Справа № 285/6497/25
провадження у справі 3/0285/119/26
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 березня 2026 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Мозговий В.Б., розглянувши матеріали, що надійшли з Звягельського ВП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №518878, 20.11.2025 року, о 21 год. 34 хв, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому захисник ОСОБА_1 вину не визнав.

Захисник в судовому засідання, а також в письмових поясненнях просив суд закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення оскільки матеріали справи не містять доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також в зв`язку з тим, що під час оформлення поліцейськими адмінматеріалів було допущення ряд процесуальних порушень (відео переривається, у одного з поліцейських відсутня бодікамера, з відео не зрозуміло, які матеріали оформлюються тощо).

Дослідивши адміністративний матеріал, вислухавши пояснення, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 22.11.2025 року, о 22 год. 09 хв. поліцейськими Звягельського ВП ГУНП в Житомирській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №518878, відносно ОСОБА_1 за порушення ним п.2.5 ПДР.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною першою та другою статті 62 Закону України «Про національну поліцію України» (далі - Закон) передбачено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №518878, а також з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, які згідно ст. 251 КУпАП являються доказами, вбачається, що водій ОСОБА_1 мав ознаки схожі на стан сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота; тремтіння пальців рук).

Із переглянутого судом відеозапису (файл______) вбачається, що поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, та пропонує йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального приладу Драгер або в найближчому медичному закладі, на що ОСОБА_1 повідомив, що він відмовляється. В подальшому поліцейський запитує у ОСОБА_1 чи він розуміє наслідки, на що останній повідомляє, що не розуміє. Після цього поліцейським ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки відмов від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння та повторно запропоновано пройти тест на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що він повідомив - Не бажаю.

Суд не бере до уваги доводи захисника, щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 автомобілем. Так, з постанови серії ЕНА №619690 від 20.11.2025 р. вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за те, що він 20.11.2025 р. о 21 год 34 хв керував автомобілем та не перемикнув ближнє світло фар за 250 м, чим порушив п.19.1. (а) ПДР. Крім того, в судовому засіданні 05.02.2026 р. ОСОБА_1 повідомив, що того дня керував автомобілем.

Встановлені судом обставини справи не викликають сумнівів, що ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Суд звертає увагу, що право кожної людини на життя та безпеку може бути порушено, якщо водій керує транспортним засобом у стані сп`яніння. Крім того, керування автомобілем у стані сп`яніння є порушенням права на безпеку дорожнього руху та може призвести до серйозних наслідків для інших учасників дорожнього руху.

В теорії права існує такий принцип як - невідворотність юридичної відповідальності. Цей принцип полягає в тому, що кожна особа, яка вчинила правопорушення повинна понести покарання у виді адміністративного стягнення. Адміністративний проступок, на який держава не відреагувала призводить до безкарності, не відновлює соціальну справедливість, в наслідок чого відбувається заохочення неправомірної поведінки.

Таким чином, особа яка вчинила правопорушення, і у стороннього спостерігача не виникає сумніву, що вона його вчинила, повинна понести покарання у відповідності до законодавства.

Звільнення судом особи від юридичної відповідальності лише з формальних причин недотримання правоохоронними органами вимог законодавства, призведе до порушення принципу невідворотності юридичної відповідальності.

Щодо інших доводів захисника.

Загальноприйнятою імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Визнання недопустимими доказів, зібраних поліцейськими, лише з підстав невиконання формалізованих процедур, або допущення описок без усвідомлення їх мети і значення, а тільки тому, що вони існують, без встановлення факту порушення жодного з прав чи основоположних свобод особи яка притягається до адміністративної відповідальності, вказувало б лише надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм, що в свою чергу унеможливить досягнення мети адміністративного стягнення (ст. 23 КУпАП).

Під час розгляду справи, судом не було встановлено, що ті порушення на які посилається захисник у своїх письмових поясненнях (відео переривається; у одного з поліцейських відсутня бодікамера; з відео не зрозуміло, які матеріали оформлюються тощо), потягли за собою порушення конвенційних або конституційних права ОСОБА_1 , внаслідок чого зібрані докази могли б бути визнані недопустимими, а провадження в справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативний вид адміністративного стягнення, суд не наділений законних підстав для врахування особи порушника, обтяжуючи та пом`якшуючи обставини.

Відповідно до ст. 40-1, ч. 5 ст. 283 КУпАП судовий збір у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 130 ч 1, 245, 283, 284 п 1, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн (отримувач коштів: р/р UA 0006001; ; МФО 899998; код класифікації доходів бюджету 21081300; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); отримувач коштів: ГУК у Житомирській обл. /Житомирська обл../ 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення апеляційної скарги без задоволення.

На підставі ст. 307, ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органи ДВС стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ,на користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору (отримувач коштів: р/р UA 0026001; ; МФО 899998; код класифікації доходів бюджету 22030106; отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106 Казначейство України (ЕАП); судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050).

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Звягельський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя В.Б. Мозговий