ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/142/26 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2025 року,

встановила:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.173-2 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5(п`ять) діб та стягнуто судовий збір.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_1 30 серпня 2025 року о 08 год. на місці спільного проживання в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психолочічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачені ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП.

На вказану постанову суду 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження закрити.

Ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги, вважаю, що апелянту слід відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2025 року та повернути скаргу з таких підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав після закінчення строку апеляційного оскарження, а саме, через п`ять місяців. В обґрунтування причин пропуску строку ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувану постанову отримав 19.02.2026 року, про що зазначено у журналі суду першої інстанції, тому вважає, що строк на оскарження даної постанови був пропущений з поважних причин.

Однак, зазначені причини не можуть бути визнані поважними, оскільки відповідно до матеріалів провадження, копія постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2025 року, яку оскаржує ОСОБА_1 , була йому направлена 01.10.2025 року (а.п. 19) та отримана ним 10.10.2025 року, що підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.п. 27), тому посилання апелянта на те, що він отримав копію оскаржуваної постанови 19.02.2026 року, про що зазначено у журналі суду першої інстанції, не спростовує факту отримання ним вказаної копії постанови значно раніше, а саме 10.10.2025 року, про що наявне підтвердження в матеріалах адміністративної справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

За таких обставин, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Оскільки наведені підстави пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 25 вересня 2025 року слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

постановила:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2025 року та повернути йому апеляційну скаргу разом з додатками.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя