ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/4069/25 Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В. В.
Провадження № 33/818/705/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю прокурора Кубаха М.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також захисника Сергієнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 ,

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на неї, враховуючи положення ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг Зміївського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, являючись згідно з п.п. «и» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом. На якого поширюється дія цього Закону, несвоєчасно без поважних причин, а саме: 17.03.2024 року о 16:12 год., подала щорічну декларацію за 2021 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п. 2.7 р. ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Поряд з цим, постановою встановлено що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг Зміївського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, являючись згідно з п.п. «и» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, несвоєчасно, а саме: 17.03.2024 року о 16:20 год., подала без поважних причин щорічну декларацію за 2022 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п. 27 р. ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Також, цією постановою встановлено, що ОСОБА_1 , будучи 18.04.2023 року звільненою з посади головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг Зміївського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, являючись згідно з. п.п. «и» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, несвоєчасно без поважних причин, а саме 17.03.2024 року о 16:37 год., подала декларацію при звільненні шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п. 2-7 р. ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права. Вказувала, що вона не була посадовою особою в розумінні ЗУ «Про запобігання корупції», оскільки не виконувала будь-яких управлінських чи організаційно-розпорядчих функцій. Зазначала. Що декларацію про доходи вона подала не тому, що зобов`язана була це робити, а виключно з власної ініціативи, що не заборонено Законом. Декларацію подала, тому, що мала намір працевлаштовуватися на посаду державного службовця, а не тому, що обіймала посаду головного спеціаліста Фонду соціального страхування. Вважала, що оскільки, на її думку, відсутній суб`єкт правопорушення та суб`єктивна сторона, то справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Крім того вважала, що на час розгляду справи судом першої інстанції сплив строк притягнення її до відповідальності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи ОСОБА_1 та її захисника адвоката Сергієнко С.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав судову постанову законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи, поза розумним сумнівом вбачається, що ОСОБА_1 займала посаду головного спеціаліста управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, тобто була суб`єктом, на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції».

Зокрема, належить врахувати, що ОСОБА_1 наказом виконувача обов`язків начальника Управління від 08.11.2021 року № 02-107-к з 09.11.2021 року було призначено на посаду головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг Зміївського відділення Управління.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 займала цю посаду до18.04.2023 року включно.

Поряд з цим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» щодо поширення дії закону на членів правління Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Пенсійного фонду, наглядової ради Пенсійного фонду та відповідних посадових осіб» від 17.11.2021 № 1893-ІХ внесено зміни до Закону України «Про запобігання корупції», а саме у відповідності до п.п. «И» п.1 ч.1 ст. 3 цього Закону на посадових та службових осіб інших державних органів, у тому числі Фонду соціального страхування України та Пенсійного фонду поширено вимоги щодо декларування та інші обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Крім цього, на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620-ІХ відбулася реорганізація та ліквідація фонду соціального страхування України шляхом його приєднання до Пенсійного фонду України. Виконавчі органи Фонду соціального страхування України з 091.01.2023 припинили діяльність, Пенсійний фонд став повним правонаступником всіх активів, зобов`язань та функцій цього Фонду.

Отже, ОСОБА_1 станом на 17.11.2021 року займала посаду головного спеціаліста сектору медичних та соціальних послуг Зміївського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, а тому, відповідно до внесених змін до Закону України «Про запобігання корупції» була посадовою особою, на яку поширено, в тому числі, вимоги щодо декларування.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ані ОСОБА_1 , ані її захисник не заперечували факт, що 17.11.2021 року до Закону України «Про запобігання корупції» були внесені певні зміни, а також не заперечували, що з 01.01,2023 року виконавчі органи Фонду соціального страхування України припинили діяльність, а Пенсійний фонд України став повним правонаступником всіх активів, зобов`язань та функцій цього Фонду.

Крім того, відповідно до відомостей листа- повідомлення начальника головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасова В. від 10.01.2024 року за № 2000-14-8/6230 вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як правонаступник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, нагадує ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» до переліку суб`єктів, на яких поширюється дія Закону, належать посадові особи та службові особи Фонду соціального страхування України (п.п. «и» п.1 ч.1 ст. 3 Закону). Відповідно до ст. 45 Закону, посадові та службові особи Фонду соціального страхування мають обов`язок подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави. Види декларацій. Порядок їх подання та звітні періоди які вони охоплюють визначені положеннями ст. 45 Закону та «Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 449/21 (зі змінами). Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, у термін до 31 січня 2024 року зобов`язані подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції наступні декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за періоди: - «щорічну декларацію» із позначкою «я продовжую виконувати функції держави або органу місцевого самоврядування» за 2021 рік, за 2022 рік; - «щорічну декларацію» із позначкою «я припинила виконувати функції дердави або органу місцевого самоврядування (після звільнення)» за 2021 рік, 2022 рік; - «декларацію при звільненні» (за період з 01 січня 2022року по дату звільнення у 2022 році); - «Декларацію при звільненні» (за період з 01 січня 2023 року по дату звільнення).

Цим листом ОСОБА_1 попереджена, що за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, чинним законодавством передбачено адміністративну відповідальність за ст. 172-6 КУпАП; за умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави кримінальної відповідальність за ст. 366-3 КК України.

Тобто, ОСОБА_1 повідомлялась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області про необхідність подання декларацій та про існування відповідальності за неподання цих декларацій.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 посилалася на те, що не повинна була подавати декларації, однак бажала зайняти іншу посаду, а саме державного службовця, а тому і подавала ці декларації.

Проте, оцінюючі відомості поданих ОСОБА_1 декларацій вбачається, що «Щорічні» декларації та декларацію «При звільненні» вона подавала як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Належить врахувати, що під час подання декларації особою, яка бажає зайняти іншу посаду, в тому числі, державного службовця, ця особа повинна подавати декларації, як «кандидат на посаду».

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах цієї справи, ОСОБА_1 не подавала декларації як «кандидат на посаду», а тому такі твердження сторони захисту є необґрунтованими та суд розцінює їх як обраний спосіб захисту.

Поряд з цим, належить врахувати, що відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Крім того, роз`яснень Верховного Суду від 09.04.2021 року за № 05/23889/21, які він надавав Національному агентству з питань запобігання корупції вбачається, що за результатами опрацювання звернення голови Національного агентства з питань запобігання корупції, Верховним Судом було здійснено моніторинг судової практики на предмет аналізу проблемних питань, в тому числі, застосування судами положень статті 38 та пункту 7 часини першої статті 247 КУпАП щодо визначення дня, з якого починається перебіг строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до узагальнювальних висновків Суд зазначив, що моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, слід вважати день складання протоколу про таке правопорушення уповноваженою посадовою особою.

Враховуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правильність врахування судом першої інстанції дня виявлення адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , а саме день складення стосовно неї протоколу, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, апелянт посилався на висновок доцента, доктора філософії права, доцента кафедри цивільного та трудового права Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана, члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді О.М. Єфімова, який дійшов висновку, що працівники Фонду соціального страхування України (виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів) не є суб`єктами декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» (№ 1700-VII від 14 жовтня 2014 року).

Суд апеляційної інстанції не ставить під сумнів об`єктивність цього висновку, однак належить врахувати, що цей висновок зроблений в розумінні Закону України «Про запобігання корупції в редакції від 14 жовтня 2014 року, а під час подання ОСОБА_1 декларацій діяв Закон України «Про запобігання корупції» за № 1700-VII в редакції від 20.09.2023 року, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість таких доводів сторони захисту.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков