Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7934/25 Головуючий у 1-й інст. Панченко Г. В.
Номер провадження №33/4805/244/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисників особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності Мирончука Володимира Юрійовича, - адвокатів: Рвачова Олексія Олександровича, Кубрак Юлії Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Рвачова Олексія Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 07.06.2025 о 01 год 10 хв, м Житомирі по просп Миру, 50, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях. Послався на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що копію постанови не отримував та був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу, викласти в ній в повному обсязі мотиви незгоди з судовим рішенням.

Не погоджуючись з постановою судді місцевого суду, адвокат Рвачов О.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , також подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП або, застосувавши аналогію закону відповідно до ст.69 КК України, призначити більш м`яке стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП - у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Послався на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Звернув увагу на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, у зв`язку з чим огляд, відповідно до вимог ст.266-1 КУпАП, мав проводитися посадовою особою ВСП, а не працівником поліції. Окрім того, працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від права керування транспортним засобом. Рапорт працівника поліції належить до внутрішніх документів МВС України та не є належним доказом в розумінні ст.251 КУпАП. Наголосив, що направлення, яке міститься в матеріалах справи, складено за відсутності ОСОБА_1 та йому не вручено. Наведене, на його думку, свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Також, адвокат зазначив, що ОСОБА_1 перебуває в лавах ЗСУ на посаді водія-електрика в/ч НОМЕР_2 , право керування транспортними засобами йому необхідне для виконання бойових завдань в ЗСУ, оскільки є гостра необхідність в постійному підвозі військових вантажів та особливого складу до лінії зіткнення, тому просив застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення - штраф без позбавлення права керування транспортними засобами.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисників, перевіривши доводи апеляційних скарг, приходжу до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №353923 від 07.06.2025 вбачається, що 07.06.2025 о 01 год 10 хв, м Житомирі по просп Миру, 50, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонили в порядку ст.266 КУпАП (а.с.1-2).

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Частиною 1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «ОМСЦ» ЖОР (а.с.4); рапортом старшого сержанта поліції Я.Левчук від 07.06.2025 (а.с.5); відеозаписом фіксації обставин події (а.с.6).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку, і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводами апеляційних скарг під час апеляційного розгляду справи висновків суду першої інстанції не спростовано.

На наявному в матеріалах справи відеозаписі із нагрудних камер поліцейських об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 .

З відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився виконати законну вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, як з використанням спеціальних засобів на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. Також, відеозаписом підтверджено, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, наслідки відмови від проходження огляду та ознайомлено з адміністративними матеріалами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, який останній підписав без будь-яких зауважень. ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом шляхом заборони подальшого руху.

Дії працівників поліції відповідали вимогам ст.266 КУпАП таІнструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.

Слід зазначити, що за змістом п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції. З відеозапису вбачається, що у працівників поліції була обґрунтована підозра вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на повідомлену йому ознаку запах алкоголю з порожнини рота (на відеозаписі 00:03:02, 00:03:53). Отже, вимога поліцейського про проходження відповідного огляду була законною.

Твердження захисників про порушення спеціального порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного ст. 266-1 КУпАП, є безпідставними. Як свідчить відеозапис, ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що є військовослужбовцем та перебуває на лікуванні. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що на момент зупинки транспортного засобу під його керуванням він виконував обов`язки військової служби. Сам по собі факт проходження особою військової служби не є підставою для застосування спеціального порядку огляду за відсутності передбачених законом умов його застосування. За таких обставин на правовідносини, що виникли у даному випадку, положення ст. 266-1 КУпАП не поширюються, а тому огляд правомірно проведено у порядку, передбаченому ст. 266 КУпАП.

Також, відеозаписом спростовуються аргументи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 щодо не відсторонення ОСОБА_1 від подальшого керування транспортним засобом. При цьому, законодавством не передбачено обов`язкового складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у кожному випадку відсторонення особи від керування транспортним засобом.

Є необґрунтованим і твердження захисникапро те, що рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки викладені в ньому обставини підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом, і узгоджуються з ними.

Невручення ОСОБА_1 направлення до закладу охорони здоров`я та не ознайомлення з його змістом під підпис, не виключають наявності в діях водія складу інкримінованого правопорушення, оскільки визначальним для кваліфікації є факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. За таких обставин підстав для визнання зазначеного направлення недопустимим та недостовірним доказом у справі апеляційний суд не вбачає.

Доводи захисників про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі, обіймає посаду водія, не можуть бути підставою для звільнення його від накладеного судом стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Санкція статті 130 КУпАП за своєю правовою природою є безальтернативною і передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та закон в даному випадку не допускає процесуальної можливості призначити будь-яке інше адміністративне стягнення залежно від особи порушника чи роду його занять.

Посилання сторони захисту на необхідність застосування аналогії відповідно статті 69 Кримінального кодексу України є безпідставними, оскільки законодавство про адміністративні правопорушення не передбачає можливості призначення більш м`якого стягнення, ніж визначено санкцією статті, а положення Кримінального кодексу України не можуть бути застосовані за аналогією у справах цієї категорії (ч.4 ст.3 КК України).

Таким чином, накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам закону і підстави для його пом`якшення відсутні.

Зазначені у клопотанні розбіжності у реквізитах документа, яким встановлено особу ОСОБА_1 , не є такими, що свідчать про істотне порушення вимог статті 256 КУпАП та не можуть бути підставою для визнання протоколу неналежним чи недопустимим доказом. За таких обставин підстав для задоволення клопотання захисника Кубрак Ю.В. про визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом суд не вбачає.

Також суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП немає повноважень направляти матеріали справи на доопрацювання, а тому відповідне клопотання захисника Кубрак Ю.В. задоволенню не підлягає.

Судові рішення, долучені стороною захисту до матеріалів справи, у інших справах щодо інших осіб не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги та пояснення захисників в суді апеляційної інстанцій не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v.France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.

Будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в суді апеляційної інстанції захисником не надано.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , адвоката Рвачова Олексія Олександровича, яка подана в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич