Справа № 148/2957/25
Провадження № 33/801/196/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 січня 2026 року в частині про його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517246 від 19 листопада 2025 року в м. Тульчині по вул. Незалежності цього ж дня о 06:25 год водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «DAF FT XF», д/н НОМЕР_1 з напівпричіпом «KOEGEL S24» д/н НОМЕР_2 перед розворотом на території АЗС «Ескон», не переконався що це буде безпечно в результаті чого пошкодив заправну колонку на АЗС «Ескон». Внаслідок чого отримано механічні пошкодження заправної колонки та завдав матеріальних збитків, чим порушив п. 10.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517251 від 19 листопада 2025 року 06:25 в м. Тульчині по вул. Незалежності цього ж дня о 06:25 год водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «DAF FT XF», д/н НОМЕР_1 з напівпричіпом «KOEGEL S24» д/н НОМЕР_2 та будучи причетним до ДТП залишив місце пригоди не повідомивши органи поліції, чим порушив п. 2.10.а. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 січня 2026 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП застосувано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 665,60 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просив оскаржувану постанову в частині притягнення його до відповідальності за 122-4 КУпАП скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі в частині притягнення його до відповідальності за 122-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання скаржника місцевий суд не звернув уваги на те, що матеріалами справи не доводиться її винуватість у інкримінованому їй правопорушенні в частині притягнення його до відповідальності за 122-4 КУпАП. Зокрема покликається на те, що фактично не відбулось залишення місця ДТП у розумінні ст. 122-4 КУпАП, оскільки він не покинув територію АЗС, не припинив участі у події, не ухилявся від виконання обов`язків водія. Короткочасне переміщення транспортного засобу в межах тієї ж території з міркувань безпеки на думку скаржника не може кваліфікуватись залишення місця ДТП, оскільки відсутній сам факт вибуття водія з місця пригоди. Крім того, у його діях відсутня вина, яка може бути виражена лише у формі умислу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апелянт оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині притягнення його до відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400,00 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 1.10. Правил дорожнього руху, дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

За приписами п. 2.10. Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати швидку медичну допомогу, а якщо це неможливо, звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; г) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г", відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також стан транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Так, факт здійснення ДТП та вина у його вчиненні визнається апелянтом, не заперечувалась при розгляді справи судом першої інстанції та не оскаржується у апеляційному порядку.

Вина ж ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП залишення місця дорожньо-транспортної пригоди підтверджується наявними доказами в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517246 від 19.11.2025 (а.с. 2); протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517251 від 19.11.2025 (а.с. 38); рапортом поліцейського від 19.11.2025 (а.с. 3); поясненнями свідків від 19.11.2025 (а.с. 5,6).

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем не переконався у своїх діях порушив Правила дорожнього руху, що мало наслідком пошкодження заправної колонки на АЗС «Ескон», за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП, а також порушив п.2.10 а, яким передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди та не переміщувати транспортний засіб, чого водій не зробив, тим самим порушив ст. 122-4 КУпАП.

При цьому, як зазначалось вище, під час розгляду справи судом першої інстанції апелянт свою вину у вчиненні ДТП визнав.

Посилання скаржника, на ті обставини, що він перемістив транспортний засіб у межах тієї ж території АЗС на незначну відстань з міркувань безпеки не є спроможними, оскільки ПДР України передбачено виключні обставини, за яких водій може залишити місце ДТП, при цьому здійснивши ряд заходів, така виключна можливість передбачена пп. г) п. 2.10. ПДР України. Разом із тим, обставин, які би свідчили про необхідність таких дій в ході апеляційного перегляду судом встановлено не було.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 знаючи про вчинення ДТП усвідомлював, що не повинен був залишати місце події, чого не зробив.

Суб`єктивна сторона правопорушення відповідальність за яке передбачена ст.122-4 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.

Із зазначеного висновується, що сам лише факт залишення місця ДТП є достатнім для складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги носять формальний характер та на увагу не заслуговують.

Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 122-4 КУпАП.

Керуючись ст. 124, 253, 280, 284, 287, 289, 293, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 січня 2026 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: О.Ю. Береговий