Справа № 515/1694/25
Провадження № 3/515/322/26
Татарбунарський районний суд Одеської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Татарбунари

Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Луцюк В.О., секретар судового засідання Комерзан Л.І.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Реу Р.В.,

законного представника потерпілої особи ОСОБА_2 ,

його представника адвоката Губської Х.Ю. (у режимі відеоконференції),

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , інспектора сектору «Служба освітньої безпеки» Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 27 червня 2006 року Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

29 квітня 2025 року о 16 годині 15 хвилин по вул. Центральній в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порушення вимог п.18.1 ПДР України, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила пішохідний перехід на нерегульованому пішохідному переході, чим допустила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Реу Р.В. подав клопотання про закриття адміністративної справи у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, у якому просить провадження по адміністративній справі №515/1694/25 відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

ОСОБА_1 підтримала позицію свого захисника, у попередньому судовому засіданні (21.01.2026) пояснила, що коли вона наближалась до пішохідного переходу зліва від неї на обочині була певна кількість дорослих і дітей. Вона рухалась з невеликою швидкістю. Коли проїхала пішохідний перехід, дівчинка почала бігти з лівої сторони. Коли вона зрозуміла, що вона (дівчинка) вдарилась в автомобіль, швидко зупинилась. Вона не бачила, коли саме дитина почала бігти, відчула удар з лівої сторони та відразу зупинилась.

Представник законного представника потерпілої особи ОСОБА_2 адвокат Губська Х.Ю. просила визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, щодо закриття провадження у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення не заперечила.

Законний представник потерпілої особи ОСОБА_2 підтримав позицію свого представника.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов до такого.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 , її винуватість підтверджується такими доказами:

протоколом серії ЕПР1 № 490679 від 22 жовтня 2025 року про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП. Заперечень щодо викладених у ньому обставин та порядку складання ОСОБА_1 не зазначила;

копією постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 травня 2025 року у справі № 515/650/25, провадження № 3/515/920/25, про направлення справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП до Білгород-Дністровської окружної прокуратури в Одеській області для прийняття рішення в порядку ст.214 КПК України;

копією протоколу серії ЕПР1 № 315392 від 29 квітня 2025 року про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП. Заперечень щодо викладених у ньому обставин та порядку складання ОСОБА_1 не зазначила;

копією Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0000013 від 13 травня 2025 року про внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, на підставі ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року у справі № 515/650/25, провадження № 3/515/920/25, яка надійшла до Білгород-Дністровської окружної прокуратури 12 травня 2025 року;

копією рапорту про реєстрацію повідомлення зі служби 102 про ДТП, що мало місце 29 квітня 2025 року о 16 годині 15 хвилин з адресою: вул. Центральна, м. Татарбунари, Білгород-Дністровський район за участю автомобіля марки «ЗАЗ Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який збив дитину, приблизно 10 років. За результатами відпрацювання було встановлено, що за кермом була гр. ОСОБА_1 , яка на нерегульованому перехресті скоїла наїзд на неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила нерегульований пішохідний перехід з ліва на право по ходу руху;

копією довідки чергової медичної сестри КНП «Татарбунарська БЛ» ТМР від 29 квітня 2025 року про доставлення до приймального відділення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з діагнозом: ДТП. Забій правого передпліччя. Забій правої гомілки та коліна;

копією висновку судово-медичного експерта № 87 від 14 липня 2025 року, згідно з яким у малолітньої ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження: садно задньої поверхні верхньої третини правового передпліччя; садно спини зліва; 2 садна спини справа; синець внутрішньої поверхні нижньої третини лівого стегна; синець передньої поверхні лівого колінного суглобу; синець передньої поверхні середньої третини лівої гомілки; синець передньої поверхні нижньої третини лівої гомілки; винець внутрішньої поверхні нижньої третини лівої гомілки; синець внутрішньої поверхні верхньої третини правої гомілки, які заподіяні дією тупих предметів, групові і індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися. Множинність, поєднаність, локалізація ушкоджень свідчать про те, що вони могли утворитися в умовах автомобільної травми, зокрема, при зіткненні рухомого транспортного засобу з пішоходом. Морфологічні особливості синців (темно-синє забарвлення та чіткі контури), характер поверхні саден (покриті бурою кірочкою, розташованою нижче рівня неушкодженої шкіри), дозволяють зробити висновок, що дані ушкодження могли бути заподіяні за 1-2 доби до моменту обстеження; таким чином, виявлені ушкодження могли бути спричинені 29 квітня 2025 року. Вказані ушкодження, як у сукупності, так і кожне окремо, не були небезпечними для життя,мають незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів, і за цим критерієм, згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

копією результату тесту ОСОБА_1 на алкоголь 0,00 % проміле, датованим 29 квітня 2025 року, проведеного за допомогою спеціального технічного приладу «DRAGER» ALCOTEST 6810;

копією письмових пояснень ОСОБА_1 від 29 квітня 2025 року, де остання показала, що 29 квітня 2025 року близько 16 години 20 хвилин вона рухалася на автомобілі марки «ЗАЗ Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Центральній в м. Татарбунари в бік центру міста зі швидкістю 30 км/год. Через загруженість на перехресті в останній момент з лівого боку вона побачила дитину, яка вже перебувала у неї з лівого боку, не перед капотом, а зі сторони лівого дзеркала. Після зупинки дитина перебувала біля лівого заднього колеса. Вона одразу вийшла та підбігла до дитини, до якої також підбіг невідомий їй чоловік. Останній наніс їй два удари в обличчя, через що їй стало погано та вона перейшла на праву сторону авто та сіла. Через деякий час чоловік знову підбіг та вдарив її втретє. Він постійно кричав та висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Після чого під`їхали працівники поліції;

копією письмових пояснень ОСОБА_2 від 29 квітня 2025 року, згідно з якими цього дня близько 16 години 10 хвилин він чекав свою доньку з гуртка. Перебував в автомобілі на узбіччі вул. Центральної в м. Татарбунари. Донька підійшла до пішохідного переходу, він через вікно крикнув їй, щоб вона зупинилася перед пішохідним переходом та подивилася вправо та вліво, після чого почала рух. Коли донька була на середині пішохідного переходу з`явився автомобіль марки «ЗАЗ Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по вул. Центральній до центру міста. За кермом перебувала дівчина, яка під час руху користувалася мобільним телефоном, тримаючи його в руках. Коли вона наїхала на доньку, він одразу почав кричати. Водійка зупинилася не одразу, а після його крику, а саме приблизно 10 м до передньої осі автомобіля, де з під бамперу авта та лівого колеса він витяг дитину та одразу заніс до свого авта. Дитина скаржилася на біль у руці та нозі;

схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 29 квітня 2025 року, згідно з якою автомобіль марки «ЗАЗ Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , належний ОСОБА_4 , отримав механічні пошкодження у вигляді подряпин на лівій частині переднього бамперу, з фотознімком до неї;

постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві Д.Узуна від 01 жовтня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000013 від 13 травня 2025 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України;

висновком експерта від 19 лютого 2026 року № СЕ-19/116-25/32508-ІТ за результатами судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП», згідно з яким для заданого комплексу вихідних даних, у даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п.18.1 ПДР та технічна можливість водія уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_3 , дотримуючись п.18.1 ПДР;

показами свідка ОСОБА_5 , яка бачила, що коли дитина переходила пішохідний перехід, її збив автомобіль.

На підставі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

У п. 1.10 ПДР України зазначено, що дорожньо-транспортна пригода (ДТП) це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

За правилами п.2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до ст.124 КУпАП ознаками вказаного адміністративного правопорушення є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто данні наслідки повинні знаходиться у причинному зв`язку з правопорушенням.

Предметом будь-якої дорожньо-транспортної пригоди є життя і здоров`я учасників дорожнього руху, транспортні засоби та інші споруди шляхів, які пошкоджені в процесі ДТП, та діяння водіїв й інших учасників дорожнього руху, що привели до ДТП.

Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують транспортним засобом, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі є необхідним посилання на порушення водієм вимог конкретного пункту ПДР.

Згідно з п.18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 № 11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП, передбачено, що згідно зі ст. 245 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом, зокрема щодо з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, перевірки пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди, свідків події, працівника ДАЇ, який склав протокол та надання їм відповідної оцінки, надання аналізу доказам, що містяться в матеріалах справи, в тому числі протоколу та схеми дорожньо-транспортної пригоди, що вплинуло на правильність прийнятого рішення.

За такого, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 своїми діями порушила п.18.1 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Статтею 286 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тяжкі тілесні ушкодження або настання його смерті.

На даний час нормами чинного законодавства про адміністративні правопорушення не врегульовано відповідальність учасників дорожнього руху за ст.124 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, внаслідок яких потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження.

Диспозиція ст. 124 КУпАП не зазнавала змін більш, ніж 35 років з моменту введення в дію Кодексу, її правові положення сформульовані в загальному вигляді та її тлумачення в більшості випадків зводяться до буквального слідування нормі закону.

Прояв надмірного формалізму при тлумаченні диспозиції ст. 124 КУпАП, а саме: буквальне слідування нормі закону всупереч суті права, позбавляє пішоходів захисту їх права у справах про адміністративні правопорушення у випадках наїзду, коли вони отримали легкі тілесні ушкодження, що зумовили матеріальні витрати.

Більш того, применшення права людини, тобто його матеріального змісту, при буквальному тлумаченні ст.124 КУпАП, коли віддається перевага пошкодженню транспортного засобу всупереч ст. 3 Конституції України - норми прямої дії, про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави, приводять до обмеження захисту прав людини, а по суті зводять нанівець такий захист.

Тому порушення водієм правил дорожнього руху, наслідком яких є заподіяння пішоходу тілесних ушкоджень, не можуть бути віднесені до числа менш значимих, ніж майнова шкода, заподіяна транспортному засобу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що, «захищаючи права одних осіб, суд не вправі порушувати права інших осіб».

Тлумачення закону повинно відображати соціальні зміни та залишатися в руслі сучасних умов, в інтересах правової визначеності, передбачуваності, рівності перед законом, а також заповнювати прогалини в трактуванні матеріально-правових гарантій.

Так, за загальними правилами для кваліфікації події в якості дорожньо-транспортної пригоди з участю пішохода, наявність механічних пошкоджень на транспортному засобі водія, який здійснив наїзд на пішохода, не є обов`язковим. В результаті наїзду на пішохода механічних пошкоджень на автомобілі може не бути взагалі, що однак, не свідчить про відсутність дорожньо-транспортної пригоди, факт якої підлягає встановленню на підставі всієї сукупності зібраних у справі доказів.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена повністю, оскільки остання порушила вимоги п.18.1 ПДР України, внаслідок чого допустила наїзд на пішохода малолітню дитину, 2017 року народження, завдавши останній легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Даючи оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов висновку про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 18.1 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Разом тим, попри висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд вважає, що на момент розгляду справи закінчився трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.2 ст. 38 КУпАП, оскільки правопорушення було вчинене 29 квітня 2025 року.

Отже, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі п.7 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі за закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 38, 124, 247, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 про вчинення нею правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрити у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Повний текст постанови виготовлено 13.03.2026 р.

Суддя В.О. Луцюк