Справа №574/233/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гук Т. Р.
Номер провадження 33/816/525/26 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 574/233/25 за апеляційною скаргою захисника МОІСЕЄНКА В. В. на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 02.09.2025, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Моісеєнка В. В.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник МОІСЕЄНКО В. В. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки судове рішення ухвалене за відсутності достатніх і належних доказів перебування ОСОБА_2 за кермом т/з у стані наркотичного сп`яніння, суддя вийшов за межі санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП та призначив стягнення вище, ніж установлено санкцією частини статті. Крім того, зазначив, що у поліцейських були відсутні правові підстави направляти ОСОБА_2 на огляд на стан наркотичного сп`яніння, а огляд у медичному закладі проводився не уповноваженою на те особою, а саме медичною сестрою.

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 02.09.2025 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 34000 грн з позбавленням права керування т/з строком 3 роки. На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП, приєднано невідбуту частину стягнення за постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 05.12.2024, та накладено на ОСОБА_2 остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн з позбавленням права керування т/з строком на 3 роки 3 місяці 7 днів. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 20.03.2025 о 14:14 по вул. Успенський шлях в м. Буринь Конотопського району Сумської області, повторно протягом року вчинив одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керував т/з «KOVI 27 OST JNC300» без д. н. з. в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

Вислухавши доводи захисника Моісеєнка В. В., який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №276774 від 20.03.2025, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 повторно протягом року керував т/з у стані наркотичного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується дослідженими доказами, а саме:

- висновком КНП «Буринська лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.03.2025, згідно якого ОСОБА_2 під час керування т/з перебував у стані наркотичного сп`яніння;

- постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 05.12.2024 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що набрала законної сили;

- відеозаписами з технічних засобів поліцейських щодо обставин керування ОСОБА_2 т/з та проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 2 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі поліцейського та у постанові судді присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог 2.9а ПДР, згідно яких забороняється керувати т/з у стані наркотичного сп`яніння, а процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.

Згідно визначеної процедури огляд водія на стан наркотичного сп`яніння, проводиться у закладі охорони здоров`я, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Тобто, у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані наркотичного сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в розділі I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 розділу ІІ Інструкції). При цьому згідно п. 7, 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Відеозапис події правопорушення є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних обставин, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення можливості проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали матеріали справи про адміністративне правопорушення, а той факт, що зафіксовані на них події за участю ОСОБА_2 мали місце у реальності та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється.

Цей відеозапис розкриває повну картину події, яка відбулась 20.03.2025 о 14:14 по вул. Успенський шлях в м. Буринь Конотопського району Сумської області, і містить усі суттєві обставини, що підлягають з`ясуванню і встановленню під час розгляду справи в суді (ст. 280 КУпАП), зокрема: 1) факт керування особою т/з; 2) вимога поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння; 3) проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку в закладі охорони здоров`я.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що вказані відеозаписи є неналежним і недопустимим доказом у справі, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці відеозаписи не суперечать вимогам ч. 1 ст. 251 КУпАП, згідно яких доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які у свою чергу встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання т/з, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Необхідно зауважити, що саме Правила дорожнього руху України відповідно ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.1, 1.3).

Так, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність т/з; в) дати можливість оглянути т/з відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану т/з, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю (п. 2.4 ПДР), тому вимога поліцейських до ОСОБА_2 про зупинку т/з і проходження огляду на стан сп`яніння у передбачений законом спосіб відповідає легітимній меті та завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а застосування уповноваженими на те посадовими особами Національної поліції заходів адміністративного впливу провадилось в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП), тому доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування т/з є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Зокрема, керування т/з означає не тільки виконання водієм технічних дій для приведення т/з в рух та зміни його напрямку або швидкості, але й включає також усі дії, пов`язані з наданням, зупиненням та маневруванням автомобілем. Тобто, керуванням т/з є процес управління та експлуатації будь-якого т/з, який використовується для пересування людей або вантажів, із дотримання правил дорожнього руху (включаючи дотримання п. 2.9а ПДР) та забезпечення безпеки, ураховуючи мету поїздки, її особливості, термін, маршрут руху, дорожні умови, швидкісний режим на різних ділянках, зупинки.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України (абз. 3 і 4 п. 27 постанови № 14 Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), згідно якої «керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа т/з, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала т/з. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись».

Іншими словами, водієві забороняється керувати т/з у стані (із ознаками) наркотичного чи іншого сп`яніння у будь-якому випадку, а виявленню цього правопорушення не обов`язково повинно передувати безпосередня зупинка т/з поліцейським у випадках, передбачених ЗУ «Про національну поліцію». При цьому поліцейський звертався до ОСОБА_2 як до водія т/з і останній жодних зауважень чи заперечень щодо керування ним т/з не тільки не висловлював, а навпаки, підтвердив факт керування т/з, що повністю підтверджується відеозаписом.

Саме недотримання ОСОБА_2 вимог ПДР призвело до складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, який, у свою чергу, містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до його змісту (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) керування особою т/з у стані наркотичного сп`яніння повторно протягом року, конкретний пункт ПДР 2.9а і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за невиконання водієм повторно певного обов`язку ПДР ч. 2 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні цього протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_2 як учасника дорожнього руху, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Вищенаведене підтверджує не лише факт керування ОСОБА_2 т/з у стані наркотичного сп`яніння, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, що повністю відповідає вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.9а ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції вийшов за межі санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах законодавства України про адміністративні правопорушення, яке складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП), а особа, яка вчинила правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч. 1 ст. 8 КУпАП).

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП), та накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України (ч. 1 ст. 33 КУпАП).

Так, санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП дійсно передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування т/з на строк 3 роки та з оплатним вилученням т/з чи без такого або адміністративний арешт на строк 10 діб з позбавленням права керування т/з на строк 3 роки та з оплатним вилученням т/з чи без такого і на інших осіб накладення штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням т/з чи без такого або адміністративний арешт на строк 10 діб з оплатним вилученням т/з чи без такого.

Однак, приписами ч. 2 і 3 ст. 30 КУпАП передбачені додаткові загальні засади накладення такого стягнення як позбавлення наданого громадянинові права керування т/з, згідно яких це стягнення застосовується на строк до 3-х років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до 10 років за систематичне порушення порядку користування цим правом. Якщо особою, позбавленою права керування т/з, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування т/з, то до стягнення за вчинення нового правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування т/з може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений ч. 2 цієї статті.

Як убачається з матеріалів справи, постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 05.12.2024 на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП було накладене таке стягнення як позбавлення права керування т/з і він до закінчення строку дії цього стягнення вчинив нове правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, за яке також було накладене стягнення у виді позбавлення права керування т/з, тому суддя суду першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_2 положення ч. 3 ст. 30 КУпАП і правильно визначив загальний строк позбавлення права керування т/з, який перевищив гранично допустимий строк, передбачений ч. 2 ст. 30 КУпАП, що відповідає вимогам закону, наведеним вище.

Твердження сторони захисту про те, що огляд на стан наркотичного сп`яніння був проведений з порушенням встановленої процедури та не уповноваженою на це особою, також не заслуговують на увагу апеляційного суду і задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи і наявним доказам, а висновок КНП «Буринська лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.03.2025, згідно якого ОСОБА_2 під час керування т/з перебував у стані наркотичного сп`яніння, підписаний і виданий уповноваженою на те особою закладу охорони здоров`я. При цьому не отримання ОСОБА_2 цього висновку ніяким чином не впливає на встановлення факту перебування ним під час керування т/з у стані сп`яніння.

Слід зазначити, що в межах даної справи апеляційний суд позбавлений можливості надавати будь-яку оцінку кваліфікації, компетенції й фаховій відповідності працівникам закладу охорони здоров`я вимогам професійних стандартів, оскільки відповідність таким вимогам засвідчують певні документи (диплом державного зразка про медичну освіту; сертифікат лікаря-спеціаліста, виданий вищим медичним навчальним закладом, закладом післядипломної освіти III-IV рівнів акредитації; посвідчення про присвоєння (підтвердження) відповідної кваліфікаційної категорії за спеціальністю тощо), а рішення про надання права на професійну діяльність в Україні таким особам ухвалює МОЗ.

Посилання в апеляційній скарзі про відсутність в матеріалах справи направлення на огляд на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я також є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки направлення виписується і надається поліцейським відповідному працівнику закладу охорони здоров`я, який буде проводити огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, і залишається у цьому закладі, а не приєднується до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП), тому послідовність викладення в диспозиціях наведених правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей чи допущення недоліків при складанні протоколу про адміністративні правопорушення (інших процесуальних документів) тощо, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень і недоліків на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні порушення/недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Здійснене апеляційним судом дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_2 керував т/з в стані наркотичного сп`яніння повторно протягом року, так як будь-який обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протоколи про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 02.09.2025 відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника МОІСЕЄНКА В. В. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов