Справа № 456/6287/25 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 33/811/392/26 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Босої Оксани Олександрівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 02 листопада 2025 року о 02:20 год. у м. Стрий, по вул. Дрогобицька, 34, керував автомобілем марки «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора алкотест «Драгер 6820 ARTJ 0418» тест 962, результат позитивний 2,21 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року, оскільки участі в розгляді справи він не приймав, про результат розгляду справи дізнався 17 лютого 2026 року.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи.

13 березня 2026 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли пояснення адвоката Босої О.М., подані в інтересах ОСОБА_2 , в яких вона зазначає, що на відеозаписах не зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Наголошує, що огляд водія ОСОБА_2 мав бути проведеним відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, оскільки він є діючим військовослужбовцем.

Також, зазначає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, є неповним, містить ознаки коригування.

Звертає увагу, що працівниками поліції неправильно кваліфіковано дії водія ОСОБА_2 , у роздруківці приладу «Драгер» не зазначено до якого протоколу даний документ є додатком, у направленні заповнено графу, в якій зазначено, що водія було доставлено до медичного закладу, хоча його не доставляли до медичного закладу.

Окрім того, 13 березня 2026 року від адвоката Босої О.О. надійшло клопотання про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуальності, в якому вона повідомляє, що ОСОБА_2 проходить військову службу в лавах ЗС України, бере активну участь у відсічі збройної агресії рф проти України, займає посаду старшого водія військової частини, виконує бойові завдання, водійське посвідчення є критично важливим для нього, у зв`язку із чим просить застосувати до нього ст. 69 КК України, та не застосовувати до нього додаткового покарання.

Також, 13 березня 2026 року адвокат Боса О.О. подала клопотання про визнання доданих до справи відеозаписів неналежними та недопустимими доказами, оскільки відеозапис був здійснений на невідомий пристрій та бодікамру, є неповним, не безперервним.

13 березня 2026 року адвокатом Босою О.О. подано клопотання про визнання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗС України, його огляд мав бути проведений відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП та порядку №32, а його дії мали бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Окрім того, 13 грудня 2026 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Босої О.О..про залучення прокурора до участі в розгляді

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався 17 лютого 2026 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

У судове засідання апеляційного суду призначене на 13 березня 2026 року ОСОБА_1 та його захисник Шох К.А., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи не прибули, про причини неявки не повідомили, адвокат Боса О.О. просила проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 . Окрім того, від адвокат Лихачової М.Б. надійшло повідомлення про припинення повноважень захисника ОСОБА_1 .

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки адвоката Босої О.О. яка просила проводити розгляд справи у відсутності Гуменюка І.В., апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисників Шох К.А. та Лихачової М.Б.

Розглянувши клопотання адвоката, про залучення прокурора до участі в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи адвоката на підтримку заявленого клопотань, апеляційний суд приходить до висновку, що подане клопотання не містить достатніх обґрунтувань щодо необхідності залучення прокурора до участі в розгляді справи, оскільки участь прокурора у даній категорії справи чинним законодавством не передбачена, а тому у задоволенні даного клопотань слід відмовити.

Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз представлених матеріалів свідчить про те, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №500919 від 2 листопада 2025 року (а.с. 3), відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора алкотест «Драгер 6820 ARTJ 0418» тест 962, результат позитивний 2,21 проміле;

- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» від 2 листопада 2025 року (а.с. 2) з якої вбачається, що огляд на стан сп`яніння було проведено 2 листопада 2025 року о 2 год. 39 хв., результат 2.21 проміле, з результатом водій ознайомлений, що підтвердив своїм підписом;

- інформацією з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), з якого встановлено, що працівниками поліції було виявлено у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, поведінка, яка не відповідала обстановці), у зв`язку із чим проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомог приладу «Alkotest Drager 6820», результат 2.21 проміле, з результатом водій погодився, що підтвердив своїм підписом;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5), з якого вбачається, що у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного (різкий запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, поведінка, яка не відповідала обстановці), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №6065709 від 2 листопада 2025 року (а.с. 7), з якої встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 а ПДР України;

- рапортом працівника поліції (а.с. 8), з якого вбачається, що патрульними зупинено транспортний засіб «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , під час дії комендантської години, в ході опитування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, поведінка, яка не відповідала обстановці, у зв`язку із чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат якого показав 2,21 проміле;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який досліджено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 (транспортний засіб на іноземній реєстрації), під керуванням водія ОСОБА_1 , у період дії комендантської години, під час опитування в нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю х порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, поведінка, яка не відповідала обстановці), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснено права та обов`язки, надано герметично запаковану трубочку, перевірено прилад, результат огляду 2,21 проміле, водій погодився з результатом огляду, відмовився проходити огляд в медичному закладі. Працівниками поліції повідомлено ОСОБА_1 , що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, ознайомлено його з протоколом, відсторонено його від керування транспортним засобом.

Твердження апелянта, що на відеозаписах не зафіксовано факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який описано вище за текстом.

Доводи апеляційної скарги про порушення порядку огляду, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а огляд осіб які проходять військову службу повинен здійснюватись відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, тобто не працівниками поліції, а посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, на увагу не заслуговують, оскільки положення ст. 266-1 КУпАП не розповсюджуються на осіб, які керують транспортним засобом.

Положення ст. 266-1 КУпАП застосовуються для тих військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Доказів виконання ОСОБА_2 обов`язків військової служби та перебування його на службі в ЗС України під час зупинки транспортного засобу матеріали справи не містять.

У зв`язку із чим, в задоволенні клопотання адвокат Босої О.О. про визнання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства - слід відмовити.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, доводи апелянта неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №500919 від 2 листопада 2025 року (а.с. 3), а саме рух та зупинку транспортного засобу, опитування водія та процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, результат огляду 2.21 проміле.

У зв`язку із вищенаведеним, у задоволенні клопотання адвокат Босої О.О. про визнання доданих до справи відеозаписів неналежними та недопустимими доказами - слід відмовити.

Твердження апелянта, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати ст. 69 КК України, оскільки він є військовослужбовцем, а посвідчення водія йому потрібне для виконання бойових завдань, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Оскільки, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено безальтернативне стягнення у виді накладення штрафу на водія у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У зв`язку із чим, у задоволенні клопотання адвоката Босої О.О., захисника Гуменюка І.В., про накладення стягнення з урахуванням принципу індивідуальності, в якому вона просить застосувати до ОСОБА_1 ст. 69 КК України- слід відмовити.

Доводи захисника, що в направленні зазначено про доставляння водія до медичного закладу, хоча фактично його не доставляли, самі по собі не свідчать про недійсність або недопустимість даного направлення. Вказана обставина може свідчити лише про технічну неточність у заповненні окремої графи направлення та не спростовує факту встановлення у водія алкогольного сп`яніння, а також законності дій працівників поліції. При цьому дана неточність не вплинула на кваліфікацію дій водія, зміст протоколу про адміністративне правопорушення, і не спростовує встановлених у справі обставин.

Твердження апелянта, що працівниками поліції невірно кваліфіковано дії водія ОСОБА_2 , не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Окрім того, апеляційний суд не вправі погіршити становище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, якщо апеляційна скарга подана лише в її інтересах.

Доводи адвокат, що у роздруківці з приладу «Драгер» не зазначено, до якого саме протоколу про адміністративне правопорушення вона є додатком, не можуть бути підставою для визнання результатів огляду недопустимими доказами. Така технічна неточність у оформленні документа не впливає на зміст зафіксованих результатів огляду та не спростовує факту проведення перевірки водія на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Окрім того, роздруківка з приладу «Драгер» містить відомості про дату, час проведення тестування та результат вимірювання, що дає можливість ідентифікувати її з обставинами конкретної події та матеріалами справи. Відтак відсутність у роздруківці посилання на номер протоколу не свідчить про недостовірність результатів огляду.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року.

Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 ,до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.