Справа № 442/434/26
Провадження №3/442/193/2026
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 березня 2026 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Курус Р.І., розглянувши матеріалипро притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

з участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвоката Василюка Б.І.,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 11.01.2026 о 00:35 год. на вул. Юрія Дрогобича, 46 у м. Дрогобич являючись власником, передав керування транспортним засобом Audi А6 д.н.з. НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та вчинив дорожню транспортну пригоду, чим порушив п. 2.9. «г» ПДР України, про що було складено адміністративний протокол серія ЕПР1 №563792 від 11.01.2026.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими за ч. 1 ст. 130 КК України як передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

28.01.2026 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

30.01.2026 від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи для можливості отримання правничої допомоги адвоката, у зв`язку з чим 03.02.2026 розгляд справи було відкладено на 17.02.2026.

16.02.2026 від ОСОБА_1 та його адвоката Василюка Б.І. надійшли заява про відкладення розгляд справи, для можливості ознайомитись із матеріалами справи та сформувати правову позицію, у зв`язку з чим 17.02.2026 розгляд справи було відкладено на 03.03.2026.

24.02.2026 від адвоката Василюка Б.І. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

27.02.2026 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній пояснює, що провину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не визнає, оскільки під час вказаної події транспортним засобом керував він сам, а не його товариш ОСОБА_2 , який взяв провину на себе.

02.03.2026 від адвоката Василюка Б.І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки відповідно пояснень ОСОБА_1 , саме він керував транспортним засобом на момент настання події (наїзд на огорожу контейнерного майданчика), яка мала місце 11.01.2026. Проте, зважаючи на побоювання щодо можливих негативних наслідків у випадку виклику військової служби правопорядку, та враховуючи готовність ОСОБА_2 взяти відповідальність на себе, вказав на ОСОБА_2 як водія транспортного засобу. Крім цього, адвокат вважає, що результати тестування ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння не можуть бути джерелом належних та допустимих доказів, так як не містять відповідних обов`язкових реквізитів передбачених вимогам процесуального законодавства.

Вислухавши пояснення захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи, доходжу наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні порушення є, зокрема своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтями 251, 280 КУпАП визначені фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно положень пункту 1.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. В пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.9.г ПДР України водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, для настання відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП необхідна наявність елементів складу адміністративного правопорушення. В даному випадку необхідна сукупність наступних елементів складу адміністративного правопорушення: перебування особи, якій передано керування транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння; усвідомлення особою, яка передає керування транспортним засобом, того, що ця особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння; добровільне, з власної волі передання керування транспортним засобом.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння повинна складатись з того, що особа, яка передає керування транспортним засобом повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»)

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про підтвердження передачі ОСОБА_1 права керування транспортним засобом особі, яка знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, та про наявність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Обставини вчинення ОСОБА_3 зазначеного правопорушення підтверджується:

- відомостями із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №56379 від 11.01.2026, у якому безпосередньо зазначено, ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 , передав керування цим транспортним засобом ОСОБА_2 , який на момент керування перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено результатом тесту Драгер 6820;

- копією результату огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного із застосуванням газоаналізатора Drаger 6820, згідно якого показник тесту №3906 становить 2,26 проміле;

- копією акту огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів;

- відеозаписом на DVD-Rдиску з відеофіксацією подій, що відбулися 11.01.2026 року, ОСОБА_1 зазначив, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, сам ніколи не сідає п`яним за кермо, а тому передав керування транспортним засобом товаришу ОСОБА_2 . ОСОБА_2 неодноразово зазначав, що керував транспортним засобом та вживав алкоголь.

Відповідно до положень частини 2 статті 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. На виконання вказаних вимог Закону поліцейський застосовував засоби відеозапису, матеріали відеозапису долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Натомість, належних та допустимих доказів на спростування порушення п. 2.9 «г» ПДР України та, відповідно, обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 №563792 від 11.01.2026, ОСОБА_3 та його захисником не було надано.

Зазначаю, що саме на особу, яка передає право керування транспортним засобом іншому водію, покладається обов`язок пересвідчитися щонайменше у тому, що вона має право керування транспортним засобом і не перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт необізнаності ОСОБА_1 про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння при передачі йому транспортного засобу для керування матеріали справи не містять та суду не надано.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 , як власник автомобіля, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, установлені ПДР України, яких мають дотримуватися при експлуатації автомобіля за будь-яких обставин.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом є неспроможними та спростовуються постановами Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.02.2026 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до яких ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 11.01.2026 о 00:35 год. в м. Дрогобич на вул. Ю.Дрогобича, 46, керуючи т.з. марки AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_2 , не впорався з керуванням, не вибрав безпечної швидкості руху, та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини та допустив зіткнення із світловими контейнерами, спричинивши механічні пошкодження транспортного засобу, а також що він 11.01.2026 о 00:35 год. в м.Дрогобич на вул. Ю.Дрогобича, 46, керував т.з. марки AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірних покривів обличчя, тремтіння пальців рук), чим порушив п.2.9а ПДР України.

Вказані постанови набрали законної сили 24.02.2026 та містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - https://reyestr.court.gov.ua/Review/134071600, https://reyestr.court.gov.ua/Review/134088922, https://reyestr.court.gov.ua/Review/134316643.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши матеріали справи, доходжу висновку, що оскільки ОСОБА_1 не переконався належним чином в тому, що водій, якому він надав право керування своїм транспортним засобом є тверезим, відтак в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він 11.01.2026 порушив правила дорожнього руху, а саме п. 2.9 «г» ПДР України, згідно з якими водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

Враховую також висновки із рішення по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи встановлені обставини справи та докази, які містяться в матеріалах справи, суспільну небезпеку та характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, доходжу висновку, що з метою попередження вчинення ОСОБА_1 аналогічних правопорушень у майбутньому до нього слід застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою він притягується до відповідальності.

При цьому, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, так як передав керування автомобілем марки AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , який керував вказаним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, відтак ОСОБА_1 не є водієм в розумінні п. 1.10 ПДР, а відноситься до категорії «інші особи», що передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин правові підстави для застосування заходу адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами у даному випадку відсутні.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.

Керуючись ч. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 256, ст. ст. 283-285 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн. в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Курус Р.І.