Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №33/4805/604/26
Категорія ч.5 ст.126 КУпАП Доповідач Рябенька Т. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Рябенька Т.С., за участі секретаря Хрус С.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП,

встановила:

Постановою судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову, справу направити на новий розгляд або закрити провадження у справі відносно нього.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав лише 08.01.2026 року, оскільки перебуває на стаціонарному лікуванні з 25.12.2025.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги по суті ОСОБА_1 посилається на те, що рішення є незаконним та порушено його право на захист. Зазначає, що розгляд справи відбувся без його участі, у той час як він з 25.12.2025 перебував на стаціонарному лікуванні. Суд першої інстанції зазначив, що розгляд справи неодноразово відкладався з підстав подання ним відповідних заяв, однак судом не було належним чином враховано об`єктивні причини таких відкладень. Після звільнення зі служби у Збройних Силах України він перебуває у процесі проходження комплексного медичного обстеження та стаціонарного лікування у зв`язку з наявністю серйозних захворювань та подання документів до МСЕК з метою встановлення групи інвалідності. Стверджує, що подані ним заяви про відкладення судових засідань були зумовлені не наміром затягування розгляду справи, а об`єктивним станом здоров`я, необхідністю проходження стаціонарного лікування та виконання вимог щодо оформлення документів до МСЕК після звільнення з військової служби. Звертає увагу, що ніколи не отримував посвідчення водія та не набував права керування транспортними засобами. Вважає, що застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є юридично неможлививм.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Доводи апеляційної скарги та пояснення ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції ґрунтувались на тому, що суд першої інстанції порушив право на захист, розглянув справу без його участі, у той час, як він з 25.12.2025 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Проте, як вбачається з матеріалів провадження, справа неодноразово призначалася до розгляду судом першої інстанції, останній раз на 9 год. 30 хв. 26.12.2025. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився. При цьому, ОСОБА_1 особисто подав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи з огляду на те, що він з 25.12.2025 перебуває на стаціонарному лікуванні в КНП «Попільнянська лікарня» (а.с.35). Оскільки ОСОБА_1 подано повторне клопотання про відкладення судового засідання, суд першої інстанції, надавши оцінку процесуальній поведінці особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою недопущення затягування розгляду справи, обґрунтовано визнав причини неявки ОСОБА_1 в судове засідання неповажними та розглянув справу у його відсутність. Суд звернув увагу, що жодних заяв, заперечень, пояснень на протоколи, доказів по обставинам справи від ОСОБА_1 не надходило, угод про укладення з адвокатом, до суду не надано.

Апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права з боку суду першої інстанції. Матеріали справи свідчать про повну обізнаність ОСОБА_1 про хід судового розгляду: він неодноразово ознайомлювався з матеріалами, власноруч підписував та подавав заяви про відкладення засідань, зокрема й клопотання від 26.12.2025. За таких обставин посилання на розгляд справи за його відсутності є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений та реалізував своє право на участь у справі шляхом подання письмових клопотань.

Доводи про порушення прав через розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 спростовуються його власною активною процесуальною поведінкою. Це підтверджує його обізнаність про дату, час та місце засідання, а отже, свідчить про належне забезпечення судом права на участь у розгляді справи.

Крім того, апеляційним судом було у повній мірі забезпечено можливість ОСОБА_1 реалізувати процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП, під час апеляційного розгляду справи, де були вислухані та оцінені усі доводи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.1 (а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частиною другою ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно постанови Попільнянського районного суду Житомирської області по справі № 288/183/24 від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 8-10).

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5967614 від 19 жовтня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП (а.с.4).

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5487583 від 15 серпня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП (а.с.11).

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи права керування таким, що вчинено ним повторно протягом року, підтверджено належними у справі доказами.

Факт вчинення адміністративного правопорушення також підтверджується відеозаписами події (а.с.12) де видно, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом під час зупинки його працівниками поліції.

Так, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, як зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 .. На вимогу поліцейського пред`явити документи, водій відповів, що не має посвідчення водія, комісію пройшов, а теоретичний та практичний іспит не має можливості, оскільки постійно перебуває на службі. На місці сам ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що він вже притягався до відповідальності за керування транспортного засобу без посвідчення водія та за ч.1 ст.130 КУпАП, їздить так вже 3,5 роки. Водія повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що він всупереч п. 2.1 а) Правил дорожнього руху керував транспортним засобом без посвідчення на право керування транспортним засобом. Поліцейський роз`яснює права та обов`язки, повідомляє про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП та ознайомлює його із змістом протоколу, який він підписав та отримав його копію.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають та доводами апеляційної скарги взагалі не спростовуються.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що він не має посвідчення водія та не може бути позбавлений права керування, якого фактично не має, є необґрунтованими.

Санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за вказане адміністративне правопорушення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами. Таке право особа набуває внаслідок проходження відповідного навчання, отримання навиків водіння, що дає підстави відповідним органам для видачі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії.

Оскільки законом не передбачено альтернативного застосування стягнення за вчинення зазначеного правопорушення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 126 КУпАП обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Стаття 30 КУпАП (із змінами та доповненнями) не перешкоджає застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Зазначене кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20), згідно якого особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Інших підстав для зміни або скасування постанови суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Вищевикладене вказує на необґрунтованість доводів поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.С.Рябенька