Номер провадження: 33/813/556/26
Справа № 946/3403/25
Головуючий у першій інстанції Смокіна Г. І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

захисника адвоката Міхової Марини Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу захисника Міхової Марини Володимирівни, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 07.05.2025 о 12:05 на трасі М-15 Одеса-Рені 181 км, керував т/з «Nissan Sunny» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Міхова М.В., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:

- суд спочатку зазначає, що відеозапис є неналежним, а потім посилається на нього, як на підставу доведеності факту відмови;

- не роз`яснено порядок проведення огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу «Драгер», порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, право не погодитись з результатами огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу «Драгер» та пройти його в закладі охорони здоров`я;

- ОСОБА_1 у протоколі не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я;

- незрозумілим є, в чому саме обвинувачується водій: в керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходженні огляду, відповідальності за керування автомобілем з ознаками сп`яніння законодавством не встановлено (постанова Воловецького районного суду Закарпатської області по справі № 300/56/17);

- доданий до матеріалів справи працівниками поліції акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить жодної інформації про час та місце його складання, а також відсутній підпис ОСОБА_1 , який би підтверджував відмову від огляду;

- працівниками поліції порушена процедура проведення огляду на стан сп`яніння;

- у протоколі поліцейський вказує дві ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук, однак з відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє будь-яке тремтіння пальців рук, згідно з п. 3 розділу І Інструкції ознаки алкогольного сп`яніння водія повинні бути очевидними, а не удаваними, як у даному конкретному випадку;

- відеозапис, доданий працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, не містить даних щодо керування т/з водієм ОСОБА_1 ;

- не складено протокол про порушення правил дорожнього руху, на підставі яких була проведена зупинка транспортного засобу, що свідчить про незаконну та безпідставну зупинку, а також матеріали справи не містять доказів того, що інспектор поліції проінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки згідно вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»;

- оскільки з матеріалів справи не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-яке порушення правил дорожнього руху у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення;

- відсутня безперервна відеофіксація;

- відсутня інформації про технічний засіб, яким здійснювалась відеофіксація;

- відсутні докази того, що транспортний засіб передавався іншій особі та вилучався відповідно до ст. 265-2 КУпАП;

- ОСОБА_1 самостійно, без направлення, поїхав до лікарні у м. Арциз, в якому він проживає, і здав кров на аналіз на стан сп`яніння, проте якщо б патрульні видали йому направлення, як того вимагає Інструкція, можливо він і поїхав би в найближчу лікарню та встановлені 2 години були би дотримані.

До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що 12 грудня 2025 року апеляційна скарга вперше подана у встановлений законом строк, яка постановою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2026 року повернута заявнику у зв`язку з ненаданням витягу з договору про надання правової допомоги.

Ненадання витягу з договору про надання правової допомоги мало формальний характер та не свідчило про відсутність у адвоката відповідних повноважень, на даний час зазначений недолік усунуто, що підтверджується доданою додатковою угодою до договору.

Повторне подання апеляційної скарги стало можливим лише після отримання постанови Одеського апеляційного суду від 27 січня 2026 року, а саме 03 лютого 2026 року.

В судовому засіданні захисник Міхова М.В. підтримала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доводи апеляційної скарги, просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду та закрити провадження по справі.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлений, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у судовому засіданні, перевіривши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Щодо клопотання захисника Міхової М.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена 28.11.2025.

До Єдиного державного реєстру судових рішень надіслано судом: 03.12.2025, зареєстровано: 04.12.2025, забезпечено надання загального доступу: 05.12.2025.

З апеляційною скаргою вперше захисник Міхова М.В. звернулася до суду 12.12.2025, яка постановою Одеського апеляційного суду від 27.01.2026 повернута особі, яка її подала у зв`язку з ненаданням витягу з договору про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 143-144).

Копію вказаної постанови захисник Міхова М.В. отримала 03.02.2026 о 21:41:05 годині, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 145 зв).

З апеляційною скаргою вдруге захисник Міхова М.В. звернулася до суду 10.02.2026.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що вказані підстави для поновлення є обґрунтованими та за можливе поновити захиснику Міховій М.В., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови.

Щодо суті апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне право-порушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному до-слідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (пункт 6 розділу І Інструкції № 1452/735.).

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 322830 від 07.05.2025, яким зафіксовано, що 07.05.2025 о 12:05 на трасі М-15 Одеса-Рені 181 км, ОСОБА_1 керував т/з «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, від надання пояснень відмовився (а.с. 2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.05.2025, відповідно до якого від проходження відмовився (а.с. 4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд не проводився (а.с. 7);

- відеозаписом, з якого вбачається, що поліцейський запитав ОСОБА_1 : «Перед керуванням транспортним засобом алкогольні напої вживали?», останній відповів, що ні (12:26:22 хв), на питання поліцейського, коли востаннє вживав, відповів, що 2 дні назад (12:26:40 хв). На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора драгер, відмовився (12:26:52 хв). Поліцейський повторно запитав ОСОБА_1 , чи хоче він проїхати в лікарню для проходження огляду, на що останній відмовився (12:26:56-12:26:59 хв). Поліціант роз`яснив ОСОБА_1 п. 2.5. ПДР України та що буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, після чого повторно запропонував пройти огляд, на що ОСОБА_1 відмовився (12:27:21 хв). Роз`яснивши ст. 63 Конституції України, поліціант назвав причину зупинки ОСОБА_1 проїзд без зупинки під знаком «STOP», після чого йому було зроблено усне попередження (12:31:22 хв).

Щодо посилання скарги, що ОСОБА_1 у протоколі не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, апеляційний суд вказує, що порівняно з протоколом про адміністративне правопорушення, такий доказ як відеозапис, долучений до протоколу, з огляду на конструкцію ст. 266 КУпАП має перевагу під час встановлення фактичних обставин справи та оцінці доказів, оскільки йому законодавець надає вирішальне значення.

З досліджуваного відеозапису вбачається, що на пропозицію проїхати в лікарню для проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (12:26:55-12:26:59 хв), а тому доводи скарги в цій частині є безпідставними.

Посилання захисника на постанову Воловецького районного суду Закарпатської області по справі № 300/56/17) не приймається судом до уваги, оскільки не має преюдиційного значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.

Неспроможним є доводи скарги, що доданий до матеріалів справи працівниками поліції акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить жодної інформації про час та місце його складання, оскільки не свідчить про неповне з`ясування обставин справи та неналежну оцінку доказів, а щодо посилання, що відсутній підпис ОСОБА_1 , який би підтверджував відмову від огляду, суд вказує, що факт відмови зафіксовано на відеозаписі.

Щодо доводів скарги, що у протоколі поліцейський вказує дві ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук, однак з відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє будь-яке тремтіння пальців рук, згідно з п. 3 розділу І Інструкції ознаки алкогольного сп`яніння водія повинні бути очевидними, а не удаваними, як у даному конкретному випадку, апеляційний суд вказує таке.

Згідно з п. 2, 3 Розділу 1 Інструкції № 1452/753 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до наведеного вище працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння, виходячи із суб`єктивного сприйняття таких ознак візуально, органолептично, тощо.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в частині виявлення ознак такого сп`яніння, а тому вказане посилання скаржника є неспроможним та не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, зі змісту протоколу вбачається, що інкримінується ОСОБА_1 саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а не інший склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Спростовується відеозаписом твердження скарги, що не роз`яснено порядок проведення огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу «Драгер», з якого вбачається, що поліціант роз`яснив ОСОБА_1 п. 2.5. ПДР України та що наслідком такої відмови є складення протоколу за ст. 130 КУпАП (12:27:21 хв).

Щодо доводу скарги, що відеозапис, доданий працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, не містить даних щодо керування водієм ОСОБА_1 , апеляційний суд вказує, що до матеріалів справи доданий запис з відеореєстратора зі службового автомобіля, з якого вбачається рух транспортного засобу.

Крім того, ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейським поводив себе як водій, не заперечував керування ним транспортним засобом, а за порушення дорожнього знаку 2.5 «STOP» поліцейським винесено усне попередження, що є самостійним доказом факту керування.

Необґрунтованим є посилання захисника щодо безпідставності зупинки, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.

Крім того, як зазначалося вище поліціант назвав причину зупинки ОСОБА_1 проїзд без зупинки під знаком «STOP» після чого йому було зроблено усне попередження (12:31:22 хв).

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги, що відсутня безперервна відеофіксація, оскільки долучений відеозапис повністю відображає послідовність події, час та дату, а також стан та поведінку ОСОБА_1 , яка свідчить про факт відмови від проходження огляду на місці та в медичному закладі.

Доводи скарги, що відсутня інформація про технічний засіб, яким здійснювалась відеофіксація, не впливають на встановленні обставини судом, наданий працівниками поліції відеозапис, апеляційний суд визнає належним та допустимим доказом по справі та бере його до уваги, з нього чітко вбачається неодноразове пропонування працівниками поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, від якого останній відмовився.

Посилання захисника, що відсутні докази того, що транспортний засіб передавався іншій особі та вилучався відповідно до ст. 265-2 КУпАП, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Не приймаються до уваги доводи скарги, що ОСОБА_1 самостійно, без направлення, поїхав до лікарні у м. Арциз, в якому він проживає, і здав кров на аналіз на стан сп`яніння, оскільки предметом доказування є факт відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку, а не керування у стані сп`яніння.

Всупереч доводам скарги, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Міховій Марині Володимирівні, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Міхової Марини Володимирівни, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова