Номер апеляційного провадження 33/824/1033/2026
Суддя суду першої інстанції С. В. Коробенко
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

12 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Київської митниці, поданою представником Кучер Лучією Олександрівною, на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

РНОКПП НОМЕР_1

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 473 Митного кодексу України,

у с т а н о в и в :

Згідно протоколу № 0809/10000/24 про порушення митних правил від 24 вересня 2024 рокув зоні митного контролю митного поста «УкрПошта» Київської митниці, на території логістичного центру «Київ» АТ «Укрпошта» (м. Київ, вул. Г. Кірпи, 2) 21.07.2024 під час проведення митного огляду міжнародного поштового відправлення № CV082029365UA, яке пересилалося з України відправником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_2 до США одержувач ОСОБА_6, АДРЕСА_3, було виявлено - 1) металевий виріб - 2 шт.; 2) мікрочіп - 2 шт.; 3) пластикові вироби в упаковці - 1 шт. 4) металевий виріб з маркуванням «20 kgDsservo DigitalServo» - 2 шт. У митній декларації форми CN22 вміст вкладення задекларовано як «Металеві іграшки 4 шт», вартість 100 USD.

Листом Київської митниці від 29.07.2024 № 7.8-6/20-06/7/14184, зазначені зразки було направлено для проведення експертного дослідження до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (далі - СЛЕД Держмитслужби).

Згідно з висновком експерта СЛЕД Держмитслужби від 21.09.2024 № -0295 надані на дослідження предмети ідентифіковано як холості навчальні боєприпаси, що не мають компонентів, призначених для бойових боєприпасів, радіоелектронні елементи та спеціально призначені компоненти для дистанційно пілотованих літальних апаратів (БПЛА), які модифіковані для військового використання.

Оригінал дозволу або висновку Держекспортконтролю вищезазначеним відправником до митного органу не надавався.

Таким чином, відправник МПВ № CV082029365UAгромадянин України ОСОБА_1 здійснив вкладення до МПВ № CV082029365UAзазначених вище предметів: 1) 1 (один) корпус системи подвійного скиду з сервоприводами для БПЛА, виробництва «POLYDRONE», Україна, що призначений для одночасного кріплення двох боєприпасів; 2) 1 (один) корпус системи одинарного скиду з сервоприводом для БПЛА, виробництва «POLYDRONE», Україна, що призначений для кріплення одного боєприпасу; 3) 32 (тридцять дві) кріпильні планки систем скиду боєприпасів, невідомого виробника, що призначені для кріплення боєприпасів без надання дозвільних документів, тобто відправив їх у посилці з порушенням митних правил, що передбачено диспозиції ст. 473 МК України, а саме: «пересилання через митний кордон України у МПВ товарів, заборонених до такого пересилання законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу».

У діях відправника МПВ № CV082029365UA- громадянина України ОСОБА_1 , наявні ознаки порушення митних правил, передбаченого статтею 473 МК України.

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 рокузакрито провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 473 МК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Повернуто ОСОБА_1 вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 0809/10000/24 від 24 вересня 2024 року товар згідно опису предметів.

Не погодившись із вказаною постановою, посилаючись на необ`єктивність та неповноту розгляду справи, невідповідність викладених у постанові судді висновків фактичним обставинами справи, Київська митниця через свого представника Кучер Л. О. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення митних правил, передбачених статтею 473 МК України, та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції статті, з конфіскацією безпосередніх предметів правопорушення.

У апеляційній скарзі зазначено, що суддя безпідставно взяв до уваги неналежний доказ - висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 27.02.2025 №1401, згідно якого об`єкти дослідження за найменуванням та описом не відповідають списку товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному контролю, затвердженому постановою КМУ від 20.11.2003 №1807 та не є товарами військового призначення, міжнародна передача яких підлягає державному контролю.

Суддею не з`ясована наявність чи відсутність у судового експерта ОСОБА_3 законних повноважень визначити належність найменувань та описів товарів, поданих на експертизу, до найменувань та описів товарів, внесених до відповідних списків товарів, що підлягають державному експертному контролю та відповідно, визначити належність товару до товарів військового призначення. Не враховано, що експертизу проведено судовим експертом, який не залучався ОСОБА_1 як спеціаліст або експерт в порядку ст. 327 МК України до даного провадження.

Київська митниця вказує на належність як доказу - висновку СЛЕД Держмитслужби від 21.09.2024 №-0295. До компетенції та уповноважень СЛЕД Держмитлужби та її фахівців, що мають право на проведення досліджень за відповідним напрямом, відноситься визначення характеристик зразків товарів з метою їх ідентифікації та класифікації, за якими вони можуть бути віднесені до товарів військового призначення та подвійного використання відповідним уповноваженим державним органом.

Отже, експертне дослідження товару, яке пересилалось ОСОБА_1 у МПВ CV082029365UA, проводилось експертом СЛЕД Держмитслужби не в розумінні ст. 11 Закону №549-ІV, а відповідно до норм МК України в рамках здійснення митного контролю.

Київська митниця вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 473 МК України, повністю доведена та підтверджується зібраними у справі доказами, що не можуть викликати сумнівів у їх достовірності.

У судовому засіданні представник Київської митниці Панькін Д. В. підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи та надані суду апеляційної інстанції пояснення.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Кононенко О. С. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на її безпідставність та необґрунтованість, посилаючись на письмові пояснення на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення учасників справи, переглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статей 278, 280 КУпАП, ст. 489 МК України суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 8 МК України визначено, що державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно зі статтею 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник подає митному органу документи та відомості, необхідні для митного контролю, передбачені статтею 335 МК України.

Згідно з частиною 8 статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Положеннями ст. 487 МК України передбачено, що провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за який законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, адміністративне правопорушення складається з об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначаються вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Тобто при складанні протоколу про порушення митних правил враховуються ознаки складу правопорушення, які мають узгоджуватись з диспозицією статті, до відповідальності за якою притягується особа. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

За диспозицієюст. 473 Митного кодексу України, пересилання через митний кордон України в міжнародних експрес-відправленнях товарів, заборонених до такого пересилання законодавством України, а також пересилання у міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до пересилання законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу тягне за собою конфіскацію цих товарів.

Об`єктивна сторона ст. 473 МК України проявляється у пересиланні через митний кордон України в міжнародних експрес-відправленнях товарів, заборонених до такого пересилання законодавством України, а також пересилання у міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до пересилання законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу.

Суб`єктивна сторона цього порушення митних правил характеризується прямим умислом, тобто винний розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів і предметів на митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України.

Згідно з визначенням понять у п.п. 30, 31 ч. 1 ст. 4 МК України «міжнародні поштові відправлення» - упаковані та оформлені відповідно до вимог актів Всесвітнього поштового союзу та Правил надання послуг поштового зв`язку листи, поштові картки, бандеролі, спеціальні мішки з позначкою "М", дрібні пакети, відправлення з оголошеною цінністю, поштові посилки, згруповані поштові відправлення з позначкою "Консигнація", відправлення міжнародної прискореної пошти "EMS", які приймаються для пересилання за межі України, доставляються в Україну або переміщуються через територію України транзитом операторами поштового зв`язку; «міжнародний транспортний документ» - це номерний товаросупровідний документ, який є договором на перевезення кожного окремого міжнародного експрес-відправлення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 МК України, не можуть бути пропущені через митний кордон України товари, що переміщуються з порушенням вимог МК України та інших законів України.

Міжнародні поштові та експрес-відправлення, згідно із ч. 7 ст. 233 МК України, переміщуються через митний кордон України після здійснення митного контролю і митного оформлення товарів, що знаходяться в цих відправленнях.

Також п. 2 ч. 1 ст. 235 МК України встановлено заборону на переміщення (пересилання) в міжнародних поштових та експрес-відправленнях товарів, відправлених з порушенням митних правил.

За змістом ст. 236 МК України декларування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях, здійснюється оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником чи декларантом або уповноваженою ним особою. Кореспонденція, поштові листи та листівки, література для сліпих, друковані матеріали, міжнародні експрес-відправлення документарного характеру декларуються в усній формі на підставі товаросупровідних документів. Інші товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях, підлягають письмовому декларуванню.

У відповідності до ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, у тому числі у вигляді кодів, зокрема про товари (найменування, кількість, вартість і т.ін.).

Відповідно до вимогст. 294 КУпАПапеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Як вбачається з матеріалів справи, на переконання митного органу в діях відправника міжнародного поштового відправлення CV082029365UA громадянин України ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбаченого статтею 473 МК України.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні поставленого йому у вину порушення митних правил Київська митниця послалась на висновок експерта СЛЕД Держмитслужби від 21.09.2024 № -0295. Між тим, у вказаному висновку зазначено, що до компетенції та уповноважень СЛЕД Держмитслужби не входить проведення експертизи в розумінні та для цілей, описаних в ст. 11 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» від 20.02.2003 №549-IV, що дає підстави стверджувати про недопустимість даного висновку.

У ході розгляду справи стороною захисту надано висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 1401/1 від 27 лютого 2025 року, складений судовим експертом ОСОБА_3 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, відповідно до якого предмети правопорушення не є товарами військового призначення, міжнародна передача яких підлягає державному контролю, та не є товарами подвійного використання, міжнародна передача яких підлягає державному контролю. Цим висновком спростовуються твердження, наведені у висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 21.09.2024 № -0295.

Із змісту постанови вбачається, що суддею надана обґрунтована оцінка цьому висновку та зазначено, що на відміну від висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 21.09.2024 № -0295, Висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 1401/1 від 27 лютого 2025 року, складений судовим експертом ОСОБА_3 , містить докладний опис проведених експертом досліджень, у результаті яких зроблені висновки та надані обґрунтовані відповіді на поставлені експерту питання. При цьому експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок СЛЕД Держмитслужби від 21.08.2024 № -0295 отриманий не в рамках провадження по справі про порушення митних правил № 0809/10000/2024, а в рамках процедур митного контролю поштового відправлення.

В матеріалах справи про порушення митних правил № 0809/10000/2024 відсутня постанова про призначення експертизи, як того вимагає ст. 516 МК України, згідно якої визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.

В матеріалах справи про порушення митних правил № 0809/10000/2024 наявний лише запит про проведення дослідження № 7.8-6/20-06/7/14184 від 29.07.2024, підготовлений ОСОБА_4 за підписом заступника начальника митниці, в той час як провадження у справі здійснювалось Кучером Л. О . Крім того, запит про проведення дослідження не містить переліку конкретних питань, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, як того вимагає ст. 516 МК України.

У переліку юридичних осіб, які мають повноваження на здійснення діяльності щодо попередньої ідентифікації товарі в у галузі державного експортного контролю, що міститься на офіційному сайті Державної служби експортного контролю. Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Держмитслужби відсутня.

Додатково слід зазначити, що згідно висновку СЛЕД Держмитслужби від 21.08.2024 № -0295 дослідження проведено експертом Смітюх Миколою, який не є експертом з товарознавчої оцінки товарів, так як дана особа не зазначена в Реєстрі атестованих судових експертів на сайті Міністерства юстиції України (http://rase.miniust.gov.ua/search/getForm).

Відповідно до статті 515 Митного кодексу України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.

Частиною другою статті 516 Митного кодексу України визначено, що до призначення експерта з`ясовуються необхідні відомості про його професіоналізм та компетентність.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно вимог підпункту 4.12. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, дані про експерта (експертів): прізвище, ім`я та по батькові, посада, клас судового експерта, науковий ступінь та вчене звання, освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертна спеціальність, стаж експертної роботи, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії, а також попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, всупереч Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, у висновку СЛЕД Держмитслужби від 21.08.2024 № -0295 відсутні дані про експерта та попередження експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи.

У наданому суду висновку експерт не являється атестованим судовим експертом та не попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи. Ні матеріали справи про порушення митних правил, а ні висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби не містять відомостей про наявність у експерта, який проводив дослідження, необхідних знань, його професіоналізм та компетентність.

Будь-яких документів, що засвідчують наявність у експерта спеціальних знань до матеріалів справи та безпосередньо до висновку Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, суду не додано.

Крім того, відповідно до наявної інформації видом основної економічної діяльності Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є державне управління загального характеру, до якого, відповідно до Коду КВЕД 84.11, не відноситься діяльність щодо проведення експертиз.

У висновку СЛЕД Держмитслужби міститься інформація, що до компетенції та уповноважень СЛЕД Держмитслужби не входить проведення експертизи в розумінні та для цілей, описаних в ст. 11 Закону України від 20.02.2003 № 549-IV «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання». У переліку юридичних осіб, які мають повноваження на здійснення діяльності щодо попередньої ідентифікації товарів у галузі державного експортного контролю, що міститься на офіційному сайті Державної служби експортного контролю, Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Держмитслужби відсутня.

У висновку СЛЕД Держмитслужби від 21.08.2024 № -0295 фактично не міститься опису самого дослідження. З висновку не вбачається, які дані експерт оцінив та проаналізував та чому дійшов саме до такого висновку як зазначено в дослідженні. Фактично вказаний висновок містить лише сам висновок без опису порядку дослідження. Крім того, згідно висновку СЛЕД застосовані виключно товарознавчі методи дослідження, що не відповідають меті та завданню дослідження. Зокрема відсутні дані про експерта та попередження експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи.

До компетенції та повноважень СЛЕД Держмитслужби не входить проведення експертизи в галузі державного експортного контролю» в розумінні та для цілей, описаних в ст. 11 Закону України від 20.02.2003 № 549-IV, відповідно висновок СЛЕД Держмитслужби від 21.08.2024 № -0295, який став єдиною підставою для складання протоколу про порушення митних правил, має суто інформативний характер та не є висновком щодо належності найменувань та описів товарів, поданих на експертизу, до найменувань та описів товарів, внесених до відповідних списків товарів, що підлягають державному експортному контролю, а лише щодо наявності ознак, відтак не є належним та допустимим доказом пересилання ОСОБА_1 у міжнародному поштовому відправленні товарів, заборонених до пересилання законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу та достатньою правовою підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, Київською митницею не надано жодних експертиз, які були б призначені посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходилась справа про порушення митних правил № 0809/10000/2024, та які б відповідали чинному законодавству.

Таким чином суддею зроблено обґрунтований висновок про те, що висновок СЛЕД Держмитслужби від 21.09.2024 № -0295, не є допустимим та/або неналежним доказом на підтвердження вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил за ст. 473 МК України.

Інших доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил передбаченого ст. 473 МК України Київською митницею надано не було.

Таким чином, експертний висновок Київської торгово-промислової палати від 11.11.2024 року № К-1016 та висновок судового експерта Стецика Ю. М. за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №1401/1 від 27.02.2025 є належними та допустимими доказами у справі щодо відсутності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 473 МК України.

Із урахуванням наведеного суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони порушення митних правил, передбаченого ст. 473 МК України, а відтак і відсутність у його діях складу порушення митних правил, та відповідно до вимог закону закрив провадження у справі із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, належним чином мотивувавши своє рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що експертизу від 27.02.2025 № 1401 було проведено судовим експертом ОСОБА_3 , який не залучався декларантом ОСОБА_1 , як спеціаліст або експерт в порядку cт. 327 МК України до даного провадження, апеляційни суд відхиляє як необгрнутовані із огляду на наступне.

Так, ст. 327 МК України регламентує порядок залучення спеціалістів та експертів для участі у здійсненні митного контролю, відповідно до якої у разі потреби для участі у здійсненні митного контролю можуть залучатися спеціалісти та експерти. Залучення спеціалістів та експертів здійснюється керівником митного органу або його заступником за погодженням з керівником підприємства, установи, організації, де працює спеціаліст чи експерт.

ОСОБА_1 відправив в міжнародному поштовому відправленні автономне навісне обладнання на цивільні квадрокоптери - системи навішування (закріплення), перевезення та доставки вантажів, тобто товари, які не відносяться до товарів подвійного використання, не підпадають під державний експортний контроль, не є предметом міжнародних передач товарів, є товарами цивільного призначення, що цілком і повністю підтверджено експертним висновком Київської торгово-промислової палати від 11.11.2024 № К-1016 та висновком експерта ОСОБА_3 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №1401/1 від 27.02.2025. А відповідно в порядку ст. 327 МК України жодних експертів та спеціалістів ОСОБА_1 не залучав та не повинен був залучати.

ОСОБА_1 для захисту свої прав та законних інтересів, проведено незалежні експертизи на підставі ч. 2 ст. 515 МК України, згідно якої особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Тому твердження апелянта щодо незалучення експерта ОСОБА_3 як спеціаліста або експерта в порядку ст. 327 МК України є таким, що не відповідає нормам МК України.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого місцевим судом рішення.

Зібраними у справі доказами доведено те, що ОСОБА_1 відправив у міжнародному поштовому відправленні, автономне навісне обладнання на цивільні квадрокоптери - системи навішування (закріплення), перевезення та доставки вантажів відповідає коду УКТ ЗЕД , що взагалі не відноситься до кодів УКТЗЕД, тобто товари, які за найменуванням та описом не відповідають Списку товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному контролю, затвердженому постановою КМУ від 20 листопада 2003 року № 1807 та не є товарами військового призначення, міжнародна передача яких підлягає державному контролю.

Окрім цього, відповідно до ст. 11 Закону Україну «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання», експертиза в галузі державного експортного контролю проводиться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, для вирішення питання про можливість надання відповідних дозволів, висновків чи міжнародних імпортних сертифікатів, можливість проведення реєстрації суб`єктів господарювання, державних замовників у сфері оборони у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, як суб`єктів здійснення міжнародних передач товарів або надання таким суб`єктам, державним замовникам повноважень на право здійснення експорту, імпорту товарів військового призначення та товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

Цією ж статтею також визначено, що основними завданнями експертизи в галузі державного експортного контролю є визначення належності найменувань та описів товарів, поданих на експертизу, до найменувань та описів товарів, внесених до відповідних списків товарів, що підлягають державному експортному контролю.

Таким чином, експертиза в галузі державного експортного контролю, завданням якої є визначення належності найменувань та описів товарів, поданих на експертизу, до найменувань та описів товарів, внесених до відповідних списків товарів, що підлягають державному експортному контролю, може буди проведено лише центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю.

Як вбачається із висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 26.09.2024 № -0350, до компетенції та уповноважень СЛЕД Держмитслужби не входить проведення експертизи в розумінні та для цілей, описаних у ст. 11 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання».

З урахуванням викладеного, встановлено, що СЛЕД Держмитслужби немає повноважень на проведення експертизи в галузі державного експортного контролю, завданням якої є визначення належності найменувань та описів товарів, поданих на експертизу, до найменувань та описів товарів, внесених до відповідних списків товарів, що підлягають державному експортному контролю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п.4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, висновок судді суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 473 МК України, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, підтверджується дослідженими доказами, яким суддею суду першої інстанції надано належну правову оцінку.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга Київської митниці повинна була містити обґрунтування того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість постанови судді із наведенням докладних мотивів такого обґрунтування, якими доказами спростовуються висновки судді, та клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів.

Між тим, апеляційна скарга не містить жодних посилань на те, що у чому полягає незаконність чи необґрунтованість постанови судді щодо ОСОБА_1 , обґрунтування цього та посилання на докази, якими обґрунтовуються вимоги апеляційної скарги.

Апеляційна скарга містить виключно посилання на обставини справи та докази, які були вказані у протоколі про порушення митних правил та досліджувались суддею суду першої інстанції під час розгляду справи.

Одночасно апеляційна скарга не містить посилань на нові докази, які не досліджувались судом першої інстанції, а також не містить доводів та доказів наявності підстав для скасування постанови судді суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мають формальний характер і не спростовують правильних висновків судді суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить жодного спростування встановлених суддею суду першої інстанції фактів, які стали підставою для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 473 МК України.

Аналіз встановлених обставин та матеріалів, наявних у справі про порушення митних правил, з урахуванням вищенаведених норм, принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, ст. 8 МК України, практики ЄСПЛ, свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 473 МК України, Київською митницею не доведена.

Отже, переглядаючи постанову судді суду першої інстанції в межах доводів поданої Київською митницею апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що при розгляді цієї справи суддею було повно, всебічно і об`єктивно досліджено дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірено обставини викладені у протоколі про порушення митних правил, надано цим обставинам належну правову оцінку та, приймаючи судове рішення про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 суддя дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачається ознак порушення ним митних правил, передбачених ст. 473 МК України.

Відтак постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування та прийняття нової про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 473 МК України, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуКиївської митниці, подану представником Кучер Лучією Олександрівною, залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач