Провадження № 23-з/801/7/26
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 рокум. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Вінницького апеляційного суду Міхасішин І.В. отримавши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року за нововиявленими обставинами у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП, -

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 і ст. 122-4 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень..

25 лютого 2026 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 та статтею 124 КУпАП, залишено без змін.

26 лютого 2026 року на адресу Вінницького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд постанови Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року за нововиявленими обставинами.

Обґрунтовуючи заяву, заявник посилається на те, що в оскаржуваній постанові Вінницького міського суду Вінницької області суддя Сичук М.М. посилається на «матеріали відеофіксації» однак згідно з внутрішнім описом справи у справі наявні лише 26 паперових документів, жодного електронного носія (диска) не має. Більше того, при огляді аналогічних матеріалів у справі № 127/36338/25 (суддя Борисюк І.Е.), встановлено, що відеозаписи з бодікамер взагалі не містять факту руху автомобіля НОМЕР_1 .

Дослідивши вказану заяву, апеляційний суд прийшов до висновку, що заяву слід повернути заявнику з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на оскарження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується встановленням у нормах КУпАП порядку і строків подачі скарг на рішення посадових осіб, у тому числі й судів.

Главою 24 КУпАП закріплено інститут оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників провадження.

Право особи на оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення визначено ст. 294 КУпАП.

При цьому, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 КУпАП визначено порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

КУпАП не встановлює заборони або обмеження в реалізації права на оскарження до суду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, а навпаки, визначає процедуру оскарження судових рішень, яка у цій справі дотримана та реалізована ОСОБА_1 , шляхом подання апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2026 року, яка була залишена без задоволення постановою Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року.

Отже національними судами України у цій справі виконано положення ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположник свобод» щодо права особи на ефективний засіб юридичного захисту.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративні правопорушення (в тому числі за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено.

Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ загальні суди не наділені.

Застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

Принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№3236/03) у справі «Пономарьов проти України» жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

З огляду на те, що чинним законодавством не передбачено перегляд постанови у справі про адміністративне правопорушення за нововиявленими обставинами, тому постанова Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року за нововиявленими обставинами у цій справі повернути заявнику.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин