Номер провадження 33/816/1009/26 Суддя-доповідач Шинкаренко А. І.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Шинкаренко А. І. , з участю секретаря судового засідання Авраменко Д.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Хараїм О.В., розглянувши у залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Хараїм О.В. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами.

Судом встановлено, що 13 грудня 2025 року о 01 год 14 хв ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito», без номерного знаку в м. Суми по проспекту Свободи, 50, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Хараїм О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2026 року, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП або вирішити питання щодо можливості застосувати аналогію закону, призначивши ОСОБА_1 більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує на те, що наявними в матеріалах справи відеозаписами не зафіксована чітка відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я. Окрім цього, працівниками поліції не було залучено свідків, які б засвідчили відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Також, апелянт зазначає, що працівниками поліції не зафіксовано підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з підстав наведених у ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», тобто в установленому законом порядку, за порушення водієм транспортного засобу відповідного пункту ПДР України. Тому, вимога інспектора патрульної поліції про необхідність ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння була безпідставна та протиправна.

Наявними в матеріалах справи відеозаписами не підтверджено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки останній протягом усього часу спілкування з працівниками поліції поводився врівноважено, адекватно реагував на ситуацію, чітко та логічно відповідав на питання, не демонстрував жодних візуальних ознак алкогольного сп`яніння, координація мови та рухів у останнього не була порушена, пальці рук не тремтіли. Вживання будь-яких алкогольних напоїв ОСОБА_1 заперечував.

Окрім цього, апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, а не інспектором поліції.

Складений поліцейським рапорт не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також апелянт зазначає, що у порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, працівниками поліції не складено письмове направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я. Наявний у матеріалах справи акт огляду є неналежним та недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_1 відповідно до протоколу, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Жодних доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, працівниками поліції не було додано до матеріалів справи, а саме акту тимчасового вилучення автомобіля, розписки уповноваженої особи про передачу права керування, розписки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності із зобов`язанням не здійснювати керування транспортним засобом.

Окрім цього, апелянт просить звернути увагу на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді водія. Відповідно, право керування транспортним засобом потрібне ОСОБА_1 для проходження військової служби та виконання покладених на нього обов`язків військової служби.

А тому, в разі притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, апелянт вважає за необхідне застосувати аналогію закону та призначити останньому більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Хараїм О.В. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Хараїм О.В., пояснення свідка ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначених вимог дотримався у повному обсязі та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з урахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 539378 від 13 грудня 2025 року;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким підтверджено відмову ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810»;

- направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився проходити медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я КНП СОР «ОКМЦСНЗ»;

- відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора зі службового автомобіля, на яких зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, виявлення ознак алкогольного сп`яніння та відмова водія від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- довідки УПП в Сумській області від 13 грудня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримував посвідчення воді на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 від 14 листопада 2023 року.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Із долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписів із нагрудної камери працівників поліції та відеореєстратора зі службового автомобіля встановлено, що 13 грудня 2025 року о 01 год 14 хв на проспекті Свободи, 50 в м. Суми під час дії комендантської години, встановленої на території Сумської області, було зупинено автомобіль «Mercedes-Benz Vito», без номерних знаків, під керуванням ОСОБА_1 .

Під час перевірки особи водія, працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.

У відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу або ж проїхати до найближчого медичного закладу.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, працівниками поліції було правильно розцінена поведінка ОСОБА_1 , як не бажання проходити, відповідно до встановленого порядку, огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останнього було повідомлено про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом із іншими письмовими доказами, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зазначені відеозаписи події відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому обґрунтовано взяті судом до уваги.

На відеозаписі події чітко зафіксована відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, що підлягає встановленню під час розгляду даної справи, і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає, а тому доводи в даній частині апеляційної скарги є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було залучено свідків не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 з наступними змінами, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як встановлено з матеріалів справи, після відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, працівниками поліції було складено відповідний протокол, що зафіксовано за допомогою технічних засобів відеозапису, матеріали якого долучені до матеріалів справи, а тому в залученні двох свідків не було потреби.

Щодо безпідставності зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», комендантська година передбачає, у тому числі, заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчення.

Так, згідно з п. 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020 року № 573, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 11 Порядку, контроль за дотриманням особами комендантської години та спеціального режиму світломаскування здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.

Згідно з п. 3 Порядку патруль - спільний рухомий наряд, до складу якого входять поліцейські Національної поліції та військовослужбовці Збройних Сил і можуть залучатися військовослужбовці Національної гвардії та Держприкордонслужби, що виконує покладені на нього обов`язки на маршруті патрулювання, визначеному комендантом на території, де запроваджено комендантську годину.

У п. 16 Порядку зазначено, що патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, або паспортні документи іноземця, особи без громадянства, документи, що підтверджують законність перебування на території України, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи; за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.

Таким чином, факт пересування транспортним засобом під керування ОСОБА_1 під час дії комендантської години є достатньою підставою для зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції.

Доводи апелянта про те, що в ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно яких у останнього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, які встановлені працівниками поліції у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У п.3 розділу І Інструкції зазначено, що на ознаки алкогольного сп`яніння водія вказують: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак алкогольного і наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан сп`яніння.

Вирішення їх наявності чи відсутності відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.

Щодо тверджень апелянта про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і огляд відносно нього могла проводити тільки посадова особа, уповноважена на те начальником органу управління ВСП у Збройних Силах України відповідно до порядку, встановленого ч.2-7 ст.266-1 КУпАП, а не поліцейські, апеляційний суд зазначає таке.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 повідомив, що є командиром автомобільного відділення, а ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який проходить службу на посаді водія. 12 грудня 2025 року знаходячись в с. Низи, Сумського району отримав від командира усний наказ виконати бойове завдання, завести бойокомплекти в с. Піщане. Проте, зважаючи на те, що не міг викоти поставлену задачу через знаходження в іншому місці, зателефонував ОСОБА_1 , щоб він виконав бойове завдання. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_1 і повідомив, що його зупинили працівники поліції. 13 грудня 2025 року о 05 год 00 хв в с. Низи бачив ОСОБА_1 , який був тверезим.

Положення ст. 266-1 КУпАП регламентують порядок проведення посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, які перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Огляд на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів, якими можуть бути і військовослужбовці, передбачений спеціальною нормою закону - ст. 266 КУпАП, якою повноваження на проведення огляду мають лише поліцейські, а не посадові особи Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Так, із відеозаписів, долучених працівниками поліції до матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у дворі багатоквартирних будинків по АДРЕСА_2 , що не відповідає місцю виконання бойового завдання, яке з показів свідка останній повинен був виконати, знаходячись в с. Піщане.

Окрім цього, з відеозаписів встановлено, що з салону автомобіля вийшло ще двоє військовослужбовців з явними ознаками алкогольного сп`яніння, повідомлень про те, що вони виконують бойове завдання ніхто не оголошував.

За таких обставин, доводи захисника-адвоката Хараїм О.В. щодо порушення працівниками поліції вимог ч.2 ст.266-1 КУпАП, є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Складений інспектором поліції акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, апеляційний суд визнає належним доказом, яким зафіксовано виявлені у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та підтверджує відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що направлення у медичний заклад складено формально та не вручено ОСОБА_1 .

Як зазначено вище, останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Сам бланк направлення не містить будь-яких вимог щодо письмової відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що невручення ОСОБА_1 вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рапорт інспектора взводу № 1, роти № 1 батальйону УПП в Сумській області Чайки В.Г. не є доказом по справі, не приймаються до уваги.

Відповідно до положень Кодекс України про адміністративні правопорушення (зокрема ст. 251), доказами у справі про адміністративне правопорушення визнаються будь-які фактичні дані, на підставі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими даними можуть бути, зокрема, пояснення посадових осіб, документи, а також інші матеріали, що містять відомості про обставини правопорушення. Рапорт працівника поліції є службовим документом, складеним уповноваженою особою під час виконання службових обов`язків, і містить зафіксовані обставини події, які безпосередньо сприймались цією особою.

Відповідно до відеозапису з бодікамер, працівники поліції дотримались вимог ч.1 ст. 266 КУпАП, тобто відсторонили водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а відсутність акту про відсторонення від керування, не є істотним порушенням та не спростовує провину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про можливість залишити ОСОБА_1 посвідчення водія, застосувавши аналогію Закону, апеляційний суд вважає необґрунтованим, зважаючи на таке.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 65 ЗУ «Про правотворчу діяльність» суд для подолання правової прогалини може застосовувати у випадках, передбачених законом, зокрема, аналогію закону - шляхом застосування до неврегульованих суспільних відносин положень закону, який регулює подібні суспільні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто санкція цієї статті є безальтернативною.

Вимогами ч. 4 ст. 30 КУпАП встановлено, що позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, правовим аналізом зазначених норм, встановлено, що чинний КУпАП чітко регулює правовідносини, пов`язані із накладенням адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також не позбавляти його права на керування транспортними засобами.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що, покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини справи, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим, вмотивованим та не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП

п о с т а н о в и л а:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Хараїм О.В. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуШинкаренко А. І.