерухомого майна) є земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч. 1 ст. 181 ЦК України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Об`єкти, які потребують перереєстрації права власності спадкоємцем (наприклад об`єкти нерухомості), для цілей декларування вважаються набутими у власність після відповідної державної реєстрації права власності на них за спадкоємцем, а отже, відображаються в декларації з цього моменту. Якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки (постанова Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 450/328/15-ц).

Наказом Національного агентства від 23.07.2021 № 449/21 «Про затвердження форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.07.2021 за № 987/36609, затверджено Порядок заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок), та Форму декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чинного на дату подання декларації.

Згідно з п. 3 розділу II Порядку суб`єкт декларування до початку заповнення декларації повинен підтвердити ознайомлення із цим Порядком шляхом проставлення відповідної відмітки.

У п. 4 розділу II Порядку визначено, що після заповнення усіх необхідних розділів декларації суб`єкту декларування надається можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації.

Перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки.

Також у п. 5 розділу II Порядку визначено, що суб`єкт декларування підписує декларацію шляхом накладання на неї особистого кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису відповідно до вимог законодавства.

Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 321 175 грн.

Також ОСОБА_1 не зазначив відомостей про об`єкт нерухомого майна, а саме відомості щодо 1/4 частки житлового будинку, загальною площею 254,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, дата набуття права власності 20.08.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1155 від 20.08.2020 посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного округу Київської області Кулініченком М.Г.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний об`єкт нерухомості зареєстрований за суб`єктом декларування та станом на 31.12.2023 перебував у його власності.

Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ринкова вартість зазначеної частки об`єкта нерухомості на дату набуття право власності становила 1 000 000 грн.

Пояснення суб`єкта декларування та відомості щодо їх врахування викладені в п.п. 1.1 п. 1 розділу 3 цього обґрунтованого висновку.

Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 1 000 000 грн.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» розділ 3 цього обґрунтованого висновку) декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 1 321 175 грн. чим не дотримав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для притягнення суб`єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, Національне агентство керується терміном «прожитковий мінімум для працездатної особи» у розмірі, який діяв станом на 21.02.2024.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на дату подання декларації становив 3028 грн.

Викладене свідчить про внесення суб`єктом декларування до декларації недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на загальну суму 1 321 175 грн., що становить розмір від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації за 2023 рік, що містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Частина четверта статті 172-6 КУпАП встановлює відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу другого Примітки до ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум, для працездатних осіб на 1 січня 2024 року - 3028 грн.

Таким чином, НАЗК встановлено факт подачі ОСОБА_1 завідомо недостовірних відомостей у вищевказаній декларації на суму 1 321 175 грн., що відрізняються від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на момент подання до НАЗК декларації за 2023 рік, та становлять 436,319353 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб на 1 січня 2024 (1 321 175/3028 = 436,319353).

Таким чином, відповідно до Висновку, поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 , являючись суб`єктом на якого поширюються дія ЗУ «Про запобігання корупції», під час заповнення ним 06.03.2024 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює попередній рік) за 2023 рік, вказав недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на загальну суму 1 321 175 грн., що перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, чим порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 4ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 з питань офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 276 КУпАП місцем вчинення правопорушення є адміністративно-територіальна одиниця, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 не виконав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону, які виникли у нього, як у поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, та декларацію подавав за адресою: Київська область, м. Кагарлик, вул. Б. Хмельницького, 14, (підтверджується поясненнями), що і є місцем вчинення правопорушення.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимі. Тому, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках закону.

Датою і часом вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією ОСОБА_1 , є фактичний час і дата подачі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, в якій останній зазначив недостовірні відомості, тобто 06.03.2024 о 14 год. 42 хв.

Датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є дата завершення збору доказів, встановлення особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактичних даних для висновку про наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушення, встановлення складу адміністративного правопорушення та складання протоколу за участю особи - ОСОБА_1 , а саме 06.05.2025.

Юридичними наслідками в даному випадку є подання ОСОБА_1 завідомо недостовірних відомостей в щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік.

Згідно ст. 255 КУпАП «Особи, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення»: у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи: органів Національної поліції статті 172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище).

Відповідно наказу Національної поліції від 05.04.2023 № 363 Департаменту внутрішньої безпеки НПУ (далі - ДВБ) доручено забезпечити складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені главою 13-а КУпАП про адміністративні правопорушення стосовно працівників МВС України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, військовослужбовцями та працівниками Національної гвардії України, поліцейськими відрядженими до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, які перебувають на посадах, передбачених ст. З Закону України «Про запобігання корупції», а також особами, яких звільнено зі служби (роботи) в апараті МВС України, органів, закладів, установ та підприємств, що належать до сфери управління МВС України, центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, Національної гвардії України.

Крім того ДВБ, відповідно до покладених на нього завдань: здійснює моніторинг та аналіз стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія ст. З Закону України «Про запобігання корупції», здійснює збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних із корупцією, здійснює складання в межах компетенції протоколів про правопорушення пов`язані з корупцією та направлення їх до суду в установленому законом порядку. Таким чином, в структурі Національної поліції України, працівники ДВБ та його структурні (відокремлені) підрозділи - є спеціально уповноваженими суб`єктами у сфері протидії корупції, визначені у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Отже, як вбачається з протоколу № 73 про адміністравтивне правопорушення від 06.05.2025, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, маючи спеціальне звання «сержант поліції», будучи суб`єктом декларування відповідно до п.п. «з» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення п. 2 ч. 1 ст. 46 вказаного Закону, при заповненні і подачі ним 06.03.2024 об 14 год 42 хв до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, зазначив завідомо неправдиві відомості на суму 1 321 175 грн., що відрізняється від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання до НАЗК вказаної декларації, а саме:

-У розділі № 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомостей про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, а саме частки земельної ділянки площею 0,0935 га, кадастровий номер :75:206:0029, дата набуття права власності 21.08.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1168 від 21.08.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Кулініченком М.Г.;

-У розділі № 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомостей про об`єкт нерухомого майна, а саме відомості щодо частки житлового будинку, загальною площею 254,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майн а 000, дата набуття права власності 20.08.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1155 від 20.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Кулініченком М.Г.

Дії особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, підлягають оцінці у контексті положень ст.9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається, як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб`єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом- порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом- про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими засобами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції (кримінально караного діяння), але, - порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті З цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ч. 4 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність суб`єкта декларування за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як завідомо недостовірні відомості слід розуміти інформацію, що має неправдивий, хибний характер, який суб`єкт декларування усвідомлював або міг усвідомлювати на момент подання декларації (такої, що повністю або частково не відповідає дійсності).

У примітці до ст. 172-6 КУпАП зазначено, що відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом голови НАЗК від 23 липня 2021 року №449/21, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Інформація, що зазначається в декларації, передбачена ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», у декларації зазначаються відомості про:

2) об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

За змістом норми ч.2 ст. 172-6 КУпАП, склад правопорушення є формальним. До формальних належать склади, в яких немає ознаки настання шкідливих матеріальних наслідків. Обов`язковим елементом складу вказаного адміністративного правопорушення є умисна дія - умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, який бере участь у розгляді справи, зобов`язані довести суду наявність у діях особи умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 10 КУпАПадміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

На думку апеляційного суду, ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП з огляду на наступне.

Так, майно, вказане у протоколі про адміністративне правопорушення та недекларування якого інкримінується ОСОБА_1 , а саме частки земельної ділянки площею 0,0935 га, кадастровий номер :75:206:0029 та 1/4 частки житлового будинку, загальною площею 254,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ,було набуте ним у власність безвідплатно, на підставі спадкування за заповітом після смерті матері. Тобто, ОСОБА_1 не придбавав вказане нерухоме майно за особисті кошти та не набув його за жодним відплатним договором. Тобто, у нього не було на меті приховати від держави свої доходи, або незаконне збагачення.

Факт смерті спадкодавця є подією, яка не залежить від волі інших людей та є несподіваною. При цьому, процес прийняття спадщини та оформлення у власність спадкового нерухомого майна є тривалим, у зв`язку з чим спадкоємець, майно якого збільшується за рахунок спадкового майна, природно може забути факт набуття ним у власність нового майна, що підлягає декларуванню. В даному випадку ОСОБА_1 успадкував у власність частку земельної ділянки та 1/4 частку житлового будинку, у зв`язку з чим він не являється одноособовим власником об`єктів нерухомого майна. Враховуючи, що майном користуються інші співвласники, ОСОБА_1 не проживає у належній йому частці житлового будинку та не користується часткою земельної ділянки, не вчиняє щодо них будь-яких дій, то хоча вказане майно формально й перейшло у власність ОСОБА_1 , проте це жодним чином не вплинуло на його життя.

Слід також звернути увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 успадкував вказані вище об`єкти нерухомого майна одночасно, тобто фактично набув у власність єдиний об`єкт нерухомого майна: частку у житловому будинку та земельній ділянці.Даний випадок є єдиним випадком недекларування ОСОБА_1 майна, яке мало б бути вказане у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до закону.

Отже, прямий умисел, як складова суб`єктивної сторони правопорушення (один із головних елементів складу адміністративного правопорушення), - в даному випадку відсутній.

Тобто, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не мав наміру приховувати будь-яке майно або дохідвід держави, не вчиняв систематичних дій спрямованих на таке ухилення.

Окремо слід звернути увагу на ту обсавину, що таке недекларування не принесло йому жодної вигоди прямо або опосередковано, не створило перспектив отримання (набуття) будь-якої вигоди через невнесення до щорічної декларації успадкованого нерухомого майна, що також є свідченнм того, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Згідно норм чинного законодавства особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі пов`язаного з корупцією, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.

Загалом доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судді суду першої інстанції, яким суддею надано належну оцінку, такі доводи фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою.

Будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, та могли б бути підставою для її скасування або зміни, прокурором не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, переглянувши справу, апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено наявність умислу а вчинення корупційних дій, як складову суб`єктивної сторони правопорушення, а отже наявність складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 172-6 КупАП.

При цьому апеляційний суд наголошує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція Українимає найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до вимогст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої встатті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Неврахування цих обставин судом призвело б до хибних висновків про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4ст. 172-6 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а відтак підстав для її задоволення апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову щодо закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 4ст. 172-6 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого судового рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Поновити прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області строк на апеляційне оскарження постанови судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області на постанову судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року залишити без задоволення.

Постанову судді Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач