Справа № 373/510/26
Провадження № 3/373/222/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Переяслав

Суддя Переяславського міськрайонного суду Київської області

Залеська А.О.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Відділу поліції №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, військовослужбовець ЗСУ за призовом під час мобілізації у званні «солдат, обіймає посаду водія бронетехніки у в/ч НОМЕР_1 , учасник бойових дій, зареєстрованого по АДРЕСА_1 ,

який притягується до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП,

установив:

19 лютого 2026 року о 19:20 год. по вул. Богдана Хмельницького, 76 в м. Переяславі Київської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «AUDI Q7», р/н НОМЕР_2 , не виконав п.п. 2.3.б), 12.2., 13.1. ПДР України та не вибрав безпечну швидкість в умовах недостатньої видимості не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «PEUGEOT 206», р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася попереду в попутному напрямку та зупинилась для здійснення маневру повороту ліворуч. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП

Крім цього, у момент вчинення вищевказаної ДТП, 19 лютого 2026 року о 19:20 год. по вул. Богдана Хмельницького, 76 в м. Переяславі Київської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI Q7», р/н НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено на місці зупинки транспортного засобу (ДТП) з використанням спеціального технічного приладу газоаналізатора «Драгер Alcotest 6810» (результат огляду 0.91 ‰), чим порушив вимоги п.2.9.а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину визнав та пояснив, що він являється військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , що дислокується у Сумській області, та ув`язку з пораненням, з 15.02.2026 до 09.03.2026 перебував у ДНП «Всеукраїнський лікувально-реабілітаційний центр «Циблі» (госпіталь) на лікуванні. Того вечора, 19.02.2026, йому потрібно було поїхати по справах (на короткий час) до м. Переяслава разом зі приятелем. Він ( ОСОБА_3 ) приймає ліки, в тому числі заспокійливі та знеболюючі, проте алкоголь не вживав, почувався добре, а тому сів за кермо свого автомобіля. Дорожньо-транспортна пригода сталася через те, що він мав поранення ноги і не впорався з керуванням. Тих ознак алкогольного сп`яніння, які вказані у протоколі поліцейським, у нього не було, він впевнено пройшов тестування на прилад «Драгер», який несподівано для нього показав значення 0,91‰, можливо по тій причині що він у той період приймав різного роду медикаментозне лікування. Він був здивованим результатом, проте не став вимагати огляду в медичному закладі, оскільки повинен був повертатись до госпіталю. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки таке з ним трапилось вперше, і посвідчення водія є необхідним, так як він повертається на службу до своєї військової частини, де обіймає посаду водія важкої військової техніки. На службі вкрай не вистачає водіїв відповідної категорії.

Окрім визнання вини особою, яка притягується до відповідальності, обставини правопорушення та винуватість ОСОБА_1 підтверджуються наступними доказами у їх сукупності:

протоколом №299 про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №596127 від 19.02.2026 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП;

протоколом № 305 про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №596142 від 19.02.2026 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП;

схемою місця ДТП, яка сталася 19.02.2026 о 19:20 год. по вул. Богдана Хмельницького, 76 в м. Переяслав Бориспільського району Київської області, де вказано місце зіткнення, дорожня обстановка, визначено напрямок руху та зафіксовано місцезнаходження автомобілів після зіткнення;

письмовими поясненнями іншого водія ОСОБА_4 ;

тестом №2223 від 19.02.2026 (20:04) приладу «Драгер Alcotest 6810» Приладу ARBЕ-0024 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з результатом огляду 0.91‰;

заповненим формуляром акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому зазначено виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), а також вказано, що огляд водія проводився за допомогою газоаналізатора «Драгер Alcotest» - результат його огляду 0.91‰;

довідкою начальника ВП №1 Бориспільського РУП №42810-2026 від 23.02.2026 (1069330) з відомостями, що відповідно до Інформаційного порталу Національної поліції України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_4 на право керування транспортними засобами категорії «В», «В1», «С», «С1», «ВЕ», «С1Е», «СЕ»;

довідкою начальника ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області №42810-2026 від 23.02.2026 (1069330) про те, що відповідно до Інформаційного порталу НП України підсистеми «Адмінпрактика» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознакою повторності правопорушень за ст. 130 КУпАП не значиться;

відеозаписом нагрудної відеокамери поліцейського підтверджуються обставини події ДТП та проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер»;

випискою/епікриз ДНП «Всеукраїнський лікувально-реабілітаційний центр «Циблі» (госпіталь) із історії хвороби стаціонарного хворого №375 відносно ОСОБА_1 за період госпіталізації з 15.02.2026 по 09.03.2026;

копією військового квитка НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 з відмітками про проходження військової служби, зокрема в НОМЕР_1 на посаді водія з 24.05.2023.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, внаслідок необережності та неуважності порушив правила дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів та їх механічного пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Також водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Підстав для звільнення його від відповідальності та/або закриття справи немає.

Відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Зважаючи на санкцію обох правопорушень, вчинений ОСОБА_1 , правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП є більш серйозним з числа вчинених, оскільки передбачає безальтернативний вид стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 33 КУпАП визначено загальні правила накладання стягнення за адміністративне правопорушення та регламентовано, що при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Конституційний Суд України вирішуючи питання відповідності Конституції України положень ст. 69 КК України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 наголосив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є, передусім, недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив також у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора. Суд вказав: «... Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах...».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 також вказав, що закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 щодо індивідуалізації юридичної відповідальності вказано, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності. Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України послався на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що «... для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають. Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції (рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84)...».

У постанові Верховного Суду від 06.02.2021 у справі № 263/10894/20 зроблено висновок про те, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону.

Слід зазначити, що процесуальні відмінності між провадженнями в межах КУпАП та КК України / КПК України, викликані переважно різницею в суспільній небезпечності правопорушень, які є підставою для адміністративної та кримінальної відповідальності, тобто за вищої суспільної небезпеки правопорушення настають суворіші санкції.

Зважаючи на вказане вище, керуючись засадами верховенства права, принципом співмірності та індивідуалізації при призначенні адміністративного стягнення, судом ураховуються обставини справи, характер суспільна небезпечність вчиненого діяння, особа винного, його ставлення до вчиненого, сімейні обставини, а також обставини, що пом`якшують відповідальність особи.

Обставинами, які згідно ст.34 КУпАП пом`якшують відповідальність винного та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого, судом визнаються: щире розкаяння ОСОБА_1 , що виразилось у визнанні та усвідомленні протиправності вчиненого діяння, а також, що він є учасником бойових дій, діючим військовослужбовцем ЗСУ та допустив адміністративні правопорушення під час перебування його в медичному закладі, де він отримував лікування, що могло вплинути на показник алкотестера.

Суд також враховує особу винного, який проходить військову службу в умовах воєнного стану на посаді водія, що вимагає наявності права керування транспортними засобами відповідної категорії.

Статтею 69 КК України передбачена можливість за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що безальтернативність санкції частини 1 ст. 130 КУпАП у цій справі не забезпечить індивідуалізацію адміністративного стягнення, досягнення справедливого балансу між вимогами публічних (суспільних) інтересів та захистом прав особи, а тому вважає, що при визначенні міри покарання винному наявні підстави для застосування в порядку аналогії закону положення ст. 69 КК України. Отже суд накладає на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, ст.ст. 33, 280, 283, 308 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, та за сукупністю цих правопорушень на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень) без позбавленням права керування транспортними засобами.

Вилучене у ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_6 - повернути

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок) (отримувач коштів: ГУК у м.Києві (м.Київ), 22030106; ; МФО 899998; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Штраф має бути сплачений на рахунок: ГУК у Київській обл.м.Київ21081300; Штраф має бути сплачений на рахунок: UA0010001 (отримувач: ГУК у Київській обл. м. Київ, 21081300; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); найменування коду КДБ: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня винесення постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу та судового збору та/або ненадання суду підтверджуючих документів про їх сплату у вказані строки, постанова буде звернута до примусового виконання. У порядку примусового виконання постанови законом передбачено стягнення штрафу у подвійному розмірі (ст. 308 КУпАП).

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо скарги не було подано.

Суддя А.О. Залеська