Справа № 759/1449/26 суддя в І-й інстанції Дячук С.І.
Провадження № 33/824/1509/2026 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 122-2 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 березня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 -адвоката Швеця Олександра Віталійовича на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 07 січня 2026 року серії ЕПР1 № 560922, 07 січня 2026 року о 08 год. 58 хв. в місті Київ по проспекту Леся Курбаса, 7-А, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Porsche Macan», д.н.з. НОМЕР_2 , не виконала вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкнення спеціального звукового сигналу з неодноразовим повідомленням у гучномовець про зупинку. Вказаними діями, водій ОСОБА_1 порушила п. 2.4 Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Швець О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову місцевого суду в частині призначеного покарання та призначити покарання у вигляді штрафу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 - адвокат Швець О.В.зазначає, що покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на п'ять місяців є занадто жорстким та не відповідає загальним засадам призначення покарання. Дії ОСОБА_1 дійсно не відповідали вимогам ПДР України, але не призвели до будь-яких небезпечних наслідків, не заподіяли шкоди, не створили аварійної ситуації. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_1 вчинила порушення вперше, раніше порушень Правил дорожнього руху не допускала. Тобто, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, застосування найбільш жорсткого виду покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є занадто жорстким і невмотивованим. До того ж, ОСОБА_1 вину визнала та щиро розкаялась, визнала не належну поведінку при спілкуванні з працівниками поліції під час оформлення матеріалів. Також ОСОБА_1 перенесла операцію і потребує подальших візитів до лікаря, а враховуючи рекомендації останнього щодо уникнення фізичних навантажень, це можливо зробити тільки автомобілем.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Швець О.В., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою що задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Частиною сьомою статті 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Пунктом 8.9 Правил дорожнього руху України передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Статтею 122-2 КУпАП, серед іншого, передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

З матеріалів справи вбачається, що 07 січня 2026 року о 08 год. 58 хв. в місті Київ по проспекту Леся Курбаса, 7-А, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Porsche Macan», д.н.з. НОМЕР_2 , не виконала вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкнення спеціального звукового сигналу з неодноразовим повідомленням у гучномовець про зупинку.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину у інкримінованому правопорушенні визнала, але не погодилась з постановою місцевого суду в частині призначеного покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 місяців.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в частині суворості накладеного стягнення, апеляційний суд виходить з наступного.

За умовами ч. 2 ст. 30 КУпАП, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Згідно долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Porsche Macan», д.н.з. НОМЕР_2 , рухалась на смузі руху для громадського транспорту, протягом 2 хвилин 35 секунд ігнорувала вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, яку вони постійно здійснювали шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкнення спеціального звукового сигналу з неодноразовим повідомленням у гучномовець про зупинку. Лише після блокування можливості подальшого руху автомобіля працівниками поліції ОСОБА_1 зупинилась.

Зі спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції видно, що вона не заперечує факту руху по смузі громадського руху, до свого порушення ставиться байдуже. На запитання працівника поліції чому вона не зупинилась, вини своєї не визнала та запитала у відповідь: «А чому я повинна була зупинятись?»

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, в даному випадку є грубими, свідомими та умисними, що свідчить про явну суспільну небезпечність таких дій.

У відповідності до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Накладаючи адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП місцевий суд дотримався вимог ст. 23, 30 КУпАП і призначив його з урахуванням характеру правопорушення, яке полягало в грубому порушенням вимог ПДР України, особи ОСОБА_1 та ступеню її вини, а саме нехтування обов`язками водія та зневажливе ставлення до правил дорожнього руху, свідоме та умисне їх порушення, суспільної небезпечності даного адміністративного правопорушення, яке посягає на безпеку дорожнього руху.

З урахуванням встановлених судом обставин зазначеної справи, особи порушника, апеляційний суд приходить до висновку, що задоволення апеляційної скарги та призначення ОСОБА_1 більш м`якого стягнення не буде відповідати тяжкості вчиненого, особі порушника та не буде сприяти меті накладення стягнення, якою є виховання особи в дусі додержання законів України.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності обставин, які обтяжують покарання, апеляційний суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Чинний КУпАП взагалі не передбачає можливості призначення особі, що вчинила адміністративне правопорушення покарань.

Стаття 35 КУпАП, на яку посилається захисник, встановлює обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а не покарання, як вказує останній.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Отже, чинний КУпАП не передбачає можливості застосування ст. 35 при накладенні стягнення за вчинення правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги в частині призначення ОСОБА_1 найбільш жорсткого покарання не відповідають дійсності, оскільки санкція ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачає можливість накладення стягнення за вчинення зазначеного правопорушення у вигляду позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, тоді як місцевий суд визначив строк позбавлення права керування транспортними засобами в п`ять місяців, що очевидно не є найбільш суворим.

Доводи апеляційної скарги в частині перенесення ОСОБА_1 оперативних лікарських втручань та потреби в подальших візитах до лікаря, для чого їй необхідний транспортний засіб, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів зазначеним обставинам ні ОСОБА_1 , ні її захисник суду не надали.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 , необхідність накладення на неї адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 місяців та могли б бути підставою для зміни постанови, захисником не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно доч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З зазначених підстав постанова місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 33, 35, 122-2, 245, 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Швеця Олександра Віталійовичазалишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлене 03 березня 2026 року.

Суддя В.О. Фінагеєв