справа № 274/1286/26
провадження №3/0274/328/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Базюк Ю.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Бердичівського районного відділу поліції ГУ НП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванківці Бердичівського району Житомирської області, одруженого, маючого на утриманні троє неповнолітніх дітей, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

16.02.2026 адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилився від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_2 , 2009 року народження, оскільки не забезпечив необхідні умови життя дитини, а саме допустив антисанітарний стан помешкання, в якому проживає дитина, не забезпечив продукти харчування в достатній кількості, чим порушив вимоги ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винуватим себе визнав. Пояснив, що зранку не встиг прибрати в хаті.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені СК України, Законом України «Про охорону дитинства».

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані; виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 16 своєї постанови від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, крім пояснень даних в судовому засіданні, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення від 16.02.2024.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП - ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя неповнолітніх дітей.

Обставин, що пом`якшують, обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого порушення, особу винного, який одружений, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, не працює, ступінь вини, майновий стан, а також приймаючи до уваги санкцію ч. 1 ст. 184 КУпАП, суд вважає можливим накласти на нього стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 184 КУпАП у виді попередження.

Згідно із ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір, в розмірі, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (у 2026 році 3328грн).

Крім того, згідно змісту цього ж протоколу, 16.02.2026 адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилився від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_2 , 2009 року народження, оскільки не забезпечив необхідні умови виховання, що призвело до порушення сином громадського порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 16.02.2026 його неповнолітній син громадський порядок не порушував.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що матеріалами справи не доведено наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, з таких підстав.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення до протоколу долучено:

- рапорт чергового Бердичівського РВП від 07.02.2025, зі змісту якого вбачається, що 07.02.2026 в 03:12 надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що в м. Бердичеві на центральному залізничному вокзалі виявили дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ознаками алкогольного сп?яніння;

- копію протоколу поліцейського піклування від 07.02.2026;

- рапорти працівників поліції про виявлення 07.02.2026 в 03:10 в приміщенні залізничного вокзалу за адресою: вул. Привокзальна, 1, м. Бердичів, неповнолітнього ОСОБА_2 , який перебував в стані сильного алкогольного сп?яніння.

Поряд з цим, до протоколу не долучено жодного доказу, який свідчив би про порушення громадського порядку неповнолітнім ОСОБА_4 16.02.2026, як про це зазначено в протоколі, а тому ці обставини суд виключає.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 250, 256, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (щодо ухилення батька від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя) та накласти на нього адміністративне стягнення у виді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0.2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 665 грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю.П. Базюк