Справа № 730/28/26 Головуючий у 1 інстанції Луговець О. А.
Провадження № 33/4823/309/26
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Вінницького В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Вінницького В.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 03 січня 2026 року близько 22-30 год, у м. Борзна по вул. Незалежності, ОСОБА_1 керував автомобілем «MAZDA XEDOS 9», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння; огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку на місці за допомогою спеціального технічного приладу «Алкофор-505», результат тесту - 1,313 проміле, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Вінницький В.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження у справі за відсутністю в діях його підзахисного складу даного адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що відсутні визначені Законом України «Про Національну поліцію» підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки не вбачається порушення ним Правил дорожнього руху, зокрема й вимог дорожнього знаку 2.2, у зв`язку з чим складені в подальшому адміністративний протокол та інші матеріали є недопустимими доказами. Вказує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, проте, всупереч визначеній законом процедурі, огляд на стан алкогольного сп`яніння був все одно проведений в приміщенні органу поліції, а результат такого огляду був внесений «заднім числом» до направлення до закладу охорони здоров`я КНП «Борзнянська МЛ», яке ОСОБА_1 не вручалося для підпису. Крім того, акт огляду та протокол про адміністративне правопорушення також складалися «заднім числом». У випадку відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння, щодо нього мав бути складений протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку з такою відмовою, чого поліцейськими не було зроблено. Зазначає, що не проведення калібрування Приладу у встановлений Інструкцією з експлуатації строк та його використання для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є порушенням процедури проведення такого огляду, наслідком якого є його недійсність та недопустимість як цього доказу, так і похідних від нього доказів, на підставі дослідження яких ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а тому всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 мають тлумачитись на його користь.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника Вінницького В.О., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558364 від 03.01.2026, ОСОБА_1 , 03 січня 2026 року близько 22:30 год, у місті Борзна, по вул. Незалежності, керував автомобілем «MAZDA XEDOS 9», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння; огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку на місці за допомогою спеціального технічного приладу «Алкофор-505», результат тесту позитивний - 1,313‰, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються чеком з газоаналізатора «Алкофор 505», тест 00087, відповідно до якого результат тесту - 1,313 проміле, тобто ОСОБА_1 на момент огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.3, 4).

З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху. Під час спілкування поліцейським у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння і поставлено вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в лікарні. ОСОБА_1 погодився продути газоаналізатор, але категорично відмовився називати свої анкетні дані й пред`являти документи, у зв`язку з чим правоохоронці доставили водія до місцевого відділку поліції для встановлення його особи. ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння шляхом тестування із використанням спеціального технічного засобу «Алкофор-505», результат огляду - 1,313‰. Будь-яких зауважень з приводу проведеного огляду на стан сп`яніння та результату огляду ОСОБА_1 не висловлював. Після цього поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення та ознайомив водія з його змістом. Більш того, ОСОБА_1 намагався домовитись з працівниками поліції не оформляти на нього адміністративні матеріали, що також свідчить про спробу останнім уникнути відповідальності за скоєне.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Твердження апелянта про те, що результат огляду в направленні, акт огляду та протокол про адміністративне правопорушення складалися «заднім числом», спростовуються наявним відеозаписом та матеріалами справи.

Доводи захисника про те, що працівники поліції порушили процедуру огляду, так як у направленні зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, жодним чином не спростовують доведеності відображених у протоколі відомостей, оскільки поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або у закладі охорони здоров`я. Водій погоджувався пройти огляд як на місці зупинки, так і в медичному закладі, проте у зв`язку з тим, що він відмовився надати документи та повідомити анкетні дані, був доставлений до відділку поліції, де було встановлено особу водія, який пройшов огляд на стан сп`яніння, результат якого не заперечував. Крім того, складання та видача направлення відбувається у випадку, коли працівник поліції супроводжує особу до закладу охорони здоров`я.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про недопустимість як доказу результатів газоаналізатора «Алкофор-505» №14117 в силу його несвоєчасного калібрування, так як згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» становить один рік, з огляду на таке.

Легітимність використання поліцейськими при освідуванні ОСОБА_1 спеціального технічного засобу «Алкофор 505» №14117 підтверджується наданими органом поліції документами: сертифікатом калібрування алкотестера, свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, чинного до 16 квітня 2026 року, та узгоджується з наданими захисником листом-відповіддю ПКВФ «СОРБПОЛІМЕР», сертифікатом перевірки ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», Інструкцією з експлуатації газоаналізатора.

Експлуатація газоаналізатора «Алкофор 505» №14117 понад середній термін служби та непроходження щодо цього приладу після 2020 року щорічного калібрування за наявності на нього відповідних свідоцтв про повірку не дає підстав для висновку про неможливість використання цього приладу та безумовно не свідчить про некоректність його роботи й недостовірність результатів вимірювань, що узгоджується з інформацією ПКВФ «СОРБПОЛІМЕР».

Принагідно, що встановлений газоаналізатором «Алкофор 505» результат наявної в ОСОБА_1 дози алкоголю в 1,313 проміле знаходиться явно поза межами допустимої похибки, визначеної Інструкцією з експлуатації технічними характеристиками, та в 6,5 разів перевищує передбачену чинним законодавством допустиму норму алкоголю.

Розбіжність при зазначенні номеру газоаналізатора «Алкофор 505», який застосовувався при освідуванні водія на стан алкогольного сп`яніння, є лише технічним одруком (перестановка цифр) і не свідчить про незаконність використання правоохоронцями даного газоаналізатора.

Індивідуальні ознаки технічного засобу, яким працівником поліції здійснювався відеозапис, наведено в графі 10 протоколу (бодікамера М505).

Посилання апелянта на незаконність зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія з причинами зупинки або ненадання поліцейськими доказів скоєння правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. Крім того, на даний час діє воєнний стан і працівники поліції мають право зупиняти та перевіряти усі транспортні засоби.

Також, як убачається з відеозапису, одразу ж після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 поліцейський пояснив, що причиною зупинки є те, що водій порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 ПДР.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Вінницького В.О. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний