справа № 619/1340/26
провадження № 3/619/527/26
ПОСТАНОВА

іменем України

05 березня 2026 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Калиновська Л.В., розглянувши матеріали відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.02.2026 ДНХ-0849, 16.02.2026 відповідно до доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2026 стало відомо про те, що 16.02.2026 о 08 годині 00 хвилин під час перевірки особового складу другої стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , було виявлено відсутність лейтенанта ОСОБА_1 . В подальшому, 18.02.2026 відповідно до доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2026 встановлено, що військовослужбовець лейтенант ОСОБА_1 о 06 год. 00 хв. 18.02.2026 повернувся до місця розташування підрозділу. З вище вказаного, можна зробити висновок, що лейтенант ОСОБА_1 16.02.2026 покинув місце розташування військової частини та проводив час на власний розсуд. Таким чином, порушуючи законодавство України, щодо встановленого порядку проходження військової служби в діях лейтенанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-11 КУпАП, а саме відсутність без поважних причин на службі в умовах воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, що підтверджується доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення місця служби від 16.02.2026 та доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 по факту повернення на місце служби від 18.01.2026.

ОСОБА_1 надав письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, свою вину у вчиненні вказаного у протоколі адміністративного правопорушення визнав.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

На підставі ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом положень ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, підтверджується належними і допустимими доказами: протоколом ДНХ-0849 про військове адміністративне правопорушення від 20.02.2026поясненнями ОСОБА_1 , рапортом, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 , службовою характеристикою, доповіддю про факт самовільного залишення місця служби, доповіддю про факт повернення до військової частини; посвідченням офіцера ОСОБА_1 .

Суддя проаналізував докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що ОСОБА_1 , своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-11 КУпАП.

Стаття 172-11 ч. 3 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Згідно з статтями 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суддею не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, суддя вважає за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в межах санкції, встановленої ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

Згідно з п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Керуючись ст.ст. 279-280, 283-284, 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Роз`яснити, що згідно з ч. 1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Суддя Л. В. Калиновська