ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06 січня 2026 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянина України, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником поліції місцем проживання зазначена адреса: АДРЕСА_1

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування всіма транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із оскарженою постановою суду першої інстанції, 16.11.2025 року приблизно о 22:45 годині, за адресою: м. Дніпро, вул. Івана Нечуя-Левицького, 131М, ОСОБА_1 керував транспортним засобом TOYOTA CAMRY( з д.н.з. НОМЕР_1 ), з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager», а також у медичному закладі, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись із вказаною постановою, просить скасувати її та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що судове рішення прийнято всупереч вимогам закону та принципам верховенства права, зазначені у постанові обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Зазначає що факт керування ним транспортним засобом не доведено, стверджує, що за кермом перебувала його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується її показаннями та письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Також зазначає що, відеозапис з нагрудних камер поліцейських не є безперервним, а апелянта не було повідомлено про ведення зйомки, що є підставою для визнання доказу недопустимим.

Наполягає що, працівниками поліції порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, передбачену ст. 266 КУпАП та відповідною Інструкцією, також порушено право на захист, оскільки перед складанням протоколу не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

У зв`язку з вказаним апелянт вважає, що відсутні необхідні і достатні докази на підтвердження його вини та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції повторно не з`явився, про день та час апеляційного розгляду повідомлявся, про причини неявки не повідомив, питання про відкладення судового розгляду не порушив. Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги, що за правилами ч. 6 ст. 294 КУпАП його участь в апеляційному розгляді не є обов`язковою, вважаю за необхідне розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Так, вимогами ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були. Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Аналізуючи висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає їх передчасними.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність зокрема за відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Під керуванням транспортним засобом належить розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, та фактичних обставинах.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що дії останнього належить кваліфікувати як відмову водія від проходження на вимогу працівника поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager», а також у медичному закладі.

Разом із тим, сам ОСОБА_1 факт керування ним транспортним засобом послідовно заперечував як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і у межах судового провадження в суді першої та апеляційної інстанції. При цьому в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, зокрема відеозаписи з боді-камер поліцейських, на підтвердження факту керування ним транспортним засобом.

Натомість, як вбачається з відеозапису, поліцейські прибули на місце пригоди через певний час після ДТП та були очевидцями лише її наслідків, тобто вони особисто не спостерігали особу водія та відповідні події відеозаписом не зафіксовані. Натомість ним підтверджується, що ОСОБА_1 із самого початку спілкування з останніми послідовно вказував, що водієм був не він, а інша особа.

Належить додатково зазначити, що згідно із відеозаписом один із поліцейських у спілкуванні з ОСОБА_1 вказує, що про те, що саме останній був водієм під час ДТП, їх повідомив свідок. Аналогічні відомості наведені і у рапорті поліцейського (а.с. 3). Разом із тим, у своїх письмових поясненнях ОСОБА_3 , посилання на якого як на свідка наявне у протоколі про адміністративне правопорушення, вказує, що він також не був очевидцем самої події ДТП, але у день та час, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, до приїзду працівників поліції підійшов до автомобіля Тойота, що стояв на узбіччі, оскільки в нього склалося враження, що відбулася ДТП. З автомобіля вийшли ОСОБА_1 та його дружина і повідомили, що за кермом була остання і вони просто з`їхали з дороги. Свідком керування автомобілем ОСОБА_1 він не був, зі слів останнього та його дружини може зробити висновок, що за кермом перебувала саме вона. В його присутності протокол про адміністративне правопорушення не складався (а.с. 24-26).

Доказами керування ОСОБА_1 у день та час, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, автомобілем TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , є вказаний протокол та рапорт того самого співробітника поліції, яким його було складено, тобто документи, які виходять від представника сторони обвинувачення та містять викладення його суб`єктивної точки зору щодо обставин події, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції вказані документи, з урахуванням відсутності їх об`єктивного підтвердження іншими доказами, не вважає достатнім та безсумнівним підтвердженням факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Будь-які інші докази на підтвердження даної обставини, такі, як показання свідків, аудіо-та відеозаписи з інших засобів, ніж боді-камери поліцейських, письмові докази тощо в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні достатні об`єктивні дані, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

Відсутність у ОСОБА_1 статусу водія виключає підстави для висунення йому поліцейськими правомірної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння в порядку п. 2.5 ПДР, а відтак і наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

За таких обставин вважаю за необхідне постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця