Справа № 135/51/26
Провадження № 3/135/32/26
ПОСТАНОВА

іменем України

06.03.2026 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи

05.01.2026 о 15 год 55 хв в місті Ладижин Гайсинського району Вінницької області по вулиці Базарна водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «Chevrolet Sonic», державний номерний знак НОМЕР_2 , із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: нечітка мова, неприродна блідість шкіри обличчя, звужені зіниці очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився під відеозапис.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), тобто вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 05.01.2026 інспектором ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Брудницьким Я.В. складено протокол серії ЕПР1 № 559586 про те, що водій ОСОБА_1 05.01.2026 о 15 год 55 хв в м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області по вулиці Базарна керував транспортним засобом автомобілем марки «Chevrolet Sonic», державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування всіма видами транспортних засобів судом, правопорушення вчинено повторно протягом року, що було кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2026 матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних адміністративних правопорушень об`єднані в одне провадження, справі присвоєно єдиний унікальний номер 135/51/26.

2. Процесуальна поведінка особи та правові підстави розгляду справи за її відсутності.

26.01.2026 в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився (про дату й час розгляду справи був повідомлений судовою повісткою, яка повернулася до суду з відміткою в рекомендованому повідомленні про її невручення).

04.02.2026 в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився (судова повістка повернулася до суду з відміткою в рекомендованому повідомленні про її невручення). Цього ж дня від представника ОСОБА_1 адвоката Халупко В.М. (договір про надання правової допомоги № А30/01/2026-1 від 30.01.2026) надійшла заява про відкладення розгляду справи. Заява мотивована необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Також захисником ініційовано питання про участь у всіх судових засіданнях в режимі відео конференції.

12.02.2026 в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився (судова повістка повернулася до суду з відміткою в рекомендованому повідомленні про її невручення). Цього ж дня від представника ОСОБА_1 адвоката Халупко В.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи. Заява мотивована участю захисника у розгляді іншої справи.

Постановою суду від 12.02.2026 адвоката Халупко В.М. допущено до участі у всіх судових засіданнях в режимі відео конференції по за межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

25.02.2026 в судове засідання ОСОБА_1 (судова повістка повернулася до суду з відміткою в рекомендованому повідомленні про її невручення) та його захисник адвокат Халупко В.М. (повідомлений шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету захисника в системі «Електронний суд») не з`явилися, про причини такої процесуальної поведінки суд не повідомили.

06.03.2026 в судове засідання ОСОБА_1 (повідомлявся судовою повісткою, відомостей про її вручення не має) та його захисник адвокат Халупко В.М. (повідомлений шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету захисника в системі «Електронний суд») не з`явилися, про причини такої процесуальної поведінки суд не повідомили.

Підсумовуючи вказане, суд виснує, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на неодноразові виклики суду (26.01.2026, 04.02.2026, 12.02.2026, 25.02.2026, 06.03.2026) жодного разу з`явився, про дату й час розгляду справи був повідомлений судовими повістками, які повернулися до суду з відміткою в рекомендованих повідомленнях про їх невручення. Розгляд вказаних матеріалів неодноразово (04.02.2026, 12.02.2026) відкладався за відповідними клопотаннями адвоката Халупко В.М. Про час та місце розгляду адвокат Халупко В.М. повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету захисника в системі «Електронний суд». Водночас в останні судові засідання (25.02.2026, 06.03.2026) захисник не з`являвся, не виходив на зв`язку з судом через систему відеоконференцзв`язку ЄСІТС, про причини такої процесуальної поведінки суд не повідомив.

За вказаних обставин, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист. Водночас суд звертає на вказану вище процесуальну поведінку ОСОБА_1 та його захисника, яка свідчить про небажання брати участь у судовому розгляді.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах Бондаренко та інші проти України» (заява № 42664/21), справа «Волохи проти України» (заява № 23543/02), згідно з якою особа, яка бере участь у судовому провадженні, зобов`язана сумлінно реалізовувати свої процесуальні права, виявляти належну зацікавленість у перебігу справи та виконувати свої процесуальні обов`язки.

Отже з метою забезпечення реалізації принципу розумного строку розгляду справи відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з урахуванням того, що участь особи при розгляді справ за статтями 126 та 130 КУпАП не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

3. Встановлені судом обставини, оцінка доказів та правова кваліфікація дій.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

З аналізу наведеної вище норми слідує, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

3.1. Щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про наявність у його діях складу зазначеного правопорушення.

Зокрема даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559580 від 05 січня 2026 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Водночас суд констатує, що ОСОБА_1 , як видно з відеозапису, був відсутній під час складення протоколу, оскільки після пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння покину місце події та вирушив в невідомому напрямку, тим самим виразивши свою позицію стосовно участі в оформленні матеріалів про адміністративні правопорушення.

До матеріалів справи долучено рапорт працівника поліції, в якому зафіксовано в ЄО за № 50 від 05.01.2026 повідомлення працівника поліції про зупинку цього числа автомобіля марки «Chevrolet Sonic», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який перебував з явними ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду відмовився та пішов у невідомому напрямку.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського, долучений до матеріалів справи, був оглянутий судом та є належними доказами.

На відеозаписі зафіксований факт керування ОСОБА_1 автомобілем марки «Chevrolet Sonic», д.н.з. НОМЕР_2 . Водій ОСОБА_1 на вимогу поліцейського зупиняється та виходить з водійського місця, в автомобілі відсутні інші особи. В ході спілкування з поліцейським ОСОБА_1 повідомляє про відсутність в нього посвідчення водія. Поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про наявність в останнього ознак сп`яніння та пропонує (декілька раз) пройти відповідний огляд, на що ОСОБА_1 кожен раз відповідає категоричною відмовою. Після цього ОСОБА_1 покинув місце події та пішов в невідомому напрямку.

Суд констатує, що на цих відеозаписах зафіксовано всі необхідні складові для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: підтвердження факту керування транспортним засобом та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому записи не містять інформації, яка б свідчила про психологічний тиск чи про порушення права на захист із боку поліцейського під час оформлення адміністративних матеріалів. Не зафіксовано й жодних дій, що викликали б сумнів у тому, що працівник поліції діяв законно.

Суд наголошує, що надані поліцейським відеозаписи можуть слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні КУпАП, а отже зафіксовані на технічному носії відомості враховуються при винесенні рішення суду.

Оцінивши наведені вище докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони отримані у встановлений законом спосіб, доповнюють одне одного, узгоджуються між собою й підтверджують факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів 2, 4, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 4 розділу ІІ Інструкції визначено ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема це: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Для визначення у водія стану наркотичного сп`яніння обов`язкове проведення лабораторних досліджень, що визначено у п. 7 розділу III Інструкції.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення

огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням

технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування

таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про

адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння

і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, у матеріалах справи наявні докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Свою позицію щодо відмови від такого огляду він чітко і неодноразово висловив працівнику поліції, що підтверджено відеозаписом. Водночас на відеозаписі жодного разу не зафіксовано, щоб ОСОБА_1 висловлював бажання пройти відповідний огляд.

Суд наголошує, що адміністративне правопорушення за фактом відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважається завершеним з моменту фіксації такої відмови.

Для притягнення особи до відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння необхідна наявність ознак відповідного виду сп`янінні, наявність вимоги поліцейського про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння та відмова особи від проходження огляду. Мотиви такої відмови не мають правового значення для притягнення особи до відповідальності.

Суд наголошує, що законодавець із метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя й здоров`я його учасників поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема й пройти на вимогу працівника поліції медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

У рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, адже володіння та використання автомобіля потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували право володіти автомобілями і їздити на них, погоджуються нести певну відповідальність і виконувати додаткові обов`язки.

Водночас суд зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для відповіді на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, №303-A, §§29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторони.

Отже, дослідивши всі докази, надавши їм об`єктивну оцінку та проаналізувавши норми законодавства, а також у достатній мірі відповівши на аргументи сторони захисту, суд дійшов висновку, що викладене вище в сукупності свідчить про порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

3.2. Щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за частиною п`ятою 126 КУпАП

Частина 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Диспозиція частини 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

Матеріали справи складаються виключно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559586 від 05.01.2026, складеного працівником поліції відповідно до статті 256 КУпАП.

Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази (рішення суб`єкта владних повноважень, довідки, витяги з реєстрів тощо) на підтвердження вчинення протягом року ОСОБА_1 порушень, передбачених частинами другою четвертою статті 126 КУпАП, а отже відсутні правові підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявна повторність вчинення адміністративного правопорушення, як цього вимагає диспозиція частини 5 статті 126 КУпАП.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом; обставини, викладені в ньому, мають бути перевірені за допомогою інших належних та допустимих доказів, а обов`язок їх збирання покладається на орган (посадову особу), який склав протокол. Суд не вправі перебирати на себе функції обвинувачення й самостійно відшукувати докази винуватості особи.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 № 335/6977/22 (пункт 51) зазначила, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

У постанові від 22.06.2023 № 752/5417/19 (пункт 52) також підкреслено, що протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства і не є рішенням, що створює правові наслідки чи змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення він не має права виходити за межі фактичних обставин, викладених у протоколі, а також не може самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це порушуватиме право на захист особи та принцип рівності сторін процесу.

З огляду на викладене вище, фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Це є важливим принципом при вирішенні справи по суті та унеможливлює в даному випадку ухвалення постанови про визнання особи винною.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), згідно з якою доказування має ґрунтуватися на сукупності ознак або неспростовних презумпцій, які є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими між собою. Якщо такі ознаки відсутні, винуватість особи не може бути доведена поза розумним сумнівом (п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з посиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey)).

Згідно з позицією ЄСПЛ, «розумний сумнів це сумнів, що ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих доказів або їх відсутності, і є таким, що змусив би особу утриматися від ухвалення рішення у питаннях, які мають для неї найбільше значення».

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, якщо суд встановив, що в діях особи, щодо якої складено протокол, відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, дані, що містяться у протоколі серії ЕПР1 № 559586 від 05.01.2026, не можуть бути покладені в основу судового рішення, а отже, існують підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

4. Визначення міри адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суд ураховує характер вчинених правопорушень, які посягають на громадський порядок та встановлений порядок управління, їх підвищену суспільну небезпеку, обставини вчинення, особу правопорушника, ступінь його вини, а також майновий та сімейний стан.

Обставин, що пом`якшують адміністративну відповідальність ОСОБА_1 , у матеріалах справи не встановлено.

Відповідно до санкції частини 1 статті 130 КУпАП, за вчинення вказаного правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на особу правопорушника, його вік, соціальний та матеріальний стан, суд вважає, що накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі санкції, передбаченої статтею 130 КУпАП, є необхідним і достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення виховання особи в дусі дотримання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень.

У порядку, визначеному статтею 40-1 КУпАП та пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2026 становить 665 грн 60 коп.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 283, 284 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559586 від 05.01.2026, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 грн 60 коп. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя