ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 грудня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

постановою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 направив 27 січня 2026 року поштовим зв`язком апеляційну скаргу, яка надійшла до суду 02 лютого 2026 року, одночасно заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання зазначає, що справа судом першої інстанції була розглянута без його участі, про дату, час та місце розгляду справи він повідомлений не був, копію постанови суду не отримував, а про притягнення до адміністративної відповідальності дізнався лише 17 січня 2026 року із застосунку «Дія», коли отримав повідомлення про необхідність сплати штрафу. Крім того, апелянт зазначає, що у період з 06 листопада 2025 року по 05 січня 2026 року перебував у службовому відрядженні, на підтвердження чого надав відповідні документи.

Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, суддя апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Місцевий суд протягом трьох днів надсилає апеляційну скаргу разом із справою у відповідний апеляційний суд.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 294 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанови суду першої інстанції необхідно рахувати з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду. Правом на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону. Положеннями чинного КУпАП не передбачено залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків. Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини наголошує у своїх рішеннях, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, §41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, №17160/06 та N 35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

З матеріалів справи встановлено, що постановою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляла адвокат Іщенко Ю.П., яка діяла на підставі ордера серії АЕ № 1427672 від 23 вересня 2025 року на представництво інтересів у Покровському районному суді міста Кривого Рогу.

У матеріалах справи наявна розписка від 17 вересня 2025 року про повідомлення захисника про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, з тексту оскаржуваної постанови вбачається, що адвокат Іщенко Ю.П. брала участь у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції.

Також у матеріалах справи міститься розписка адвоката Іщенко Ю.П. від 19 грудня 2025 року про отримання копії постанови суду.

Відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень також підтверджують, що вказану постанову надіслано судом 19 грудня 2025 року, зареєстровано 19 грудня 2025 року, забезпечено надання загального доступу 22 грудня 2025 року, а датою набрання постановою законної сили є 30 грудня 2025 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що сторона захисту була належним чином повідомлена про розгляд справи, а копію постанови суду першої інстанції отримано захисником, який представляв інтереси ОСОБА_1 .

За таких обставин посилання апелянта на те, що він не був повідомлений про розгляд справи та не отримував копію постанови суду, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

Доводи апелянта про перебування у відрядженні у період з 06 листопада 2025 року по 05 січня 2026 року також не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Так, на підтвердження зазначених обставин апелянтом надано довідку про підтвердження фактичного перебування у м. Києві та виконання робіт. Водночас зі змісту вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 фактично перебував у місті Києві та виконував роботи на підставі цивільно-правової угоди, що передбачало його щоденне перебування за місцем виконання робіт. Таким чином, зазначений документ свідчить лише про факт виконання робіт у певному місці, а не підтверджує перебування особи у службовому відрядженні чи наявність обставин, які б об`єктивно унеможливлювали своєчасне подання апеляційної скарги. Сам по собі факт здійснення трудової або іншої діяльності не є підставою для поновлення процесуального строку.

За таких умов суд доходить висновку, що ОСОБА_1 мав реальну можливість подати апеляційну скаргу у визначений законом строк, а наведені у клопотанні підстави не можуть вважатися поважними. Відсутність причин, які б об`єктивно перешкоджали своєчасному оскарженню, виключає можливість поновлення строку.

З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження та наявність підстав для відмови у його поновленні. У зв`язку з цим апеляційну скаргу, подану після спливу визначеного законом строку, слід повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повернути особі, яка її подала, разом із усіма додатками.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА