Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2694/25 Головуючий у 1-й інст. Пацко О. О.
Номер провадження №33/4805/302/26
Категорія ч 1.ст.172-6, ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Терещенко Інни Юріївни, прокурора - Зозулі Лариси Костянтинівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 вересня 2025 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6, ч.1 ст. 172-6, ч.1 ст. 172-6, ч.1 ст.172-7, ч.1 ст.172-7, ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.172-6, ч.1 ст. 172-6, ч.1 ст. 172-6, ч.1 ст.172-7, ч.1 ст.172-7, ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП та на підставі ст. 36 КУПАП накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст.172-7КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З постанови місцевого суду вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи з 19.09.2013 року по теперішній час на посаді начальника КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради та будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, несвоєчасно, без поважних причин подала щорічні декларації за 2021, 2022 та 2023 роки, а саме 13.03.2025 року, чим порушила вимоги частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , перебуваючи на зазначеній посаді, не повідомила визначений законом орган про наявність реального конфлікту інтересів та в умовах такого конфлікту видала і підписала накази про преміювання працівників підприємства від 12.03.2024 №18, від 03.07.2024 №47 та від 31.12.2024 №94, якими, з-поміж інших працівників, встановила премії своїй доньці - техніку з інвентаризації нерухомого майна II категорії ОСОБА_2 , чим порушила вимоги пунктів 2, 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 38 КУпАП щодо строків притягнення до адміністративної відповідальності. Апелянт зазначає, що днем виявлення інкримінованих їй адміністративних правопорушень є не 22 квітня 2025 року - дата складання протоколів про адміністративні правопорушення, а 21 січня 2025 року або, щонайпізніше, 03 лютого 2025 року, коли уповноваженим особам Управління стратегічних розслідувань у Житомирській області вже було відомо про факти неподачі декларацій за 20212023 роки та видання наказів про преміювання працівників підприємства. На її думку, саме з цієї дати розпочався перебіг шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 38 КУпАП, який на момент розгляду справи судом першої інстанції сплив, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття провадження у справі. Крім того, вказує, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив день складання протоколів із днем виявлення правопорушення, а також не врахував, що збирання доказів після отримання первинної інформації не може впливати на початок перебігу строків притягнення до відповідальності. Звернула увагу, що у разі закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності суд не має повноважень встановлювати вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 заперечує наявність в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172-6, частинами першою та другою статті 172-7 КУпАП та вказує на відсутність реального конфлікту інтересів при виданні наказів про преміювання.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.245 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, які мають істотне значення для правильного, об`єктивного та справедливого розгляду справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили (ст. 252 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги зазначених норм судом першої інстанції дотримано, постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Як передбачено диспозицією ч.1 ст.172-7 КУпАП, відповідальність настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частиною другою цієї статті передбачено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до ст.172-7 КУпАП суб`єктами зазначених правопорушень є особи, визначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» такі особи зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів, повідомляти про його наявність у встановленому законом порядку, а також не вчиняти дій і не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

За змістом ст.1 зазначеного Закону реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. До близьких осіб належать, зокрема, члени сім`ї суб`єкта, у тому числі його діти.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6, ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, є обґрунтованим та підтверджується належними і допустимими доказами, дослідженими під час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів провадження, рішенням Житомирської обласної ради від 19.09.2013 №986 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, а рішенням від 17.08.2023 №579 з нею переукладено контракт (а.с. 21,23 т.1).

Згідно зі Статутом підприємства та умовами контракту начальник підприємства здійснює оперативне управління, видає накази, застосовує заходи заохочення до працівників, що підтверджує наявність у неї організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень (а.с. 17-20 т.1).

Таким чином, ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права та відповідно до пп. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» належить до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 , тобто її близькою особою у розумінні ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» (а.с. 76-82 т.1)

Наказом від 11.06.2024 №3-К ОСОБА_2 прийнято на посаду техніка ІІ категорії з інвентаризації нерухомого майна КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, керівником якого є ОСОБА_1 (а.с. 29 т.1)

У наданих 22.04.2025 поясненнях ОСОБА_1 підтвердила, що видавала накази про преміювання працівників підприємства, у тому числі своєї доньки, зазначивши, що преміювання здійснювалося відповідно до положень колективного договору та з урахуванням особистого внеску працівників. Повідомлень про наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів вона не подавала, оскільки вважала, що діяла у межах чинного законодавства та підстав для такого повідомлення не вбачала.

Разом з тим, зазначені обставини не спростовують встановлених судом обставин справи та не виключають наявності у неї приватного інтересу, зумовленого родинними відносинами з працівником підприємства, щодо якого приймалося рішення.

За наявності повноважень щодо видання наказів про преміювання працівників підприємства ОСОБА_1 була зобов`язана відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» повідомити у визначеному законом порядку про виникнення конфлікту інтересів та утриматися від прийняття рішень в умовах такого конфлікту. Проте таких дій не вчинила, що підтверджується відповіддю Житомирської обласної ради від 17.03.2025, наданою на запит Управління стратегічних розслідувань у Житомирській області, згідно з якою повідомлення про наявність конфлікту інтересів від ОСОБА_1 до обласної ради не надходило (а.с.85 т.1).

Неподання такого повідомлення та прийняття рішень щодо преміювання близької особи свідчать про вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки за наявності приватного інтересу, зумовленого родинними відносинами, ОСОБА_1 реалізувала свої службові повноваження щодо прийняття рішення про преміювання працівника підприємства.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку в судовому рішенні, обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Щодо правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з приміткою до цієї статті суб`єктами правопорушення є особи, які відповідно до ч.1, 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати відповідні декларації.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані щороку подавати декларацію шляхом заповнення її на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» (набрав чинності 12.10.2023) розділ XIII Закону України «Про запобігання корупції» доповнено підпунктом 2-7 пункту 2, відповідно до якого особи, які у 2022-2023 роках не подали декларації, кінцевий строк подання яких настав до набрання чинності цим Законом, зобов`язані подати їх не пізніше 31 січня 2024 року.

Отже, ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, була зобов`язана подати декларації за 2021, 2022 та 2023 роки не пізніше 31 січня 2024 року.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується даними Єдиного державного реєстру декларацій, зазначені декларації подані нею 13.03.2025, тобто з істотним пропуском установленого законом строку.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона вважала можливим подати декларації після завершення воєнного стану, не свідчать про наявність поважних причин пропуску строку, оскільки чинне законодавство після 12.10.2023 чітко визначило граничну дату подання - 31 січня 2024 року. Факт запровадження воєнного стану не звільняє суб`єкта декларування від обов язку подати декларацію у строки, визначені законом, а доказів існування об`єктивних та непереборних перешкод для виконання цього обов`язку матеріали справи не містять.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про сплив строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6, ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП є безпідставними.

Відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за правопорушення, пов`язані з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня їх виявлення, але не пізніше двох років з дня їх вчинення.

КУпАП не містить визначення поняття «день виявлення правопорушення». Разом із тим у судовій практиці цей момент пов`язується не з датою отримання первинної інформації про можливе правопорушення, а з моментом встановлення уповноваженим органом усіх обставин, що свідчать про наявність події та ознак складу адміністративного правопорушення.

Сам факт отримання уповноваженим органом окремих документів чи відомостей про можливе правопорушення не може вважатися днем його виявлення, оскільки такі відомості підлягають перевірці, збору та аналізу доказів з метою встановлення всіх обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення перевірки уповноваженим органом здійснювалися дії, спрямовані на збирання та перевірку доказів, зокрема витребовувалися відповідні документи, надсилалися запити до органів влади та відбиралися пояснення у ОСОБА_1 .

Сам факт надання ОСОБА_1 пояснень щодо обставин можливого правопорушення не може вважатися днем його виявлення, оскільки такі пояснення підлягають перевірці та оцінці у сукупності з іншими доказами з метою встановлення всіх об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення.

Натомість несвоєчасність подання декларацій за 20212023 роки встановлена після подання ОСОБА_1 відповідних декларацій 13.03.2025, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру декларацій.

Крім того, відсутність повідомлення про наявність конфлікту інтересів підтверджена, зокрема, відповіддю Житомирської обласної ради від 17.03.2025, наданою на запит Управління стратегічних розслідувань.

Після встановлення зазначених обставин та збирання необхідних доказів уповноваженою посадовою особою 22.04.2025 складено протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

За таких обставин на момент розгляду справи судом першої інстанції 01.09.2025 шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.4 ст.38 КУпАП, не сплив.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 вересня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Галацевич