Провадження № 33/801/198/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Войтка Ю. Б.,

розглянувши у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Винта Євгеній Юрійович, на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 19.12.2025 о 18:40 год в м. Вінниця по вул. Східній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2105 д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу при безперервній відеофіксації на портативний відеореєстратор 470763, 467753, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає постанову незаконною та такою, що не відповідає обставинам правопорушення, тому просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки встановленим обставинам справи та дослідженим доказам, унаслідок чого дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б у розумінні вимог КУпАП підтверджували факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Зокрема, матеріали не містять доказів факту керування транспортним засобом та/або порушення Правил дорожнього руху, а також законних підстав для зупинки транспортного засобу.

Як убачається з відеозаписів, долучених до матеріалів справи, відеофіксація складається з двох файлів: відео з нагрудної камери під назвою «export-io1cp» (далі відео №1), яке розпочинається о 18 год 42 хв 09 сек та закінчується о 19 год 37 хв 20 сек, та відео під назвою «export-u03id» (далі відео №2), яке розпочинається о 18 год 42 хв 07 сек та закінчується о 20 год 07 хв 00 сек. На відеозаписах зафіксовано, що ОСОБА_1 виходить із транспортного засобу та на запитання працівника поліції: «Чому ви стоїте та сваритесь на дорозі?» пояснює, що він увімкнув дальнє світло фар, унаслідок чого водій транспортного засобу марки «Tesla» здав назад, під`їхав до його автомобіля та розпочав словесний конфлікт. Автомобіль «Tesla» також видно на початку відео №2, після чого він продовжив рух у прямому напрямку.

У транспортному засобі марки «ВАЗ» на пасажирському місці перебувала жінка. Під час подальшого спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 було повідомлено про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, зокрема запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення та координації рухів. Водночас, як зазначає скаржник, вказані ознаки не знаходять свого підтвердження у досліджених відеоматеріалах, які не фіксують очевидних проявів порушення координації чи мовлення.

Крім того, в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів. У направленні на огляд до закладу охорони здоров`я відсутня будь-яка відмітка у графі «Результати огляду», зокрема відсутній запис про відмову особи від проходження такого огляду, що, на думку скаржника, свідчить про недотримання встановленої процедури фіксації стану сп`яніння.

Також скаржник звертає увагу на те, що до суду першої інстанції на електронну пошту були надіслані письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , яка 19.12.2025 перебувала на пасажирському місці у транспортному засобі марки «ВАЗ» та зазначила, що ОСОБА_1 не здійснював керування вказаним транспортним засобом. Проте зазначені пояснення, як стверджує скаржник, помилково не були зареєстровані судом першої інстанції та не отримали оцінки, у зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції врахувати їх під час перегляду справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ Про національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №545394 від 19.12.2025 вбачається, що 19.12.2025 о 18:40 год в м. Вінниця по вул. Східній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2105 д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу при безперервній відеофіксації на портативний відеореєстратор 470763, 467753, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильними і узгоджуються з дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та дослідженим відеозаписом події.

Докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови правопорушника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції, діючи згідно зі ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і дійшов вірного висновку порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 7 даної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).

За таких обставин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. Не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як убачається з дослідженого судом відеозапису, працівник поліції, виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, законно висунув вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте на зазначену вимогу працівника поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці з використанням спеціального технічного засобу, про що було прямо заявлено під час спілкування з поліцейськими та зафіксовано засобами відеофіксації.

Апеляційний суд звертає увагу, що скаржник в апеляційній скарзі не заперечує факт відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Водій ОСОБА_1 погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна, проте вимоги вказаного пункту ним дотримано не було.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та відсутність належних і допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є безпідставними, такими, що спростовуються матеріалами справи та зводяться до формального переоцінювання доказів без наведення переконливих аргументів щодо їх недопустимості чи недостовірності.

Насамперед твердження про відсутність факту керування транспортним засобом не відповідає змісту досліджених доказів. Сукупність матеріалів справи, зокрема відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, пояснень самого ОСОБА_1 на місці події, а також обставин конфлікту з водієм автомобіля «Tesla», свідчить про те, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу до моменту втручання поліцейських.

На відеозаписах зафіксовано, що ОСОБА_1 виходить із автомобіля та пояснює причини конфлікту, пов`язані з використанням дальнього світла фар під час руху. Такі пояснення логічно та послідовно вказують на його безпосередню участь у керуванні транспортним засобом, оскільки саме водій здійснює перемикання світлових приладів і відповідає за їх використання під час руху.

Крім того, із зафіксованих на відеозаписах пояснень самого ОСОБА_1 убачається, що він повідомив працівникам поліції про те, що їхав, аби забрати свою дівчину. Зазначене пояснення має істотне значення для правильної оцінки доводів апеляційної скарги, оскільки фактично підтверджує факт керування ним транспортним засобом у відповідний час. Твердження апелянта про відсутність доказів керування спростовується власними словами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Повідомлення про те, що він «їхав» із конкретною метою, логічно й однозначно вказує на перебування за кермом транспортного засобу та здійснення руху до моменту зупинки. Більше того, ці пояснення були надані безпосередньо на місці події, у процесі первинного спілкування з працівниками поліції, що підвищує їх доказову цінність. Вони не є результатом попередньо узгодженої позиції захисту, а відображають фактичні обставини, які особа повідомила одразу після зупинки транспортного засобу. Саме тому такі пояснення обґрунтовано враховані судом першої інстанції при встановленні факту керування.

Посилання апелянта на відсутність прямої фіксації моменту руху автомобіля не спростовує встановленого факту керування, оскільки процесуальне законодавство не вимагає обов`язкової відеофіксації кожної секунди руху транспортного засобу. Достатньою є сукупність доказів, що дозволяє дійти переконливого висновку про факт керування.

Доводи про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу також є необґрунтованими. Із відеоматеріалів убачається наявність дорожньої ситуації, що супроводжувалася конфліктом між водіями та могла створювати небезпеку для інших учасників дорожнього руху. За таких умов втручання працівників поліції та перевірка обставин події відповідають їх повноваженням та спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху.

Посилання апелянта на те, що ознаки алкогольного сп`яніння не підтверджуються відеозаписами, не заслуговує на увагу. Встановлення ознак сп`яніння належить до компетенції уповноважених працівників поліції, які здійснюють безпосереднє спостереження за поведінкою особи, її мовленням, координацією рухів та іншими зовнішніми проявами. Відеозапис не завжди здатний повною мірою передати запах алкоголю або інші фізіологічні ознаки, що сприймаються безпосередньо. Сам по собі факт відсутності виразних візуальних проявів на відео не спростовує наявності ознак, зафіксованих у відповідних процесуальних документах.

Посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи Акта огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів не спростовує правомірності дій працівників поліції та не впливає на правильність висновків суду. Акт огляду є процесуальним документом, який складається за результатами фактично проведеного огляду. Водночас у випадку відмови особи від проходження такого огляду об`єктивно відсутні підстави для його складання, оскільки сам огляд не відбувся. Отже, відсутність Акта в такій ситуації є логічним наслідком поведінки водія, а не свідченням порушення процедури з боку працівників поліції.

Окремо слід зазначити, що скаржником не наведено жодних конкретних аргументів, які б свідчили про порушення його процесуальних прав у зв`язку з відсутністю Акта огляду. Не обґрунтовано, яким саме чином ця обставина перешкодила реалізації права на захист, подання доказів чи спростування обвинувачення. В апеляційній скарзі відсутні посилання на те, що особа наполягала на проведенні огляду, але їй було відмовлено, або що їй не було роз`яснено порядок його проведення. За таких умов доводи мають виключно формальний характер і спрямовані на створення сумніву без наведення реальних порушень.

Не спростовують правильних висновків суду й доводи про те, що у направленні до закладу охорони здоров`я відсутня відмітка у графі «Результати огляду», зокрема запис про «відмову від проходження огляду». Зазначена графа за своєю суттю призначена для фіксації результатів фактично проведеного огляду. У разі ж відмови особи від його проходження медичний огляд не здійснюється, а отже, і результат як такий відсутній. Сам по собі факт не заповнення відповідної графи не може автоматично свідчити про недотримання процедури або відсутність пропозиції пройти огляд.

Таким чином, відсутність Акта огляду та не заповнення окремої графи у направленні до закладу охорони здоров`я не свідчать про істотні порушення процедури, не ставлять під сумнів допустимість та належність зібраних доказів і не спростовують установленого судом першої інстанції факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Вказані доводи не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та не дають підстав для його скасування.

Апеляційний суд звертає увагу, що скаржник у апеляційній скарзі не заперечує факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійною підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП відповідно до вимог чинного законодавства. Така відмова, зафіксована відеозаписом та протоколом, підтверджує наявність передбачених законом підстав для складання протоколу та обґрунтованість висновків працівників поліції.

Доводи щодо письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , які нібито не були зареєстровані судом першої інстанції, також не впливають на правильність висновків суду. Оскільки, скаржник не був позбавлений можливості забезпечити явку свідка до суду для надання безпосередніх показань. Письмові пояснення, надіслані електронною поштою без належної процесуальної форми та підтвердження їх походження, не можуть автоматично визнаватися належним і допустимим доказом. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наявних у справі доказів, які були досліджені у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та до спроби їх переоцінки без наведення нових істотних обставин чи доказів, що могли б поставити під сумнів законність та обґрунтованість постанови. Водночас суд першої інстанції дослідив матеріали справи у їх сукупності, надав оцінку кожному доказу окремо та всім доказам у взаємозв`язку, дотримався принципів змагальності та безпосередності дослідження доказів.

З цього випливає, що зазначені доводи скаржника не можуть спростовувати правильність висновків суду щодо законності та обґрунтованості складених працівниками поліції протоколу та інших матеріалів справи.

Також, апеляційний суд також вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суд розглядаючи справу не вжив належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи та підійшов до розгляду справи в спрощеному порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку. Відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення. Разом з тим, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає саме після встановлення факту відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Інші доводи, на які посилається скаржник, зводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням, не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення питання. Докази, які б спростовували вину скаржника не надано.

З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях скаржника складу правопорушення, суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

За таких обставин постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Винта Євгеній Юрійович залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко