ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/9354/24 Головуючий 1-ї інстанції Лук`яненко С.А.
Провадження № 33/818/269/26
Категорія: ч.3 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю захисника Мазепи Г.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Мазепи Г.Б. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 17 серпня 2024 року о 00 год. 50 хв. за адресою: Харківська область, Харківський район область, с.Високий, вул.Ощепкова, б.48А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Mеgаnе, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст.130 КУпАП.

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисникМазепа Г.Б. просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді скасувати, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник Мазепа Г.Б., що діє на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженої законом на надання безоплатної правничої допомоги №б/н від 22.08.2024 року, вказує, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, яку було розглянуто у його відсутність, та у відсутність його захисника. Копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції також не отримував. Про його існування дізнався після арешту коштів на рахунку ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, оскільки відеозаписом події зафіксовано, що ОСОБА_1 поводив себе спокійно, адекватно відповідав на запитання поліції, не мав порушення координації рухів, сповільненої або, навпаки, підвищеної, жвавості чи рухливості. При цьому, реакція його зіниць очей на світло перевірялась у нічний час доби, у зв`язку із чим наявність у ОСОБА_1 таких ознак слід вважати недоведеною.

Крім того, до матеріалів справи долучено відеозапис події зі смартфону та бодікамери поліції 471190, який створений ОСОБА_2 (номер значка 0003520). Водночас, відповідно до рапорту інспектора поліції від 17.08.2024 року, ОСОБА_1 був зупинений екіпажем поліції у складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Разом із тим, залишається незрозумілим, хто такий ОСОБА_2 , та хто саме у день події користувався б/к 471190, і кому належить смартфон, що ставить під сумнів законність використання таких відеозаписів, покладених в основу судового рішення.

Мотиви суду

Перевіряючи доводи, викладені захисником у поданому ним клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2025 року, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, після надходження справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у провадження судді Харківського районного суду Харківської області 27.08.2024 року, її було призначено до розгляду на 10.10.2024 року, на 06.12.2024 року та на 04.02.2025 року.

При цьому, матеріали судового провадження містять тільки одну судову повістку, адресовану ОСОБА_1 на 06.12.2024 року, яка повернулась до суду не врученою з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 15-16). Будь-яких даних щодо його сповіщення про судові засідання, призначені на 10.10.2024 року та на 04.02.2025 року матеріали справи не містять.

Копія постанови суду першої інстанції від 04.02.2025 року, направлена ОСОБА_1 поштою 25.03.2025 року (а.с.20), також повернулась до суду не врученою з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса», «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 21-22)

Враховуючи, що доводи клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Водночас, приймаючи рішення про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що останній, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, до суду втретє не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не подавав.

Проте, погодитися з такими висновками районного суду не можна за таких підстав.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , в матеріалах справи не міститься жодних відомостей про вручення судової повістки з повідомленням про час та місце розгляду справи щодо нього, окрім єдиного поштового повідомлення, яке повернулось до суду не врученим.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи є безпідставними, оскільки матеріали судового провадження не містять відомостей про отримання останнім судової повістки.

Таким чином, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП, не переконався про наявність даних про своєчасне сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце та час розгляду справи та провів розгляд справи без її участі.

На думку суду апеляційної інстанції, вищенаведене є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо, тобто, фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин апеляційний суд убачає підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги захисника та скасування постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2025 року з підстав неповідомлення ОСОБА_1 належним чином про час та місце розгляду справи та істотного порушення його процесуальних прав, відповідно до ст.268 КУпАП.

Разом з цим, розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.3 ст.130 КУпАП настає за умови вченення дій передбачені частиною першою цієї статті, особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню.

Поняття повторності визначено в п.2 ч.1 ст.35 КУпАП.

Так, апеляційним судом встановлено, що 17 серпня 2024 року о 00 год. 50 хв. за адресою: Харківська область, Харківський район область, с.Високий, вул.Ощепкова, б.48А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Mеgаnе, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД ОСОБА_1 відмовився. ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст.130 КУпАП.

Зазначена кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.130 КУпАП підтверджується постановою судді Голосіївського районного суду м.Києва від 06 грудня 2023 року у справі №752/22309/23 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, що мали місце 16.10.2023 року о 02 год. 20 хв., передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. (а.с. 6-7)

Також, постановою судді Голосіївського районного суду м.Києва від 07 листопада 2023 року у справі №752/22457/23 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що мало місце 16.10.2023 року о 00 год. 30 хв., передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. (а.с. 8-9)

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №900800 від 17.08.2024 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 17.08.2024 року о 00 год. 55 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння:звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці; огляд у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- рапортом інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Кібкала В. від 17.08.2024 року щодо обставин, місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та обставини його зупинки співробітниками поліції за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання захисника на те, що ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не відповідають дійсності, оскільки їх наявність не підтверджується наявним відеозаписом, є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 ,а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. (а.с. 1)

Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився.

Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що він має ознаки саме наркотичного сп`яніння, про що йому було повідомлено, згідно відеозапису, а тому, в порядку вимог ПДР України, запропонували пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Також, апеляційний суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 власноруч та без будь-яких зауважень по суті інкримінованого йому правопорушення. (а.с. 1)

Доводи захисника про те, що відеозаписи події, наявні у матеріалах судового провадження, викликають сумнів щодо їх належності, є безпідставними.

Так, Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як убачається з матеріалів справи, до протоколу про адміністративну правопорушення серії ААД №900800 від 17.08.2024 року було додано, зокрема, відеозаписи з б/к 471190 та відео зі смартфону «Iphone 12 PRO MAX». (а.с. 1)

Також суд зауважує, що фіксування відбувалось відкрито, а ОСОБА_1 не заперечувала проти зйомки.

Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась з недозволеного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи немає, не встановлено таких відомостей і під час апеляційного перегляду.

Також, всупереч доводам адвоката, слід зазначити, що сам процес технічного запису та підготовки носія (диска або флеш-накопичувача) може покладатися як безпосередньо на інспектора патрульної поліції, який здійснював відеофіксацію, так і на технічні підрозділи (IT-відділи) відомства, які відповідають за вивантаження відео з серверів зберігання на фізичні носії (CD-диски) для суду.

Поліцейський, який вів зйомку, зобов`язаний після закінчення зміни здати камеру для вивантаження відео. Безпосереднє копіювання файлів часто виконується автоматизовано через док-станції або відповідальним співробітником, щоб виключити можливість видалення чи редагування записів самим інспектором.

Таким чином, копіювання відео зазвичай є функцією адміністратора або відповідальної особи підрозділу, а не особистим правом кожного окремого інспектора.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується захисником, копіювання файлів бодікамер інспекторів поліції, які приймали участь у складенні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , було здійснено ОСОБА_2 (номер значка 0003520), що не суперечить вище наведеним вимогам закону.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що, відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, апелянтом не оскаржувалися Отже, твердження захисника щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у встановленому законом порядку у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Враховуючи викладене у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що, відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясовано обставини даної справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, та приходить до висновку за принципом «поза розумним сумнівом» про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, положеннями ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, а відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №900800 від 17.08.2024року подія правопорушення мало місце 17.08.2024року. На момент розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчилися передбачені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вище викладене, постанова судді Харківського районного суду Харківської області від 04 млютого 2025 року підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Мазепи Г.Б. задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргузахисника Мазепи Г.Б. задовольнити частково.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати та винести нову постанову.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП,щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик