КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 362/7866/25
провадження № 33/824/1243/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Устенка Іллі Олександровича на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року в складі судді Дорошенко В.М., у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

24.12.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Устенко І.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 повністю не згоден з постановою суду першої інстанції та вказує, що 30.09.2025 близько 22-ї години перебував вдома та відпочивав. Перед цим вживав пиво. В цей час надійшов телефонний дзвінок від його бабусі про те, що у неї серцевий напад і що їй необхідні таблетки, бо дуже погано. ОСОБА_1 , не думаючи про те, що він вжив алкогольні напої, сів за кермо моторолера та поїхав до бабусі, що б завезти таблетки. Під час руху його зупинили працівники поліції. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння та прилад показав наявність алкоголю на рівні 0,99 проміле, що відповідає алкогольному сп`янінню. Він визнав свою провину, але стверджував, що він діяв в стані крайньої необхідності. Працівники поліції наданим до матеріалів справи відеозаписом підтверджують слова водія ОСОБА_1 , та поведінка останнього також підтверджує його твердження.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Устенко І. О. вважає, що за таких обставин в діях водія ОСОБА_1 відсутнє порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП і справа має бути закрита у зв`язку із відсутністю як складу так і події адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Устенко І. О. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

23.02.2026 на електронну адресу Київського апеляційного суду від імені захисника Устенко І. О. надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, оскільки на 24.02.2026 15 год. призначено розгляд справи у Дарницькому районному суді м. Києва.

Вказане клопотання не містить електронного цифрового підпису особи, що його подала.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно із статтями третьою, четвертою Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами-суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Устенка І.О., оскільки останні були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не підписано особою, що його подала, а тому не може бути враховано судом.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як зазначено в ст. 251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

За керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 30.09.2025 о 22:43 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 469838, відповідно до якого він 30.09.2025 о 22:06 у с. Саливонки Білоцерківського району Київської області по вул. Узинська (Радянська), 2, керував транспортним засобом «Suzuki Lets 2», без державного номерного знаку, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Alcotest Drager ARML 0328», результат позитивний - 0,99 ‰, тест № 1491.

З результатом огляду водій погодився але стверджував, що він діяв в стані крайньої необхідності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення діяв в стані крайньої необхідності є необґрунтованими.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Та обставина, що ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння сім за кермо, щоб поїхати до бабусі на завести їй ліки, на переконання апеляційного суду, не є підставою для визнання його дій такими, що вчиненні в стані крайньої необхідності.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що ОСОБА_1 не навів доводів щодо неможливості вжиття альтернативних заходів з метою допомоги бабусі, зокрема, виклику швидкої медичної допомоги, служби таксі або звернення до знайомих та близьких, які мають право керувати транспортними засобами.

Вказані обставини спростовують доводи останнього щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в стані крайньої необхідності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 своїх обов`язків не виконав і вимог Правил дорожнього руху не дотримався.

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому підстави для скасування судового рішення і закриття провадження у справі відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Устенка Іллі Олександровича залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк