Справа № 750/7760/25 Головуючий у 1 інстанції Самусь Л. В.
Провадження № 33/4823/295/26
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд - суддя Антипець В. М.,

з участю захисника адвоката Бредюка О. М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката Бредюка О. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, пенсіонер, проживаючий по АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 665 грн. 60 коп. судового збору.

Як установив суд, ОСОБА_1 , 26 травня 2025 року о 10 год. 30 хв. по пр. Миру, 308 - А, у м. Чернігові, керував транспортним засобом ЗАЗ VIDA, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; виражене тремтіння пальців рук; порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Бредюк О. М. просить постанову суду скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Мотивує тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги емоційний стан ОСОБА_1 , окрім того останній має захворювання нервової системи, у зв`язку з чим неодноразово, починаючи з 2013 року проходив лікування у Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні.

Окрім того, згідно постанови ВЛК ОСОБА_1 було встановлено діагноз: рекурентний депресивний розлад, хронічний перебіг з часто повторюваними епізодами, поточний депресивний епізод важкого ступеня.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 був визнаний лікарською комісією не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Більше того, син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , військовослужбовець ЗСУ, 18.08.2023, під час наступальних дій у складі штурмової групи на території Донецької області не повернувся під час відходу групи.

Згідно витягу з наказу від 08.09.2023 №1577 ОСОБА_2 вважається безвісти зниклим.

У день складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 їздив на обмін військовополонених, що відбувався на території Чернігівської області, оскільки вважав, що можливо його син буде серед військовополонених, яких обмінюють.

У зв`язку з цим психологічний і емоційний стан ОСОБА_1 не дозволяв йому в повній мірі усвідомлювати наслідки відмови від проходження огляду.

Окрім того, ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що спиртні напої він не вживає останні 10 років. В той день ОСОБА_1 вживав лише заспокійливе, однак все одно його психічний стан був не стабільним і він не міг до кінця усвідомлювати свою відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути визнані належними доказами у даній справі, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів.

Під час апеляційного розгляду захисник адвокат Бредюк О. М. підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши аргументи захисника адвоката, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з переглянутого апеляційним судом відеозапису, який є безперервним та долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, що 26 травня 2025 року, о 10 год. 30 хв. ОСОБА_1 в м. Чернігові по пр. Миру, 308-А, керував транспортним засобом ЗАЗ VIDA, номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений за порушення Правил дорожнього руху, а саме за не користування паском безпеки, про що було повідомлено водія.

У подальшому, під час спілкування, у поліцейського виникли підозри про вживання ОСОБА_1 алкоголю. Поліцейським було названі ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук та запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер.

ОСОБА_1 спитав в зв`язку з чим така пропозиція, і поліцейським ще раз були названі ознаки сп`яніння, які він вбачає у водія, роз`яснені наслідки відмови, а також зазначено, що в разі незгоди водія пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер йому пропонується пройти такий огляд у лікарні у лікаря-нарколога. ОСОБА_1 вказав, що він відмовляється від огляду. Поліцейським ще раз було роз`яснено наслідки такої відмови, чи розуміє зазначене водій, та запропоновано ще раз пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився, зізнавшись що випив вина, після чого йому було роз`яснені його права та складений протокол, з яким в подальшому було ознайомлено того. ОСОБА_1 намагався після цього поїхати з місця, та знову був зупинений працівниками поліції, викликаний евакуатор.

Водій ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема: порушення координації рухів; нечітку мову; уповільнену міміку та характер рухів. На питання поліцейського чи вживав алкоголь, ОСОБА_1 відповів: «…випив вина…». Більше того, від водія вимагають відповіді на питання, останній розповідає про те, чого в нього не запитували.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виконання названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Поліцейські не повинні були умовляти водія пройти огляд, достатньо було пред`явити одну вимогу, за відмову від виконання якої настає відповідальність.

Поліцейські тривалий час чекали та перепитували у ОСОБА_1 , чи згоден він пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у лікарні. Він нічого не хотів, вважав, що до нього поліцейські ставляться упереджено, просив його пробачити. Проте свого обов`язку, як особа, яка керує транспортним засобом, не виконав. Він однозначно відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, та від поїздки в заклад охорони здоров`я. Примусова доставка осіб, які керують транспортними засобами до закладу охорони здоров`я, не передбачена.

Щодо посилання захисника на те, що у працівників поліції не було підстав для складання протоколу, оскільки жодних ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не було, це був емоційний стан в зв`язку з життєвими обставинами, які склались і ОСОБА_1 вживав заспокійливе, а не алкоголь, місцевий суд вірно зазначив наступне.

Питання встановлення первинно наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія транспортного засобу, відноситься виключно до компетенції поліцейського, відповідно п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в п. 3 розділу I цієї Інструкції, а тому доводи захисника з приводу того, що у останнього ознаки алкогольного сп`яніння виявлені не були, не заслуговують на увагу та спростовуються дослідженим відеозаписом, долученим до протоколу.

До того ж, вказане стороною захисту не спростовує вину ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, так як протокол щодо нього складений за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, пропозицію про проходження якого поліцейським було висунуто відповідно до вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» з зазначенням ознак сп`яніння. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що стверджується зібраними матеріалами у справі, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, сам факт відмови від проходження огляду тягне за собою відповідальність за цією статтею, при цьому не має значення чи перебував водій у стані сп`яніння чи ні.

У той же час, підтвердити або спростувати наявність відповідного стану сп`яніння можливо лише шляхом проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, від чого ОСОБА_1 відмовився, хоча згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язаний був на вимогу поліцейського, в якого виникли припущення щодо перебування водія в стані сп`яніння, пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення його дійсного стану.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Якщо ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна, від виконання яких ухилився.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Бредюка О. М. залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Антипець