Унікальний номер справи 361/6854/25
Номер апеляційного провадження 33/824/1120/2026
Суддя суду першої інстанції О.В. Скрипка
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

05 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., при секретарі Комар Л.А. за участю про прокурора Грушковського В.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Щиголь Володимиром Валерійовичем, на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України,

РНОКПП НОМЕР_1 ,

голови Броварської районної ради

Київської області,

адреса місця проживання:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

у с т а н о в и в :

17 червня 2025 року до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення №37-03/7 від 11 червня 2025 року, складений головним спеціалістом відділу розгляду повідомлень Департаменту моніторингу і контролю за виконанням актів законодавства про конфлікт інтересів та запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 , будучи головою Броварської районної ради Київської області 23.01.2024 на засіданні 33 позачергової сесії районної ради, всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону та ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме під час розгляду питання «Про затвердження витрат на утримання районної ради та її виконавчого апарату на 2024 рік», яким передбачалося преміювання та встановлення надбавки голові районної ради в розмірах 50 %, проголосував «за», за що відповідальність передбачена ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою судді ОСОБА_1 через захисника Щиголь В.В. 18.12.2025 подано до суду апеляційну скаргу в якій він просить постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2025 скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням на момент прийняття постанови строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що під час розгляду справи №361/6854/25 судом першої інстанції проігноровані вимоги частини четвертої статті 38 КУпАП, якою визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень передбачених статтею 51 та статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня вчинення.

Так, на сторінці 7 протоколу № 37-03/7 заначено: «Час вчинення адміністративного правопорушення 23.01.2024».

Однак, у фабулі протоколі № 37-03/7 відсутній день виявлення порушення, пов`язаного з корупцією. Тобто, коли НАЗК отримали інформацію про вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією ОСОБА_1 .

Зауважує, що суд першої інстанції при розгляді справи відхилив неодноразову усну вимогу сторони захисту про детальне та ретельне дослідження всіх без винятку обставин та матеріалів адміністративної справи для встановлення конкретного дня (дати) отримання Національним агентством з питань запобігання корупції так званої інформації, яка послугувала підставою для проведення перевірки за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, пов`язаного з корупцією.

На думку апелянта, така інформація має істотне значення, однак не знайшла свого відображення у матеріалах адміністративної справи №361/6854/25.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б дозволяли встановити дату надходження інформації до Національного агентства з питань запобігання корупції, на чому неодноразово наполягала сторона захисту при дослідженні матеріалів справи.

Однак, захисником ОСОБА_1 був направлений адвокатський запит до НАЗК, згідно отриманої відповіді № 30-11/80524-15 від 01.10.2025 дата отримання повідомлення НАЗК є 07.05.2025.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу НАЗК надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення, а це 07.05.2025, однак відповідна дата не була встановлена судом.

При складанні уповноваженою особою адміністративного протоколу не враховані вимоги ч.2 ст.251 КУпАП, оскільки перекладання обов`язку доказування на особу яка притягується до адміністративної відповідальності суперечить презумпції невинуватості, окрім того судом першої інстанції проігноровані вимоги захисника щодо повернення протоколу на доопрацювання органу, який його склав (до НАЗК), судом першої інстанції не встановлено день виявлення адміністративного правопорушення.

Відтак, за наведених обставин, моментом виявлення правопорушення є момент надходження інформації до уповноваженого органу /особи, яка відповідно до положень статті 255 КУпАП уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 172-7 КУПАП. Тому є недопустимо ототожнювати дату складання адміністративного протоколу з датою виявлення правопорушення.

Для визначення початку перебігу строку притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і момент виявлення правопорушення. Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, а тому в разі їх закінчення, провадження у справі підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що повний текст постанови станом на 18.12.2025 року не виготовлений і ним не отриманий, відповідно станом на дату подачи апеляційної скарги він не був ознайомлений з висновками суду, викладеними у постанові суду.

31.12.2025 захисником ОСОБА_1 - адвокатом Щиголь В.В. подано до суду доповнення до апеляційної скарги, де він викладає обставини щодо відсутності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , просить постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2025 скасувати, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги.

Зазаначає, що суддею не було досліджено та не надано належної правової оцінки акту службового розслідування від 24.06.2025, зі змісту якого вбачається, що вже після початку роботи колегіального органу до сесійної зали непоміченими для президії з`явилися ще депутати. Відтак голова ради не володів кінцевою інформацією про фактичну кількість депутатів в сесійній залі, що фактично спростовує інкриміноване ОСОБА_1 вчинення корупційного правопорушення, а отже у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , захисників ОСОБА_1 , - адвокатів Щиголь В.В., Щиголь М.В. які підтримали подану апеляційну скаргу та просили постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2025 скасувати, провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, позицію Прокурора, який просив суд залишити постонову без змін, посиаючись на її законність та обгрунтованість, дослідивши зібрані по справі докази та перевіривши доводи апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї та пояснень ОСОБА_1 які він надав суду у судових засіданнях, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Суддя суду першої інстанції приймаючи постанову у справі дійшов висновку, що діючи в інтересах територіальної громади ОСОБА_1 як голова Броварської районної ради мав бути зацікавлений у раціональному використанні коштів місцевого бюджету. Крім того, він повинен ефективно витрачати кошти, передбачені на утримання Броварської районної ради.

Водночас під час голосування «за» проект рішення «Про затвердження витрат на утримання районної ради та її виконавчого апарату на 2024 рік», яким також передбачалося преміювання та встановлення надбавки голові районної ради в розмірах 50 %, ОСОБА_1 усвідомлював можливість, що за вказане рішення не проголосують інші депутати та відповідно не вистачить більшості голосів від загального складу ради для його прийняття, що вплине на розмір його матеріального забезпечення.

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суддявважав доведеним, що ОСОБА_1 , будучи головою Броварської районної ради Київської області 23.01.2024 на засіданні 33 позачергової сесії районної ради, всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону та ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме під час розгляду питання «Про затвердження витрат на утримання районної ради та її виконавчого апарату на 2024 рік», яким передбачалося преміювання та встановлення надбавки голові районної ради в розмірах 50 %, проголосував «за», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

Апеляційний суд з такими висновками судді суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з рішенням Броварської районної ради від 24.11.2020 № 4-1-VIII «Про обрання голови Броварської районної ради VIIIскликання» ОСОБА_1 обрано головою цієї ради.

Відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону, зокрема вимоги ч. 1 ст. 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради.

Голова ради здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків, передбачених частинами четвертою та п`ятою цієї статті. Голова ради вважається звільненим з посади з дня припинення ним депутатських повноважень або повноважень голови або в разі звернення з особистою заявою до відповідної ради про складення ним повноважень голови ради. (ч.ч. 2, 5 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради припиняються, а відповідна особа звільняється з посади голови ради з дня прийняття відповідною радою рішення, яким береться до відома зазначений факт.

Необхідною умовою набуття особою повноважень голови районної ради є одночасна наявність в цієї особи статусу депутата районної ради, який є невід`ємною складовою статусу голови цієї ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень ч. 15 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок скликання чергової та позачергової сесій ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимогКонституції України, нього Закону, законів України «Про статус депутатів місцевих рад», «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та інших законів.

Відповідно до п. 6 ст. 32 Регламенту Броварської районної ради Київської області VIIIскликання, затвердженого рішенням Броварської районної ради від 10.12.2020 № 10-2-УІІІ (далі - Регламент) при голосуванні депутат має один голос і може подати його «за», «проти» чи «утримується» по питанню, що голосується.

Враховуючи те, що голова районної ради одночасно є депутатом цієї ради, він також користується правом голосу з питань, що розглядаються на засіданнях ради.

23 січня 2024 року голова Броварської районної ради Київської області на засіданні 33-ої позачергової сесії голова районної ради ОСОБА_1 поставив на голосування проект рішення «Про затвердження витрати на утримання районної ради та її виконавчого апарату на 2024 рік», яким також передбачалось преміювання та встановлення надбавки голови районної ради в розмірах 50 %. При цьому, ОСОБА_1 повідомив депутатів присутніх у сесійній залі про наявний у нього конфлікт інтересів, та про те, що він візьме участь у голосуванні, оскільки його голос може бути вирішальним у прийнятті рішень та затвердженні порядку денного, що відображено у протоколі засідання 33 позачергової сесії Броварської районної ради Київської області VIIIскликання від 23 січня 2024 року.

ЗВідповідно до протоколу за результатами поіменного голосування 33-ої позачергової сесії Броварської районної ради VIII скликання від 23 січня 2024 року за зазначений проект рішення проголосували 24 депутати, в тому числі і голова районної ради ОСОБА_1 , проти проголосував 1 депутат.

За результатами голосування рішенням Броварської районної ради від 23 січня 2024 року № 353-33 позач.- VIIIустановлено голові районної ради надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та вислуги років. Також, згідно з цим рішенням вирішено виплачувати голові районної ради щомісячну премію у розмірі 50 % до посадового окладу з урахуванням встановлених надбавок і доплат.

У ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено особливий порядок врегулювання конфлікту інтересів, зокрема і у голови районної ради, під час участі у засіданнях відповідної ради.

Так, для врегулювання конфлікту інтересів, який виникає під час участі у засіданні ради, потрібно: самостійно публічно повідомити про конфлікт інтересів (про що вноситься відповідний запис до протоколу засідання ради), не брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішення (у зв`язку з яким виник конфлікт інтересів) відповідною радою. Виняток - якщо неучасть осіб, зазначених у частині першій цієї статті, у прийнятті рішення призведе до втрати повноважності відповідної ради, іншого колегіального органу, особи, у яких наявний конфлікт інтересів, беруть участь у прийнятті радою, іншим колегіальним органом рішення, за умови публічного самостійного повідомлення про конфлікт інтересів під час засідання колегіального органу.

Сесія ради є повноваженою, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Відповідно до протоколу засідання від 23 січня 2024 року голова районної ради повідомив, що в залі зареєструвались 24 депутати, й відкрив засідання 33-ої позачергової сесії Броварської районної ради VIII скликання. При цьому, в протоколі засідання зазначено, що на засіданні були присутніми 25 депутатів, але суд апеляційної інстанції бере до увагу ту обставину, що протокол засідання ради оформлюється вже після засідання ради відповідно до списків зареєстрованих детутатів і в протоколі відображаються реальні відомості, які існували на час ухвалення радою рішень.

Згідно з п. 3 ст. 1 Регламенту Броварська районна рада VIII скликання складається зі 42 депутатів.

Таким чином, більшість депутатів від загального складу Броварської районної ради VIII скликання становить 22 депутати. Як поясняв суду ОСОБА_1 , відповідальні за реєстрацію депутатів працівники повідомили його про те, що на сесії присутні 22 депутати, де які депутати виходили із сесійної зали і не брали участі у голосуванні, а прийняття рішення про затвердження витрат на утримання районної ради та її виконавчого апарату на 2024 рік було вкрай необхідним, оскільки від вирішення даних питань залежала подальша діяльність ради (теріторіальної громади), оплата праці її апарату у 2024 році. ОСОБА_1 вказав на те, що він зовсім не переслідував інтерес щодо своєї надбавки, але він думав за апарат ради, який має за свою працю отримавати заробітну плату у 2024 році.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 даного Закону, зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів, вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як убачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Так, згідно ст. 255 КУпАП Національне агентство з питань запобігання корупції є уповноваженим органом, який складає адміністративні протоколи за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 172-4 - 172-9 у частині правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до п. 5-1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агенство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має право отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог Закону.

Згідно з ч. 7 ст. 12 Закону у разі віявлення ознак адміністративного правопорушення , повязаного з корупцією, уповноважені особи Національного агенства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду.

Таким чином, уповноваженим органом на складання протоколу про адміністративне правопорушення пов`язаного з корупцією інкримінованого голові Броварської районної ради є Національне агенство з питань запобігання корупції, яким і було складено такий протокол.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 37-03/7 від 11 червня 2025 року ОСОБА_1 , будучи головою Броварської районної ради Київської області, 23.01.2024 на засіданні 33 позачергової сесії районної ради, всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону та ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме під час розгляду питання «Про затвердження витрат на утримання районної ради та її виконавчого апарату на 2024 рік», яким передбачалося преміювання та встановлення надбавки голові районної ради в розмірах 50 %, проголосував «за», за що відповідальність передбачена ч. 2 ст172-7 КУпАП.

Апеляційний суд зауважує, що ключовою умовою для притягнення особи до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП є доведення реального конфлікту інтересів і відсутність підстав для дій ОСОБА_1 у відповідності до положень ч.2 ст. 59 -1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частина 1 статті 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частина 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Пунктами 2 та 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єкти, на яких поширюється дія цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно, й не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів повинен складатися з трьох об`єктивних компонентів:

- приватний інтерес;

- службове повноваження, представницьке повноваження;

- протиріччя між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість рішень, діяння службової особи.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону особи, зазначені у п. 1, 2, ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатись про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином, конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.

Для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

На думку апеляційного суду суддею суду першої інстанції при розгляді справи про адміністратвине правопорушення належним чином не були досліджені та оцінені відомості службового розслідування, проведеного на підставі листа Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 18.08.2025 №32829/02-2025 та розпорядження голови Броварської районної ради Київської області від 18.09.2025 за № 58 з приводу інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Адже, зі змісту акту службового розслідування вбачається, що вже після початку роботи колегіального органу до сесійної зали непоміченими для президії з`явилися двоє депутатів, які нікого не повідомивши, мовчки отримали від працівника апарату ради відповідні пульти для голосування та взяли участь у роботі сесії. При цьому, окремі уповноважені працівники апарату проявили неуважність та бездіяльність по підрахунку зміненого кількісного складу депутатів у сесійній залі і при цьому голову ради у належний спосіб не проінформували про дійсну кількість депутатів присутніх на сесії. (а.с. 74).

У ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено особливий порядок врегулювання конфлікту інтересів, зокрема і голови районної ради, під час участі у засіданнях відповідної ради.

Для врегулювання конфлікту інтересів, який виникає під час участі у засіданні ради, потрібно (ч.ч. 1, 3 ст. 59-1 цього Закону): самостійно публічно повідомити про конфлікт інтересів (про що вноситься відповідний запис до протоколу засідання ради); не брати участь у розгляді, підготовці, прийнятті рішення (у зв`язку з яким виник конфлікт інтересів) відповідною радою.

Виняток, якщо неучасть зазначених осіб у прийнятті рішення призведе до втрати повноважності відповідної ради, особи, у яких наявний конфлікт інтересів, беруть участь у прийнятті такого рішення за умови публічного самостійного повідомлення про конфлікт інтересів під час засідання (ч. 2 ст. 59-1Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради (ч. 12ст. 46 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»).

В окремих випадках виконання зазначеними особами вимог ч. 1 ст. 59-1Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо неучасті у прийнятті рішення радою може мати як наслідок неповноважність сесії ради та неможливість прийняття нею рішень. Оскільки ОСОБА_1 була невідома точна кількість присутніх на сесії депутатів, а де які присутні на сесії депутати виходили із зали та не брали участі у голосуванні, ОСОБА_1 , заявивши про конфлікт інтересів вимушений був брати участь у голосуванні, щоб не втратити повноважність сесії та ухвалити рішення важливі для життядіяльності ради, оплати праці апарату ради.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи необізнаним про точну кількість депутатів присутніх у сесійній залі на засіданні сесії 33 позачергової сесії Броварської районої ради Київської області, прийняв участь в голосуванні, що було зумовлено необхідністю на той час дотримання останнім вимог частини 2 статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» для недопущення втрати повноважності ради. ОСОБА_1 пояснював суду апеляційної інстанції про те, що він був впевненим у тому, що він діє у повній відповідності до ч.2 ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім цього, в протоколі засідання 33 позачергової сесії Броварської районної ради VIII скликання від 23 січня 2024 року чітко зазначено: « ОСОБА_1 повідомив про конфлікт інтересів, але участь у голосуванні візьме, оскільки його голос може бути вирішальним у прийняті рішень та затвердженні порядку денного».

Та обставина, що ОСОБА_1 взяв участь у голосіванні на засіданні позачергової сесії Броварської районної ради Київської області VIII скликання від 23 січня 2024 року, ще не свідчить про те, що конфлікт інтересів який виник, повідомлення ОСОБА_1 про конфлікт інтересів і його голосування реально вплинули на об`єктивність або неупередженість рішення. Участь ОСОБА_1 у голосуванні є лише дією на виконання своїх обов`язків і ніяким чином не особистою дією (рішенням), продиктованою корисним умислом та наявністю приватного інтересу в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому апеляційний суд наголошує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Неврахування цих обставин судом призвело б до хибних висновків про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов помилкового висновку визнавши ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 взявши участь у голосуванні на засіданні сесії Броварської районної ради Київської області вчинив адміністративне правопорушення, повязане с корупцією, оскільки він діяв у відповідності до положень ч. 2 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи та наявні підстави для її задоволення в цій частині.

У звязку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, то дата виявлення правопорушення вже не має будь якого правового значення, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови судді суду першої інстанції та закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Щиголь Володимиром Валерійовичем, задовольнити частково.

Постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2025 року скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач