Справа № 476/833/25
Провадження № 33/812/95/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тищук Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за відсутністю учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Максименко Вікторії Володимирівни на постанову судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП з застосуванням стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн,

У С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 504710 від 06.11.2025 року вбачається, що він складений про те, що о 21 год 20 хв 05.11.2025 року водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем IVECO TRAKKER н/з НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Р-55 поблизу с. Ковалівка Вознесенського району, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив з`їзд за межі проїзної частини з подальшим перекиданням транспортного засобу на ліву сторону. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.3. б ПДР України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

Постановою судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП з застосуванням стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

26 січня 2026 року захисник ОСОБА_1 адвокат Максименко В.В. подала апеляційну скаргу на постанову.

Апелянт зазначала, що схема місця ДТП оформлена з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а саме - ділянка дороги, де сталася ДТП у схемі не деталізована, на ній не зазначено розмірів та розміщення дефектів дорожнього покриття.

В ході складання матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності була здійснена відеофіксація на нагрудний відеореєстратор працівника поліції, однак вона не була надана суду для врахування під час розгляду справи.

Також працівники поліції не скористалися можливістю зафіксувати стан автошляху за допомогою фото-відеофіксації.

Відділ поліції № 1 Вознесенського районного управління поліції на адвокатський запит повідомив, що про факт незадовільного дорожнього покриття на автодорозі Р-55, де відбулася ДТП за участю водія ОСОБА_1 було складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі автодороги Р-55 поблизу с. Ковалівка Вознесенського району Миколаївської області та зібрані матеріали були направлені до УПП в Миколаївській області для усунення недоліків та вжиття заходів до відповідальних осіб. Адміністративні матеріали за ч.1 ст. 140 КупАП за фактом порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільної дороги Р-55, неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов руху, що спричинило створення аварійної обстановки та пошкодження транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не складалися, оскільки такі повноваження покладено на Управління патрульної поліції.

Посилаючись на те, що відомості про розміри та розміщення вибоїн і ям на проїзній частині мають істотне доказове значення, оскільки безпосередньо впливають на встановлення механізму ДТП, причини її настання та наявність або відсутність причинного зв`язку між діями водія та наслідками події, захисник просила постанову Єланецького районного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року скасувати та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (частина 1 статті 251 КУпАП).

Пленум Верховного Суду України у пункті 7 Постанови № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що у випадках, коли передбачені суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожний із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна є підставою адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Правила дорожнього руху України (надалі - ПДР України) відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.3).

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п.1.4).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2025 року було складено протокол серії ЕПР 1 № 504710 про те, що о 21 год 20 хв 05.11.2025 року водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем IVECO TRAKKER н/з НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Р-55 поблизу с. Ковалівка Вознесенського району, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив з`їзд за межі проїзної частини з подальшим перекиданням транспортного засобу на ліву сторону. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог пункту 2.3. б ПДР України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надав працівникам поліції пояснення, в яких зазначав, що дійсно о 21 год 20 хв 05.11.2025 року керував автомобілем IVECO TRAKKER н/з НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Р-55 між с. Ковалівка та с. Возсіятське Вознесенського району, прийняв в ліву сторону дороги в напрямку с. Возсіятське, забагато скерував авто в ліву сторону та його стягнуло в кювет, де відбулося перекидання автомобіля на ліву сторону.

У письмових поясненнях, наданих захисником від імені ОСОБА_1 апеляційному суду, водій зазначав, що коли надавав пояснення поліцейському, що «забагато скерував авто в ліву частину», він мав на увазі що це сталося не через неуважність або випадково, а він просто описував здійснений ним маневр. При цьому не пояснював чому так зробив, тому, що працівники поліції такого питання не ставили, а він після ДТП був розгубленим. Зазначав, що вини у скоєнні ДТП не визнає, під час руху був уважним, стежив за дорожньою обстановкою та контролював транспортний засіб. Побачивши на проїзній частині ями та вибоїни, які не були позначені дорожніми знаками, він здійснив маневр ліворуч щоб їх об`їхати та уникнути небезпеки. Після виконання цього маневру транспортний засіб виїхав на узбіччя, де земля виявилася розмоклою і нестійкою, через що автомобіль втратив стійкість і перекинувся.

Зі схеми місця ДТП вбачається, що ДТП сталася о 21 год 20 хв освітлення місця ДТП сутінки, зовнішнє освітлення проїжджої частини відсутнє, стан покриття проїзної частини мокре та забруднене, огородження уздовж проїжджної частини відсутнє, дорожні знаки пріоритету на головній та другорядній дорозі відсутні, горизонтальна розмітка проїжджої частини відсутня, наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали причиною ДТП наявність вибоїн та ям.

На адвокатський запит захисника Максименко В.В. відділ поліції № 1 Вознесенського районного управління поліції повідомив, що про факт незадовільного дорожнього покриття на автодорозі Р-55, де відбулася автопригода за участю водія ОСОБА_1 , було складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі автодороги Р-55 поблизу с. Ковалівка Вознесенського району Миколаївської області та зібрані матеріали були направлені до УПП в Миколаївській області для усунення недоліків та вжиття заходів до відповідальних осіб. Адміністративні матеріали за ч.1 ст. 140 КупАП за фактом порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільної дороги Р-55, неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов руху, що спричинило створення аварійної обстановки та пошкодження транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не складалися, оскільки такі повноваження покладено на Управління патрульної поліції.

Також в листі відділення поліції № 1 вказано про направлення адвокату копії запису з нагрудного відеореєстратора, здійсненого при відеофіксації адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Однак, як зазначає захисник Максименко В.В. в апеляційній скарзі, до відповіді долучено відеозапис за адміністративним матеріалами зовсім іншого ДТП на цій же дорозі.

З підстав відсутності у схемі ДТП графічного зображення розмірів та місця розташування дефектів дорожнього покриття, захисником було заявлено клопотання про повернення матеріалів справи на дооформлення, яке судом задоволено не було.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; по закінченню робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядковувати зони відчуження; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними та направляючими засобами; щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності.

Отже, аналіз діючого законодавства дозволяє дійти висновку про те, що стан автомобільних доріг, за замовчуванням повинен перебувати у належному стані, а у разі наявності будь-яких відхилень, власник автодороги повинен попередити водія про небезпеку.

При цьому, у справі, що переглядається, схемою місця ДТП та листом відділення поліції № 1 підтверджується неналежний стан автомобільної дороги Р-55 у місці, де сталася ДТП, та відсутність відповідних попереджувальних про це знаків.

З огляду на викладене, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд не може погодитись із висновком працівників поліції зазначеним у протоколі серії ЕПР 1 № 504710 від 06.11.2025 року про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_1 пункту 2.3 б Правил дорожнього руху.

В матеріалах справи докази, які беззаперечно вказували б на винність дій водія ОСОБА_1 , за наявних на автодорозі недоліків покриття, за відсутності попереджувальних знаків, відсутні.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП є сумнівним, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, а тому, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що вина особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Тому приходжу до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП слід закрити, а судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись статтями 283-285, 287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Максименко Вікторії Володимирівни задовольнити.

Постанову судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрити на підставі пункту 1 статті 247 КупАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О.Тищук