ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/10062/26

Провадження № 3/947/1275/26

16.03.2026 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, інваліда ІІ групи (посвідчення серії НОМЕР_1 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130, ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 600066 від 24.02.2026 року вбачається, що 24.02.2026 року о 19:09 год. за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 2, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «NISSAN», номерний знак НОМЕР_3 , який був припаркований. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.10(а), 13.1 Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Крім того, з протоколу серії ЕПР1 № 600080 від 24.02.2026 року встановлено, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 залишив місце події, чим порушив вимоги п.2.10(а) Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст.122-4 КУпАП.

Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 600058 від 24.02.2026 року, 24.02.2026 року о 20:30 год. за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 5, водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. У протоколі зазначено, що після дорожньо-транспортної пригоди водій зі своїх слів вживав алкогольні напої.

Разом з тим під час судового розгляду справи судом було всебічно досліджено обставини події, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та інші матеріали справи.

Зокрема, під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що алкогольні напої він фактично вживав до керування транспортним засобом, однак у момент спілкування з працівниками поліції, перебуваючи у стресовому стані після дорожньо-транспортної пригоди, некоректно сформулював свої пояснення, у зв`язку з чим у протоколі було зазначено, що алкогольні напої він вживав після ДТП. При цьому він визнав факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та не заперечував своєї вини.

Суд критично оцінює формальне зазначення у протоколі обставини про вживання алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки така інформація базується виключно на первинному усному поясненні самого водія, наданому одразу після події. Фактично ці пояснення носять характер самообмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що не може автоматично визначати правову кваліфікацію її дій без належної перевірки судом.

Водночас суд бере до уваги, що будь-які об`єктивні дані, які б підтверджували факт вживання алкоголю саме після дорожньо-транспортної пригоди (показання свідків, відеозаписи, інші докази), у матеріалах справи відсутні.

Навпаки, з пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, які узгоджуються з фактичними обставинами події, вбачається, що алкогольні напої були вжиті до керування транспортним засобом, після чого він здійснив поїздку, що завершилась дорожньо-транспортною пригодою.

За таких обставин суд доходить висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у низці постанов касаційної інстанції, суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не обмежений правовою кваліфікацією, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення, та має право надати діям особи належну юридичну оцінку відповідно до фактично встановлених обставин справи.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 та ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями учасників події, а також іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність конкретної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, показаннями свідків, іншими документами та матеріалами справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.

Згідно зі ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів або іншого майна, передбачена ст.124 КУпАП.

Відповідно до ст.122-4 КУпАП адміністративна відповідальність настає за залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, у порушення встановлених правил.

Частиною першою ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

Водночас ч.4 ст.130 КУпАП встановлює відповідальність за вживання водієм алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди за його участю або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення огляду на стан сп`яніння.

Суд звертає увагу, що застосування ч.4 ст.130 КУпАП можливе лише у разі достовірного встановлення факту вживання алкоголю саме після дорожньо-транспортної пригоди або після зупинки транспортного засобу поліцейським.

Як встановлено судом, у матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, які б підтверджували факт вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди. Зазначена у протоколі інформація базується виключно на первинному поясненні самого водія, яке він надав одразу після події.

Разом з тим у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що алкогольні напої фактично були вжиті ним до керування транспортним засобом, а формулювання про вживання алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди виникло внаслідок неправильного розуміння та некоректного відображення його пояснень працівниками поліції.

Оцінюючи такі пояснення у сукупності з іншими матеріалами справи, суд виходить з того, що фактичні обставини справи свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому суд враховує усталену правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не обмежений правовою кваліфікацією, зазначеною у протоколі, та має право надати діям особи належну юридичну оцінку відповідно до фактично встановлених обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень і справи про них одночасно розглядаються одним і тим самим органом (посадовою особою), адміністративне стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Беручи до уваги характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, його вік, наявність інвалідності ІІ групи, щире визнання вини, відшкодування завданої шкоди потерпілій стороні, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах санкції більш серйозного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з поглиненням адміністративних стягнень за ст.124 та ст.122-4 КУпАП.

Керуючись ст.ст.36, 124, 122-4, 130, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП.

Призначити ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

-за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

-за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень;

-за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення визначити у межах санкції більш тяжкого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, шляхом поглинення менш суворих стягнень більш суворим, та остаточно застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового зборку у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2024 року, що складає 605, 60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) гривень, як інваліда другої групи (посвідчення серії НОМЕР_1 ).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.