Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1354/25 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Номер провадження №33/4805/667/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., за участі ОСОБА_1 , захисника Григоришина М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Романівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2026 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Романівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 25 листопада 2025 року о 00 годині 40 хвилин в селищі Миропіль по вул.Центральна, Житомирського району Житомирської області, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом електроскутером марки «Атлас», без реєстраційного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці).Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у найближчому медичному закладі гр. ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 електроскутером, коли під`їхали працівники поліції він його вів в руках через його несправність, а не рухався на ньому. Домовився передати скутер ОСОБА_2 на ремонт. О 01 годині ночі його викликали на роботу. Вважає, що в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки дійсно ввечері 24.11.2025 випив небагато алкоголю, між тим, вночі його викликали на роботу. Також зазначає, що посвідчення водія він ніколи не отримував, оскільки для управління скутером отримання посвідчення водія не вимагається, а тому санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом застосована безпідставно. Також просив врахувати письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які підтверджують доводи про відсутність в матеріалах справи факту керування транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Григоришина М.П, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п.2.5 ПДР, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статей 283, 284 КУпАП.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №522873 від 25.11.2025 вбачається, що 25 листопада 2025 року о 00 годині 40 хвилин в селищі Миропіль по вул.Центральна, Житомирського району Житомирської області, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом електроскутером марки «Атлас», без реєстраційного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці).Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у найближчому медичному закладі гр. ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.6 І-го розділу Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).

Відповідно до п.7 І-го Розділу Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свідків. Матеріали обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: рапортом інспектора СРПП відділення поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області Ткачука Р. (а.с.3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.5); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с.7); довідкою ВП№1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області про відсутність посвідчення водія у гр. ОСОБА_1 (а.с.8); наявним в матеріалах справи відеозаписом (а.с.9).

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені і зібрані у визначеному процесуальним законом порядку.

З приводу апеляційних доводів про відсутність в матеріалах справи доказів керування ним транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами, зокрема, наявними у матеріалах справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Так, з матеріалів відеозапису вбачається, як працівники поліції, рухаючись на службовому авто, проїжджають повз електроскутер, водій якого перебуває в шоломі зверху на скутері та рухається. Згодом було встановлено особу водія ОСОБА_1 . В ході спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які були оголошені: запах алкоголю з порожнини рота, на що водій повідомив, що трохи вживав. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального приладу «Драгер» чи в медичному закладі водій категорично відмовився. ОСОБА_1 роз`яснили наслідки такої відмови, оголосили права, передбачені законодавством та ознайомили зі складеними матеріалами за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який опосередковано узгоджується із наданими відеозаписами, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання уникнути притягнення до адміністративної відповідальності. Як видно із відеозаписів працівники поліції після зупинки підходять до електроскутеру біля якого перебуває водій ОСОБА_1 , який в ході всього спілкування з працівниками поліції жодним чином не заперечував факту керування транспортним засобом, навпаки зазначив, що їде на роботу (час на відео 00 год. 45 хв.). Також не повідомляв працівникам поліції про технічну несправність скутеру, чи намагання його передати іншій особі ( ОСОБА_2 ).

Саме такі первинні покази ОСОБА_1 , на думку суду, є найбільш правдивими та достовірними, оскільки особливість психіки людини в перші секунди, хвилини після події не дозволяє їй за короткий проміжок часу вигадати чи спотворити дійсність життєвої ситуації та створити неправдиве алібі для себе, та не встигає сформувати у своїй уяві хибну версію минулої поведінки та правдоподібно повідомити про неї допитувача. Тому первинні покази ОСОБА_1 , які зафіксовані одразу на місці, на переконання суду, є найбільш правдоподібними та достовірними, та обґрунтовано враховано судом при розгляді справи.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_1 на момент його зупинки працівниками поліції 25.11.2025 електроскутером марки «Атлас», без реєстраційного номерного знаку.

Теперішні твердження ОСОБА_1 в апеляційній інстанції про нібито зустріч із ОСОБА_2 для ремонту непрацюючого скутера, на думку суду є неправдоподібною версією, зважаючи на нетипово пізній час - першу годину ночі, та виклик ОСОБА_1 на роботу, що вказує про термінову спробу дістатися до роботи, а не вирішувати питання із ремонтом скутера в такій незвичайно пізній час. Крім того, на відеозаписі наявний початковий фрагмент, як ОСОБА_1 зупиняється біля автомобіля працівників поліції, будучи одягненим у шоломі, що вказує про щойний рух транспортного засобу та виконання ним функцій водія, а не очікування на іншу особу.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в розумінні ст.130 КУпАП, є безпідставними та спростовуються відеозаписом, згідно якого водій категорично відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції після зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» чи в медичному закладі, що є порушенням п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з постановою в частині накладення судом додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.130 КУпАП відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, аналіз змісту санкції ч.1 ст.130 КУпАП дає підстави дійти висновку, що за вчинення цього правопорушення, законодавець імперативно визначив покладення на водія, як основного (штраф), так і додаткового стягнення (позбавлення права керувати транспортними засобами). Санкція цієї статті за своєю правовою природою є безальтернативною і передбачає безумовне позбавлення водія права керування транспортними засобами незалежно від будь-яких обставин.

Норми чинного КУпАП не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, відносно осіб, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.

У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами, в тому числі потенційне, яке особа має право здобути в майбутньому.

З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.

Позбавляючи особу права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином обмежує особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у найближчому майбутньому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст.ст.33, ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Стосовно письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які долучив ОСОБА_1 та просив врахувати при винесенні постанови, яких суд першої інстанції не отримував, апеляційний суд не враховує, оскільки вказані особи є знайомими ОСОБА_1 , тобто заінтересованими у розгляді справи та правдивість їх письмових пояснень викликають у суду обґрунтований сумнів, тим більше, що на місці події вказаних осіб на відеозаписі не спостерігалось.

Наведені апелянтом доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Романівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2026 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: