Єдиний унікальний номер судової справи: 489/167/26 Головуючий у місцевому судді: Гриненко М.В.
Номер провадження: 33/812/102/26 Головуючий у апеляційному суді Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 556324 від 01 січня 2026 року, ОСОБА_1 01 січня 2026 року о 09.45 год. в м. Миколаєві, по проспекту Центральному, 264 керував транспортним засобом ВАЗ 211440, номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Доманівського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 листопада 2021 року у виконавчому провадженні №37542541, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч.3 ст. 126 КУпАП.

Постановою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Не погодившись із вказаною постановою суду, 20 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що висновки суду є незаконними та необґрунтованими, а постанова суду такою, що підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків, викладених у ній дійсним обставинам справи, неповне встановлення необхідних для вирішення справи обставин, недоведеність встановлених обставин, що призвело до неправильного застосування норм процесуального та матеріального права.

Вказує на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені за ч. 3 ст. 126 КУпАП, обов`язково мають містити чинну та належним чином засвідчену уповноваженою на те посадовою особою Відділу державної виконавчої служби копію документу, яким відносно особи, що притягається до адміністративної відповідальності, застосовано відповідне обмеження. А також мають бути долучені документи, які б підтверджували обізнаність особи щодо якої винесено постанову про застосування відносно неї відповідного обмеження.

Між тим, ОСОБА_1 пояснює, що йому відомо про те, що рішенням суду на нього покладено обов`язок по сплаті аліментів на утримання сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 . Від неї ж йому стало відомо про те, що встановлено тимчасове обмеження, як боржника у виконавчому провадженні, у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Однак, звертає увагу на те, що ним така постанова у порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не отримувалася, доказів того, що він отримав цю постанову суду не надано, тому що таких доказів не існує. А відомості про це «зі слів» будь-яких осіб не може бути юридично визнаним фактом повідомлення його про наявність обмежень у праві керування.

За такого, ОСОБА_1 наполягає на тому, що для встановлення такої складової адміністративного правопорушення, як суб`єктивна сторона, яка полягає в умисному вчиненні дій, направлених на правопорушення, у матеріалах справи має міститися постанова державного виконавця, яка має містити відомості про те, що він належним чином ознайомлений про прийняте державним виконавцем рішення, яке обмежує його права та законні інтереси на керування транспортними засобами і роз`яснено порядок та строки його оскарження.

ОСОБА_1 наголошує, що навіть наявність у матеріалах справи постанови державного виконавця, якою його обмежено в праві керування транспортними засобами у зв`язку із заборгованістю за аліментними платежами без доказів, які б підтверджували, що йому було відомо про наявність вказаної постанови, спростовує умисел на керування транспортним засобом, як особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження на вказане право, оскільки в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, що про таке обмеження йому було повідомлено.

Також ОСОБА_1 зазначає, що суддя першої інстанції не повністю дослідив відеозапис, оскільки не врахував його пояснень поліцейським, яким він пояснив, що тільки що звільнився із бойових завдань на лівобережжі Херсонщини та їде до державного виконавця у м. Миколаїв (Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) для того, щоб дізнатись та отримати документи про обмеження, оскільки вони ним ніколи не отримувалися, і про існування такого обмеження йому стало відомо тільки зі слів поліцейських, дізнатися про розмір заборгованості та вирішити питання про зняття обмежень.

Більш того, постанову про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 23.11.2021 року про яку йдеться в оскаржуваній постанові суду, ним так і не отримано, але державним виконавцем з нею ознайомлено.

Звертає увагу, що він вирішив питання про сплату заборгованості та зняття будь-яких обмежень, накладених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №37542541, про що свідчать постанови державного виконавця від 29.01.2026 року про скасування заходів примусового виконання та від 29.01.2026 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (копію яких додано до скарги).

Пояснює, що не мав можливості надати вищевказані пояснення та докази в суді першої інстанції, оскільки його не було викликано у судове засідання належним чином, а тому суд першої інстанції був також позбавлений можливості надати належну оцінку всім доказам у справі, оцінивши односторонньо лише ті, які були подані разом із протоколом, що грубо порушує принцип диспозитивності під час здійснення правосуддя та реалізації прав учасників процесу, передбачених законодавством.

Крім того, є незрозумілим роз`яснення йому, як особі, яку суд визнав винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та посилання у резолютивній частині постанови суду першої інстанції на відповідальність особи щодо несвоєчасної сплати чи несплати «штрафу», оскільки санкція ч. 3 ст. 126 КУпАП не передбачає такого виду стягнення як «штраф».

Крім того, зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, а тому, вважає, що він як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім цього, ОСОБА_1 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки на його думку він пропущений з поважних причин.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова ним отримана не була, а про її зміст йому стало відомо від працівників поліції, які 18 лютого 2026 року повідомили йому про те, що така постанова існує.

Також зазначає, що у підсистемі ЕСІТС «Електронний суд» відомості про таку справу також відсутні. Текст оскаржуваної постанови ним був взятий саме з офіційного сайту «Судової влади».

Наголошує, на тому, що судові повістки у цій справі ним не отримувалися, ані поштою, ані електронною поштою, ані SMS, ані через додаток «Дія», ані через застосунок «Вайбер».

Окремо звертає увагу на те, що він є користувачем системи «Електронний суд», однак такої справи як № 489/167/26 там теж.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи в суді першої інстанції був призначений на 28 січня 2026 року о 08-45 год, про що ОСОБА_1 було направлено судову повістку на його поштову адресу, а також було направлено повідомлення у мобільний додаток Viber (а.с.8,10).

28 січня 2026 року Інгульський районний суд м. Миколаєва за відсутності ОСОБА_1 виніс постанову, копію якої 04 лютого 2026 року згідно супровідного листа суду було направлено на його поштову адресу (а.с.16).

Однак, поштове відправлення було повернуто до суду як невручене з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 19).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має зареєстрований електронний кабінет в системі «Електронний суд».

Згідно картки руху документа, постанова від 28 січня 2026 року була доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 22 лютого 2026 року о 20 год 29 хв.

За вказаних обставин та з точки зору дотримання права на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 був пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст. 246 КУпАП).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КУпАП).

Відповідно до ч.1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Згідно ст. 280 КУпАП Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив докази та дійшов вірного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду.

З вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух2 забороняється керування транспортними засобами особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 556324 від 01 січня 2026 року, ОСОБА_1 01 січня 2026 року о 09.45 год. в м. Миколаєві, по проспекту Центральному, 264 керував транспортним засобом ВАЗ 211440, номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Доманівського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 листопада 2021 року у виконавчому провадженні №37542541, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч.3 ст. 126 КУпАП.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

При цьому, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним в разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Як убачається з матеріалів справи, а саме з постанови державного виконавця Доманівського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.11.2021 року у виконавчому провадженні №37542541, відкритому на підставі виконавчого листа №475/2841 від 01.04.2013 року, слідує, що відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с.4).

Отже, станом на 01 січня 2026 року тобто на момент складання протоколу серії ЕПР1 № 556324 відносно ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що зазначена постанова не отримувалась та не оскаржувалась ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відомо про наявність постанови, якою відносно нього було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що під час зупинки транспортного засобу поліцейськими та перевірки документів у ОСОБА_1 , останній зазначав поліцейському що не має при собі посвідчення водія, оскільки воно зберігається в МРЕО. Також ОСОБА_1 пояснював працівникам поліції, що якраз має намір це питання вирішити.

Долучений до матеріалів справи відеозапис в чіткій послідовності відображає подію адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 126 КУпАП.

Таким чином, наявні у справі докази в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи стосовно ОСОБА_1 , а саме: факт керування транспортним засобом, наявність чинного обмеження в праві керування транспортним засобом та обізнаність водія з наявністю такого обмеження.

При цьому, докази, покладені судом першої інстанції в обґрунтування наявності в діях ОСОБА_1 вини є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що 29 січня 2026 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС винесено постанову про скасування тимчасового обмеження на увагу суду не заслуговують, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 01 січня 2026 року, тобто до скасування такого обмеження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність умислу при вчиненні адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки спростовуються зібраними матеріалами справи.

Також, не заслуговують на увагу аргументи ОСОБА_1 про те, що він як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору у даній справі, оскільки відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Натомість, предметом розгляду даної справи є питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП, а тому вказана справа не є справою, яка пов`язана з порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відсутні.

Слушними є посилання в апеляційній скарзі про те, що судом помилково зазначено в резолютивній частині оскаржуваної постанови роз`яснення щодо порядку сплати штрафу, оскільки санкція ч.3 ст. 126 КУпАП не передбачає такого виду покарання.

Однак, на думку апеляційного суду таке роз`яснення є суто технічною помилкою, яка не впливає на визначене судом стягнення.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладенні стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що до ОСОБА_1 застосоване стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три місяці, тобто у мінімальній межі санкції, передбаченої ч. 3 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, а відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення залишення, а оскаржувана постанова - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 273, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання про поновлення строку задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко