провадження №33/824/82/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представниці потерпілого ОСОБА_1 - адвокатки Маслей Ірини Михайлівни на постанову судді Бориспільського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року, якою:

закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Бориспільського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представниця потерпілого ОСОБА_1 - адвокатка Маслей Ірина Михайлівна 23 грудня 2024 року подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати постанову судді Бориспільського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апелянтка вказала, що пояснення водія ОСОБА_2 , в частині параметрів зближення автомобілів з технічної точки зору є неспроможними, що підтверджують надані потерпілим висновки експертів.

В той же час пояснення водія ОСОБА_1 , в частині параметрів зближення автомобілів «ВМWX5» н.з. НОМЕР_1 та «ВМW Х7» НОМЕР_2 , з технічної точки зору, є спроможними.

Виходячи з даних відеофайлів та вхідних, даних для проведення експертизи, швидкість руху автомобіля «ВМW Х5» н.з. НОМЕР_1 у кадрах відеозапису М№671-674 становить 109,18 км/год #13,64 км/год. При допустимій швидкості 50 км/год, що вже саме по собі на мокрій дорозі є недопустимим та не може не знаходитись в прямому зв`язку з даною ДТП.

У дорожньо-транспортній ситуації, що мала місце на час ДТП, водій автомобіля «ВМW Х5» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ВМW Х7» н.з. НОМЕР_3 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 10.3 ПДР.

Аналізуючи та підсумовуючи надані потерпілим докази можна дійти висновку, що відображені на схемі місце розташування транспортних засобів після ДТП та пошкодження транспортних засобів повністю відповідають фактичним обставинам справи, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та узгоджуються із поясненнями у судовому засіданні обох учасників ДТП, експертів та поліцейського роти 2 взводу 2 БППВ в м. Бориспіль УПП у Київській області Усик М.Ю.

Відповідно місце розташування транспортних засобів після зіткнення, встановлений механізм контактування та характер отриманих в результаті ДТП пошкоджень свідчать про те, що водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «ВМW Х5» н.з. НОМЕР_1 в порушення вимог п.п.12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу в результаті чого при виконанні маневру обгону допустив зіткнення із транспортним засобом «ВМW Х7» н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду нього.

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції не врахував, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, тобто-порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 30 грудня 2025 року справу передано у провадження судді Березовенко Р.В.

У судовому засіданні захисниця ОСОБА_2 - адвокатка Капля Аліна Степанівна заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи постанову місцевого суду законною та обґрунтованою.

У судове засідання апелянт ОСОБА_1 та його представниця - адвокатка Маслей Ірина Михайлівна не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Суд задовольнив подане Маслей І.М. 02 березня 2026 року клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте у судове засідання адвокатка не підключилася.

Оскільки КУпАП не визначає правил проведення судових засідань у режимі відеокнференції, суд враховує положення ч. 6 ст. 336 КПК України, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання.

Крім того, у судове засідання надійшло клопотання адвокатки Маслей І.М. про відкладення судового засідання з підстав продовження перебування на стаціонарному лікуванні у післяопераційний період, однак доказів на підтвердження наведених обставин до клопотання не долучено.

ЄСПЛ виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Суддя враховує, що розумні строки судового розгляду є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а невиправдано тривалий розгляд справи, що в апеляційній інстанції триває більше року, без достатніх на те підстав, призводить до перебування учасників справи у стан правової невизначеності, враховуючи, що позиція апелянта у справі є чіткою і зрозумілою, а тому дійшла висновку про визнання неповажними причин неявки ОСОБА_3 та його представника у судове засідання, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Згідно оскаржуваної постанови 15 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_2 складено протокол серії ААД №509647 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме порушення п.12.1,п.13.1 ПДР України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №509647 від 15 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 15 жовтня 2023 року о 18 годині 50 хвилин на 33 км+600 м а/д М-03 Київ-Харків, керував транспортним засобом «BMW X5» н.з. НОМЕР_4 , при цьому не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати транспортні засоби та не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «BMW X7» н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1, п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_2 саме у порушенні п. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху, у якому його звинувачено, і що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

Статтею 124 КпАП України передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, суд під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України повинен встановити, чи була дорожньо-транспортна подія, чи були отримані пошкодження транспортними засобами, діями якої особи завдано цієї шкоди, а також, які положення правил дорожнього руху було порушено вказаною особою.

В даному провадженні суд перевіряє: чи мала місце дорожньо-транспортна подія, чи порушила особа, яка притягується до адміністративної відповідальності правила дорожнього руху, та чи є причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та дорожньо-транспортною подією.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.1 ПДР, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 12.1. ПДР визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 13.1. ПДР, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 15 жовтня 2023 року близько 19:05 години на автодорозі Київ-Харків. Був за кермом автомобіля «BMW Х5» н.з. НОМЕР_4 та рухався в напрямку м. Київ по крайній правій смузі руху зі швидкістю 65-75 км/год. Доїжджаючи до майбутнього місця ДТП, помітив рух автомобіля «BMW Х7» який виїхав з розвороту перетнувши суцільну смугу та почав рухатися до центру дороги, зі швидкістю 20 км/год. Під час руху почав помічати, що «BMW Х7» на відстані приблизно 15-20 метрів від нього, починає виїжджати на його смугу руху, тому ОСОБА_2 виконав екстрене гальмування. Уникнути зіткнення він не зміг, бо була маленька відстань між автомобілями. Внаслідок зіткнення, було пошкоджене переднє ліве колесо та ходова частина автомобіля, від чого транспортний засіб став некерований, і його по інерції почало заносити в ліву сторону, проїхавши ще 10 метрів, а «BMW Х7» від`їхав далі від самого місця зіткнення (приблизно 50 м). Після чого жінка ОСОБА_2 , яка також була в авто, викликала поліцію. Також повідомив, що інспектор поліції на схемі ДТП самостійно встановив місце зіткнення, оскільки в нього ніхто не питав, де саме відбулося зіткнення та він не показував його. В подальшому зі схемою ніхто не ознайомив, у такій ситуації перший раз, у нього був шоковий стан, крім того в салоні автомобіля знаходилася маленька дитина, за яку він переживав. Схему не дивися, але підтвердив, що поставив підпис, де сказали працівники поліції. Вважає, що не вірно зазначене місце зіткнення та показав на схемі ДТП свою версію місця зіткнення. Підкреслив, що несправним автомобіль став після зіткнення. Гальмівний шлях не було видно через те, що був мокрий асфальт (погодні умови - дощ), самого шляху не було видно. Бачив пластик побитий ззаду автомобіля.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 15 жовтня 2023 року близько 18:50 години, він рухався на авто «BMW Х7» н.з. НОМЕР_5 , здійснював розворот на 34 км автодороги М-03 Харків - Київ у напрямку м. Київ. Впевнившись, що не створює перешкод іншим учасникам дорожнього руху і дорожня ділянка безпечна, пропустивши автомобіль, який рухався в лівій смузі, і побачивши, що інший автомобіль рухається в правій смузі, здійснив розворот, і рухався по крайній лівій смузі. Далі відчув сильний удар в задню частину автомобіля, машину по інерції віднесло вперед. Через деякий час вийшов з машини і побачив механічні пошкодження автомобіля, а далі викликав поліцію. Зауважив, що удар відбувся на відстані приблизно 50 м від розвороту і його швидкість була приблизно 40-50 км/год. Зіткнення відбулося на лівій смузі руху, оскільки він перестроївся в крайню ліву смугу по руху вже після розвороту. На даний момент не може показати точне місце зіткнення, однак воно було на великій відстані від місця розвороту. Зазначив, що значні пошкодження, які містяться на транспортних засобах після зіткнення та такої сили удар, внаслідок якого його авто відкинуло через дві полоси практично на узбіччя, не могли утворитися при швидкості автомобіля «BMW Х5» 60-75 км/год, а була значно більшою. Вказав, що він не перетнув суцільну лінію та йому взагалі незрозуміла дана ситуація, оскільки виконував всі свої дії опираючись на великий водійський стаж. Зі схемою місця ДТП складеною інспектором поліції він погоджується. Також повідомив, що ознайомився з наданим відеозаписом, та вважає, що ситуація, яку він описав аналогічна відео.

Поліцейський Усик М.Ю. в судовому засіданні підтвердив, що був на місці ДТП за участі водіїв транспортних засобів «BMW X5» н.з. НОМЕР_4 та «BMW X7» н.з. НОМЕР_5 . Схема місця ДТП на 33 км+600м а/д М-03 Київ-Харків від 15 жовтня 2023 року, була складена за участі та зі слів учасників пригоди, з відображенням місця заходження транспортних засобів. Зазначив, що виходячи з характеру пошкоджень транспортних засобів та дорожньої обстановки не було підстав вважати про виїзд автомобіля «BMW X7» через суцільну лінію. Не відобразив у схемі місце осипу (уламків) пошкоджених автомобілів, оскільки не помітив їх. Вважає, що схема місця ДТП повністю відповідає наявній обстановці по прибуттю його екіпажу на місце пригоди.

У цій справі на замовлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілого проведено по 2 експертизи, а також одну судову експертизу, за висновками яких:

висновок судового експерта Скорохода К.М. №227/23 від 27 жовтня 2023 року на замовлення ОСОБА_2 - в даній дорожній обстановці водій автомобіля «BMW X5» н.з. НОМЕР_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України та в його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які знаходилися би в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

висновок судового експерта Давидовича О.О. №68 від 03 листопада 2023 року на замовлення ОСОБА_1 - з технічної точки зору, причиною настання даної ДТП стали небезпечні дії водія автомобіля «BMW X5» н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 , які не відповідали вимогам п. 1.5, п. 2.3, п. 12.1, п. 13.1 ПДР України. Експерт Давидович О.О. в судовому засіданні повністю підтримав та роз`яснив свій висновок № 68.

висновок комплексної судової авто технічної експертизи №КСЕ-19/111-24/3122 від 15 липня 2024 року на виконання постанови суду першої інстанції від 08 січня 2024 року - швидкість руху автомобіля «BMW X5» н.з. НОМЕР_4 у кадрах відеозапису №671-674 становить 109,18 км/год + 13,64 км/год.; у дорожній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля «BMW X5» н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «BMW X7» н.з. НОМЕР_5 шляхом виконання вимог пунктів 10.1, 10.3 ПДР та з технічної точки зору, вбачаються невідповідності зазначеним пунктам, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

висновок комплексного транспортно-трасологічного, автотехнічного дослідження №3017/3018/3340/3341 від 26 серпня 2024 року на замовлення захисника ОСОБА_2 - проведено фототехнічне та дослідження відео-, звукозапису згідно якого швидкість руху автомобіля «BMW X5» н.з. НОМЕР_4 перед ДТП, безпосередньо перед зіткненням складала приблизно 90 км/год; в даній дорожній ситуації водій автомобіля «BMW X5» ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР та в даній ДТП не мав технічної можливості виконати вимоги зазначеного пункту, тому в його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої пригоди.

висновок транспортно-трасологічного та авто технічного експертного дослідження №7620/7621 від 10 жовтня 2024 року на замовлення захисника ОСОБА_1 - містить два варіанти розвитку в залежності від пояснень учасників ДТП щодо швидкостей руху автомобілів. У вказаному висновку встановлено, що пояснення водія ОСОБА_2 в частині швидкості руху автомобіля «BMW X5» 65-75 км/год, а також в частині швидкості руху автомобіля «BMW X7» 20 км/год, тобто в частині параметрів зближення вказаних автомобілів перед зіткненням, з технічної точки зори, є неспроможними, натомість пояснення ОСОБА_1 в цій частині з технічної точки зори, є спроможними. З огляду на зазначене береться до уваги саме перший варіант - по поясненням водія автомобіля «BMW X7» ОСОБА_1 , відповідно до якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля BMW X5 ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10, п. 10.3 ПДР України та його дії з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 порушень вимог пунктів 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації. Експерт зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і дати об`єктивний висновок у поставлених перед ним питаннях. Експерт має право знайомитися з матеріалами справи, що стосуються предмета експертизи, заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку; з дозволу органу (посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, ставити особі, яка притягається до відповідальності, потерпілому, свідкам запитання, що стосуються предмета експертизи; бути присутнім при розгляді справи.

Згідно п. 24 Постанови Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Відповідно до ст. 256 КУпАП протокол, який складено відповідальною особою, повинен містити відомості про обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції інкримінованої статті із визначенням: суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єкта, об`єктивної сторони, оскільки протокол за своєю суттю та призначенням, крім доказового значення, представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення (проступку) в межах якого суд здійснює розгляд справи.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП має значення факт порушення Правил дорожнього руху, який відображається у протоколі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення поза розумним сумнівом який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 509647 від 15 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 інкриміновано порушення вимоги п. 12.1, п. 13.1 ПДР.

Разом з тим, ані висновок Київського НДЕКЦ МВС України № КСЕ-19/111-24/3122 від 15 липня 2024 року, ані висновок ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» №3017/3018/3340/3341 від 26 серпня 2024 року, ані висновок ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» №7620/7621 від 10 жовтня 2024 року, не містять інформації щодо порушення ОСОБА_2 саме пунктів 12.1, 13.1 ПДР та, що останні знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Більш того, вказані докази хоч і містять різні висновки щодо дій учасників ДТП, однак є рівнозначними за своєю юридичною силою, а тому надання переваги висновкам експертів, які зроблені на замовлення потерпілого і ґрунтування обвинувачення виключно на них без прив`язки до інших суперечливих доказів свідчитиме про порушення презумпції невинуватості адже жоден із висновків не дає чіткої відповіді про порушення ОСОБА_2 пунктів 12.1, 13.1 ПДР.

Також є суперечливими у цій справі покази особи, яка притягається до відповідальності та потерпілого, а факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом. Тому оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних у справі доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд правомірно встановив відсутніми в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, яке на думку особи, якою складено адміністративний протокол, вчинено.

При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Суд лише перевіряє чи є в діях або бездіяльності особи склад інкримінованого правопорушення чи ні. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи, оскільки це становить порушення частини першої статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі Карелін проти Росії (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), Малофєєва проти Росії (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04).

Отже, доводи апелянта стосовно неповного встановлення та розгляду адміністративної справи, відсутності об`єктивності дослідження обставин ДТП, наявності у діях ОСОБА_2 порушення інших пунктів ПДР, апеляційним судом розцінюються критично, і не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються дослідженими у суді доказами.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Таким чином, апеляційний суд не встановив підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки вона є законною, обґрунтованою та вмотивованою, та дійшов висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Бориспільського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року, відповідно до якої провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення - залишити без змін, а апеляційну скаргу представниці потерпілого ОСОБА_1 - адвокатки Маслей Ірини Михайлівни на постанову судді Бориспільського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 березня 2026 року.

Суддя: Р.В. Березовенко