Номер провадження: 33/813/38/26
Номер справи місцевого суду: 504/1463/25
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Доброславського районного суду Одеської області від 09 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

встановив:

Постановою Доброславського районного суду Одеської області від 09 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобом строком на п`ять років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 04.04.2025 року о 19:04 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, автодорога МІ4 21км+500м, ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan Maxima реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим повторно порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Доброславського районного суду Одеської області від 09 червня 2025 року представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а лише знаходився біля нього;

2)Працівники поліції чинили тиск на ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, казали, що відберуть його транспортний засіб;

3)ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції, коли він проходив біля них, без пояснень причин такого зупинення.

Посилаючись на такі доводи, представник Григор`єва П.В. просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити.

Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 та його адвоката Ільченко Н.С. про розгляд справи на 28.01.2026 року на 11:30 год. ОСОБА_1 та адвокат Ільченко Н.С. в судове засідання не з`явилися.

20.01.2026 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення слухання справи.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та адвокат Ільченко Н.С.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП, були повторно досліджені наявні в матеріалах справи докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №290831 від 04.04.2025 року, згідно якого 04.04.2025 року о 19:04 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, автодорога МІ4 21км+500м, ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan Maxima реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом (постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА 4057001 від 12.02.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП), чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП;

- довідка про отримання (неотримання) особою посвідчення водія, з якої вбачається, що згідно звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія;

- довідка про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що згідно звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП. 12.02.2025 року постановою про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4057001, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн.;

- постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4057001 від 12.02.2025 року, відповідно до якої працівником поліції розглянуто справу, в ході якої встановлено, що

12.02.2025 року о 09:21 год. у м. Одеса, об`їзна дорога, 2й км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи діючого посвідчення водія на право керування транспортними засобами, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення штраф у розмірі 3400 грн.;

- диск з відеозаписом, з якого вбачається, що 04.04.2025 року о 19:01 год. ОСОБА_2 було зупинено працівниками поліції на блок-посту. Працівник поліції звертаючись до ОСОБА_2 питає чи у нього взагалі є посвідчення водія, на що останній відповідає, що посвідчення водія у нього немає. Працівник поліції питає ОСОБА_2 чи розуміє він, що керування транспортними засобами за відсутності водійського посвідчення заборонено та за це настає адміністративна відповідальність. ОСОБА_2 відповів, що розуміє. Потім ОСОБА_2 говорить про те, що був не обізнаний про те, що відносно нього було складено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Працівник поліції на це зауважив, що якщо його було зупинено працівниками поліції, та було виявлено про те, що він керував транспортним засобом без посвідчення водія, то було складено постанову. Працівник поліції повідомив ОСОБА_2 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки дане правопорушення було скоєно повторно. Після складання протоколу, ОСОБА_2 було ознайомлено із його правами та обов`язками, було ознайомлено із змістом протоколу. Крім того, ОСОБА_2 було повідомлено про відсторонення його від права керування транспортними засобами. Також запропоновано викликати особу, яка зможе забрати його транспортний засіб. Працівник поліції пропонував ОСОБА_2 надати свої особисті пояснення, проте останній відмовився.

Таким чином, дослідженим відеозаписом, спростовується посилання апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а лише знаходився біля нього.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_2 таким правом не скористався, не вказав заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 ставиться в провинну повторне протягом року порушення п. 2.1 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно п. 2.1 а Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Зазначене узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно яких водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух тощо.

Згідно абз. 1-3 п. 2 Постанови про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 511) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч. 2-4 цієї статті.

Так, ч. 2-4 ст. 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2); керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3); керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4).

Тобто, вбачається, що для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 5 ст. 126 КУпАП, необхідно встановити факт керування особою, яка не має права керування таким транспортним засобом; або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; або позбавленою права керування транспортними засобами, і що таке керування є повторним протягом року.

Така кваліфікуюча ознака, як повторність, доводиться наявністю діючої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за керування транспортним засобом без права керування (ч. 2 ст. 126 КУпАП), за яке протягом одного року її вже було піддано адміністративному стягненню.

Факт керування транспортним засобом доводиться відео-фіксацією правопорушення або поясненнями свідків (свідка).

Так, матеріалами справи встановлено, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №290831 від 04.04.2025, відносно ОСОБА_2 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП, працівник поліції послався на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № ЕНА №4057001 від 12.02.2025 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 3400 грн.

Матеріали справи не містять доказів оскарження або скасування вищевказаної постанови, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Факт керування транспортним засобом зафіксовано відеозаписом з нагрудних відеокамер працівників поліції.

Твердження апеляційної скарги про те, що працівники поліції чинили тиск на ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, казали, що відберуть його транспортний засіб не заслуговують на увагу з огляду на те, що із відеозапису вбачається, що навпаки працівники поліції запропонували ОСОБА_2 скористуватися допомогою будь-якої особи, яка зможе приїхати та забрати його транспортний засіб, у зв`язку із тим, що останнього було відсторонено від керування.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, дані про який внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

Так із відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив свою обізнаність про те, що керувати транспортними засобами не маючи на те спеціального права (посвідчення водія) заборонене чинним законодавством.

В справах про адміністративне правопорушення доказом повторності як раз є наявність діючої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за керування транспортним засобом без права керування, за яке протягом одного року вже було піддано адміністративному стягненню, так в матеріалами справи підтверджено, наявність діючої постанови відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4057001 від 12.02.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 додержався вимог ст. ст. 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Щодо посилань апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції, коли він проходив біля них, без пояснень причин такого зупинення.

Слід зазначити, що ОСОБА_2 було зупинено працівниками поліції на стаціонарному блок-поту, і така зупинка є правомірною.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної постанови суду першої інстанції та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_2 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 5 ст.126 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Доброславського районного суду Одеської області від 09 червня 2025 року

про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова