ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Черкаської області Биба Ю.В., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Черниченка Є.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення заапеляційною скаргою захисника Черниченка Є.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Придніпровського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ «Епітранс»

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП

в с т а н о в и в:

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 місяці, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 605,6 грн.

Як встановлено судом першої інстанції08.12.2025 о 12 год. 04 хв. ОСОБА_1 керував автобусом AMBASSADOR 200, д.н.з. НОМЕР_1 по маршруту № 22 по вул. Чигиринській, 25 в м. Черкаси, порушуючи вимоги п.п. 31.4.5 Правил дорожнього руху України, у якого на задній осі зліва внутрішня шина мала залишкову висоту малюнку протектора менше 2,0 мм, а саме 0,26 мм, вимір залишкової висоти малюнку протектора проводився за допомогою приладу KING Tony 98M811, правопорушення вчинено повторно протягом року, а саме вже притягувався 03.04.2025 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Черниченко Є.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив її змінити в частині накладеного стягнення, замінити застосований до ОСОБА_1 захід стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці, на передбачений санкцією ч. 4 ст. 121 КУпАП, застосувавши альтернативне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 5 діб.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що під час розгляд справи суд першої інстанції зробив висновки, які не відображають фактичні обставини справи, не врахував особу правопорушника та обставини, які пом`якшують його відповідальність, що, в свою чергу, сприяло призначенню судом надто суворого покарання.

Судом не враховано, що ОСОБА_1 вину визнав, обтяжуючих обставин не встановлено. Щирість позиції ОСОБА_1 у тому, що він не бажав і не бажає створювати будь-які умови для уникнення відповідальності чи перекладати її на іншу особу.

Також судом не враховано те, що вчинене правопорушення не потягло за собою жодних наслідків, в розумінні адміністративної відповідальності, дані про особу правопорушника, його майновий стан, а також обставини, які пом`якшують його відповідальність.

Так, ОСОБА_1 , як на момент вчинення правопорушення, так і на даний час проживає в м. Черкаси, за місцем роботи характеризується позитивно, працює водієм автобусів та це є його єдиним заробітком у разі позбавлення останнього права керування транспортними засобами він втратить роботу та не зможе працювати за своєю спеціальністю, тобто фактично втратить засоби для існування, оскільки враховуючи строк покарання та необхідність повторного навчання та здачі іспитів цей термін може продовжуватись понад пів року.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи та йому важко змінити та пристосуватись до інших умов роботи.

Заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Черниченка Є.М., які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити засіб стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 місяці на адміністративний арешт строком на 5 діб, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ч.7 ст.294 КУпАП судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Частиною 3 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відповідальність за ч. 4 ст.121 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.ч.1-3 ст.121 КУпАП.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП керування ним як водієм транспортним засобом, що має технічні несправності колес і шин, що вчинено повторно протягом року, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим, ніким з учасників справи не оспорюється, тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи захисника про зміну накладеного на ОСОБА_1 стягнення до задоволення не належать з огляду на таке.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Санкцією ч. 4 ст.121 КУпАП передбачено стягнення у вигляді штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців; або адміністративного арешту на строк від п`яти до десяти діб.

Тобто у випадку застосування стягнення у вигляді штрафу, позбавлення права керування транспортними засобами є обов`язковим.

Згідно з приміткою до ст.22 КУпАП положення ч.1 ст.22 КУпАП (можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення) не застосовуються до правопорушень, передбачених ч.4 ст.121 КУпАП.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 учинив грубе порушення вимог ПДР України, керуючи джерелом підвищеної небезпеки автобусом, який здійснював перевезення пасажирів по маршруту № 22, у якого на задній осі зліва внутрішня шина мала залишкову висоту малюнку протектору менше допустимих 2.0 мм, а саме 0,26 мм, яке забороняло експлуатацію такого транспортного засобу, вчинивши правопорушення повторно протягом року та не зробивши належних висновків після попереднього притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автобусів, автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автобусом та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП, є одним із найбільш тяжких порушень у сфері безпеки дорожнього руху, що обумовлено змістом і характером протиправних дій, які становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та власності третіх осіб.

Так, ОСОБА_1 як професійний водій зобов`язаний був суворо дотримуватися ПДР України та, з огляду на те, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, розуміти, що керування автобусом, який перевозить пасажирів, з технічними несправностями колес і шин, становить суспільну небезпеку, адже може призвести до виникнення ДТП, заподіяння шкоди пасажирам, завданню збитків державним чи суспільним інтересам, а також життю і здоров`ю іншим учасникам дорожнього руху.

ОСОБА_1 03.04.2025 року притягувався також до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП, що підтверджується постановою серії ЕНА № 4415956 від 03.04.2025, позитивно характеризується по місцю роботи, працює водієм автобусів, є особою з інвалідністю ІІІ групи, визнав свою провину. Обставин, які би пом`якшували чи обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , не встановлено.

Ураховуючи викладені вище дані та обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що накладене судом першої інстанції на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 місяці, яке, при цьому, є найменш суворим і мінімальним за розміром, як наслідок, відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП, із урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті адміністративного стягнення, тобто є необхідним і достатнім для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, у зв`язку з чим, підстави для застосування щодо ОСОБА_1 іншого виду стягнення є відсутніми.

Також апеляційний суд констатує, що положеннями КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.

Наведений вище підхід відповідає п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КУпАП, визначено, що судам за правилами КУпАП основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.

А згідно з вимогами ч.4 ст.3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність (у тому числі приписів ст.69 КК України) за аналогією заборонено.

За таких обставин, підстави для незастосування щодо ОСОБА_1 позбавлення права керування транспортними засобами, про що порушується питання захисником, є відсутніми.

Окрім того, відповідно до ч.ч.7, 9 ст.294 КУпАП за загальним правилом апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Указані вище норми закону та інші приписи КУпАП не містять положень про можливість прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, шляхом застосування більш суворого стягнення, за відсутності відповідного апеляційного приводу (апеляційної скарги потерпілого, його представника, прокурора, в яких би порушувалось питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності).

Разом з цим, за загальним правилом, виходячи із системного аналізу процесуального законодавства України (положень кримінального процесуального законодавства (ст.ст.404, 421 КПК України), яке є найбільш близькою галуззю права), в якому діє принцип «заборони повороту до гіршого», судове рішення суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіший захід примусу або в інших випадках, коли це погіршує становище особи, яка притягається до відповідальності, лише в разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подав представник обвинувачення, потерпілий чи його представник. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки коли цим не погіршується становище особи, яка притягається до відповідальності.

Зазначений вище принцип реалізується шляхом встановлення законодавчої заборони погіршення становища особи, яка притягається до відповідальності, під час провадження в суді апеляційної інстанції, крім випадків, прямо передбачених законом.

Відповідно до закріпленої в ст. 24 КУпАП ієрархії видів адміністративного стягнення, штраф і позбавлення права керування транспортними засобами є менш суворими адміністративними стягненнями у порівнянні зі стягненням у вигляді адміністративного арешту, а тому апеляційний суд, за конкретних обставин цієї справи, позбавлений у будь-якому випадку можливості застосувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 5 діб, погіршивши в такий спосіб його становище в розумінні норм процесуального законодавства без відповідного апеляційного приводу.

Ураховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції не вбачає належних і виправданих, а, отже, й достатніх підстав для скасування постанови місцевого суду.

Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 121 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Черниченка Є.М. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В.Биба