Житомирський апеляційний суд
Справа № 278/6170/25Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І.
Категорія 156Доповідач Скітневська О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 рокум. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Скітневської О.М., з участю захисника Давиденко Надії Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Давиденко Н. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665, 60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду 23 листопада 2025 року о 23 год. 02 хв. поблизу с. Сінгури на 189 км траси М-21 дороги «Житомир-Могилів Подільський» ОСОБА_1 керував скутером марки «Kaminah», без реєстраційного номеру, з ознаками наркотичного сп`яніння, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Давиденко Н.В. подала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, але працівники поліції не запропонували йому пройти огляд у спеціально обладнаних пересувних пунктах та не забезпечили його доставку до закладу охорони здоров`я. Крім того, відеозапис спростовує наявність ознак наркотичного сп`яніння для проходження огляду, а сам ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, оскільки на момент зупинки транспортного засобу малолітня дитина перебувала вдома сама без будь-якого нагляду дорослих.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, суд доходить до наступного висновку.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у медичному закладі.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №521834 від 24.11.2025 убачається, що 23 листопада 2025 року о 23 год. 02 хв. поблизу с. Сінгури на 189 км траси М-21 дороги «Житомир-Могилів Подільський» ОСОБА_1 керував скутером марки «Kaminah», без реєстраційного номеру, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродня блідість, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому Законом порядку у медичному закладі КНП «ОМСЦ» ЖОР водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від керування ТЗ відсторонено на підставі ст.266 КУпАП шляхом залишення ТЗ припаркованим у безпечному місці. (а.с.1).

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

При цьому, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п.12 Інструкції).

Ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 521834 від 24.11.2025, в якому зазначено, що останній від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку у медичному закладі відмовився (а.с.1); копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №786265 від 24.11.2025 про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.5,6 ст.121, ч.1 ст.121-3, ч.ч.1,2 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП (а.с.3); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння (а.с.4); наявному в матеріалі справи відеозаписом обставин події з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських (а.с.12).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду в цілому дав належну оцінку всім доказам у справі та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Покликання захисника на те, що відеозапис спростовує наявність підстав для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.2, 4 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Таким чином, тільки наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння надає право працівнику поліції запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння, про що і вноситься запис у протокол про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому, зазначені поліцейськими в протоколі ознаки наркотичного сп`яніння не повинні підтверджуватися або доводитися, оскільки огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Щодо доводів скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, але працівники поліції не запропонували водію пройти огляд за допомогою спеціально обладнаних пересувних пунктах та не забезпечили його доставку до закладу охорони здоров`я, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Тобто, огляд на стан наркотичного сп`яніння здійснюється лише у лікарем закладу охорони здоров`я, на підставі чого виноситься висновок про перебування чи не перебування особи в стані наркотичного сп`яніння.

Дійсно, пункт 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 (далі Порядок № 1103), зазначає, що огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Проте жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує органи поліції шукати такі пересувні пункти в місці зупинки транспортного засобу, як вважає сторона захисту, а вказані вище норми Порядку № 1103 є альтернативними відносно проведення огляду в закладі охорони здоров`я та дають можливість проходження огляду в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), але лише при їх наявності, що не є обов`язковим.

ОСОБА_1 неодноразово пропонували пройти огляд в медичному закладі та він повідомляв «я не проти….», «на місці, так», «я поведу його в руках, зробіть на місці аналізи». Але до медичного закладу відповідно до вимог зазначених вище нормативно-правових актів фактично їхати відмовився, про що свідчить його поведінка, зафіксована на відеозаписі. Потім працівники поліції зазначили, що дії ОСОБА_1 спрямовані на ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння. Також були роз`яснені наслідки, що настануть у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, оскільки на момент зупинки транспортного засобу малолітня дитина перебувала вдома сама, без будь-якого нагляду дорослих, не є переконливими, з огляду на таке.

Стаття 18 КУпАП передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в даному випадку дії ОСОБА_1 не можна вважати вчиненими в умовах крайньої необхідності, оскільки він особисто, в ситуації, що склалася, принаймні повинен був викликати поліцію, оскільки неодноразово повторював, що вітчим ображає його матір, тому він вимушений був поїхати до мами. Зазначав, що його чекає малолітня донька, при цьому, з його пояснень вбачається, що він сам доньку і залишив одну вдома вночі, що не узгоджується з поняттям крайньої необхідності.

Крім того, з відеозапису обставин події об`єктивно не вбачається, що ОСОБА_1 знаходився в умовах крайньої необхідності.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 , є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені стороною захисту обставини не можуть бути підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Відтак, доводи захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне. Зазначені доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і суд надав їм правильну, повну та неупереджену оцінку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Давиденко Надії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Житомирського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2026 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяО. Скітневська