Справа № 375/1764/25
Провадження № 3/375/5/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року селище Рокитне

Суддя Рокитнянського районного суду Київської області Банах-Кокус О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в приміщенні суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Управління патрульної поліції у Київській області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований на АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Рокитнянського районного суду Київської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 130 КУпАП, протокол серії ЕПР1 № 393146 від 16 липня 2025 року, складений з посиланням на порушення пунктів 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до зазначеного протоколу, 16 липня 2025 року близько 11 години 13 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Combo з дердавним номерним знаком НОМЕР_1 , на вул. Академіка Корольова, буд. 10, у селі Запруддя Білоцерківського району Київської області, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що нереагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України.

Працівниками поліції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 130 КУпАП.

В якості доказів події та складу адміністративного правопорушення разом із протоколом Управлінням патрульної поліції у Київській області подано:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 393146 від 16.07.2025, складений відносно ОСОБА_1 за порушення частини 1 статті130 КУпАП;

- копія довідки щодо наявності посвідчення водія від 17.07.2025;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.07.2025;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- розписка ОСОБА_2 від 16.07.2025;

- рапорт поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області від 16.01.2025;

- відеозаписи з нагрудних камер поліцейських (вміщені на лазерний компакт-диск), де зафільмовано подію, у зв`язку з якою відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, що були переглянуті і досліджені судом (суддею) під час розгляду справи на робочому комп`ютері в залі судового засідання.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Кубрак Ю.В. подала до суду клопотання про закриття провадження у справі через відсутність події та складу правопорушення, обгрунтувавши наступним.

1. Відсутність належних доказів факту керування транспортним засобом. З оглянутого відеозапису встановлюється, що на момент, з якого розпочинається відеофіксація події та фактичне спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , транспортний засіб уже перебував у нерухомому стані на аварійці, тобто відеозапис не містить моменту руху транспортного засобу, ані моменту його зупинки працівниками поліції, ані безпосереднього епізоду керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . За відсутності належної фіксації моменту керування транспортним засобом у час, максимально наближений до зупинки, за відсутності об`єктивних доказів, які б беззаперечно підтверджували, що саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом у стані сп`яніння, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, у частині "керування транспортним засобом" не підтверджена належними та допустимими доказами, а всі сумніви щодо доведеності цієї обставини підлягають тлумаченню на користь особи, яку притягають до адміністративної відповідальності.

2. Відсутність належних підстав для ініціювання огляду на стан сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння було ініційовано працівниками поліції без наявності та без належної фіксації передбачених законом об`єктивних ознак такого стану, які могли б слугувати правовою підставою для застосування відповідної процедури. Із матеріалів справи та дослідженого відеозапису вбачається, що до моменту пропозиції пройти огляд працівники поліції не зафіксували жодної з ознак наркотичного сп`яніння, зокрема: звуження або розширення зіниць із відсутністю реакції на світло, порушення координації рухів, неадекватну поведінку, порушення мови, виражений тремор пальців рук, неприродну блідість шкірних покривів чи інші характерні клінічні прояви. Разом із тим у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про проведення повноцінного огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння. Працівниками поліції не здійснювалась перевірка реакції зіниць на світло, не оцінювались координація рухів, мова, поведінка, стан слизових оболонок чи інші показники, які відповідно до встановленої процедури можуть свідчити про наркотичне або інше сп`яніння. Також не проводилось жодних спеціальних тестів чи лабораторних досліджень, що виключає можливість встановлення такого стану у визначений законом спосіб. Ініціювання огляду відбулося не на підставі встановлених і зафіксованих ознак сп`яніння, а фактично на підставі припущення, що не відповідає вимогам закону щодо обґрунтованості втручання у права особи та свідчить про істотне порушення процедури з моменту її початку та унеможливлює використання результатів такого огляду як належних і допустимих доказів у справі.

3. Суперечності у матеріалах справи та сумніви у достовірності доказів, зокрема, наявна істотна суперечність між рапортом працівника поліції та матеріалами справи щодо ідентифікації процесуального документа та особи, яка вчинила правопорушення.

4. Працівник усно запропонував ОСОБА_1 «проїхати до лікарні» пройти огляд на визначення стану сп`яніння на що ОСОБА_1 відповів відмовою. З даного відеозапису не вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 було вручено направлення на медичний огляд до медичного закладу з метою визначення перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння. З відеозапису вбачається, що працівник поліції направлення виписав, підійшовши до водія, але навіть не надавав направлення для ознайомлення. Крім того, у матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу, нібито складене о 11 год. 33 хв., тобто раніше, ніж на відеозаписі пропозицію пройти огляд (11 год 39 хв.). Вказане направлення взагалі не надавалося, що є підтвердження факту не вручення водію. З огляду на невідповідність часу складення фактичним обставинам події таке направлення не може вважатися оформленим належним чином відповідно до ст.266 КУпАП, Порядку №1103 та Інструкції №1452/735. Це свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку взагалі не здійснював направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного праворушення та закриття провадження у справі.

Клопотання про визнання причини зупинки безпідставною обгрунтувано тим, що відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Під час спілкування з ОСОБА_1 при запиті водія у поліцейського про причину зупинки на, що останній зазначає «що причина зупинки немає страховки», на що водій показав, що стаховка на транспортний засіб є. В матеріалах справи немає будь-якої постанови про порушення ПДР, що свідчить про те, що зупинка була безпідставна, нічим не обґрунтована. В матеріалах справи існує рапорт поліцейського в якому вказали причиною зупинки, що зупинили підозрілий автомобіль. Під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, як це вимагає ч. 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною. Відповідно до наявного в матеріалах справи відео, першочергова причина зупинки транспортного засобу не зафіксована.

Клопотання про визнання відеозапису, доданого до матеріалів справи, неналежним доказом (відсутній факт керування) обгрунтуване тим, що відеозапис, долучений до матеріалів справи та здійснений з відеореєстратора під назвою 70MAI, не зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення як технічний засіб фіксації, що вже саме по собі ставить під сумнів належність такого відеозапису як доказу. З відеозапису із вказаного відеореєстратора, неможливо встановити особу водія транспортного засобу, а також відсутні будь-які дані, які б підтверджували факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 у момент його зупинки працівниками поліції. Таким чином, у матеріалах справи відсутній будь-який належний та допустимий доказ, який би підтверджував факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею КУпАП.

Клопотання захисника про визнання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 393146 від 16.07.2025 року неналежним та недопустимим доказом обгрунтовано тим, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №393146 від 16 липня 2025 року вбачається, що в описовій частині протоколу зазначено, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 . Разом з тим у пункті 4 протоколу, де зазначаються анкетні дані особи, вказано інше прізвище - ОСОБА_1 . Протокол містить внутрішню суперечність, оскільки в одному й тому ж документі щодо особи, яка нібито вчинила правопорушення, зазначені різні прізвища. До матеріалів справи долучено рапорт працівника поліції, у якому зазначено, що у протоколі була допущена помилка у прізвищі та що « ОСОБА_3 » слід вважати як « ОСОБА_3 ». Однак у цьому ж рапорті зазначено, що щодо ОСОБА_3 складено протокол №393143. Водночас у матеріалах даної справи наявний інший протокол - серії ЕПР1 №393146. Таким чином, рапорт, яким працівники поліції намагаються пояснити наявність помилки, стосується іншого протоколу, а не протоколу № 393146, який є предметом розгляду у даній справі. За таких обставин наявні у матеріалах справи документи не узгоджуються між собою, а тому не дозволяють достеменно встановити, чи стосується протокол серії ЕПР1 № 393146 саме ОСОБА_1 . Відповідно до статті 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити точні та достовірні відомості про особу правопорушника. Наявність суперечливих даних у самому протоколі, а також розбіжностей між протоколом та рапортом працівника поліції ставить під сумнів належність та достовірність такого доказу.

За клопотання захисника в судове засідання викликаний працівник патрульної поліції ОСОБА_4 , який оформлював протокол та був у складі екіпажу патрульного автомобіля.

В судове засіданні працівник патрульної поліції ОСОБА_4 з`явився та надав наступні пояснення на поставлені запитання.

Зазначив, що в протоколі при оформленні правопорушення було допущено описку в прізвищі правопорушника та не вірно зазначено ОСОБА_3 замість вірного ОСОБА_3 .

На запитання захисника: «Чи пам`ятаєте причину зупинки?» - ОСОБА_4 відповів, що не пам`ятає. Також зазначив, що ознаки сп`яніння чітко прописані в наказі № 1452/735, ними були виявлені лише ознаки наркотичного сп`яніння. На запитання адвоката: «Як перевіряли ознаки?», відповів, що поспілкувався, ОСОБА_1 дивився на нього, поведінку оцінювали, очі, ознаки виявляв фізіологіно, візуально, також повідомив, що направлення на огляд в лікарню на руки не видавали, оскільки воно приєднується до протоколу і направляється в суд. Також зазнавив, що в протоколі відсутня дата видачі посвідчення водія, оскільки дату не підтягнуло і це особливості протоколу.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, оцінивши наявні у справах докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вивчивши клопотання захисника, приходить до наступних висновків.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за статтею 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 працівник поліції має належним чином задокументувати та довести належними і допустимими доказами факт порушення водієм Правил дорожнього руху, яке пред`являлось водію перед прийняттям свого рішення.

У постанові Верховного Суду від 18 липня 2020 року у справі № 216/5226/16-а зазначено, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735).

Пунктом 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 розділу І цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 4 розділу І цієї Інструкції № 1452/735 ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які нереагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З переглянутих відеозаписів вбачається, що 16 липня 2025 року близько 11 год 13 хв ОСОБА_1 керував транспортним Opel Combo з державним номерним знаком НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції на вул. Академіка Корольова, буд. 10, у селі ЗапруддяБілоцерківського району Київської області (CD 2 сlір-2 з 11:13:15, сlір-4).

Доводи зазначені в клопотанні про визнання відеозапису, доданого до матеріалів справи, неналежним доказом (відсутній факт керування) обгрунтуване тим, що відеозапис, долучений до матеріалів справи та здійснений з відеореєстратора під назвою 70MAI, не зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення як технічний засіб фіксації, що вже саме по собі ставить під сумнів належність такого відеозапису як доказу, тобто ці докази є неналежними, не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Доданий до протоколу відеозапис надає можливість об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом. Підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом суд не вбачає.

Після зупинки транспортного засобу працівники поліції вказали причиною зупинки є непрацюючий правий стоп та відповідно до наявної бази даних відсутні відомості про страховий поліс (CD 2 сlір-2 з 11:13:53).

В ході подальшого спілкування працівники запитували «Якісь наркотичні засоби вживали?» (CD 2 сlір-2 з 11:23:18), після слів щодо наявності погашеної судимості по наркотичним засобам працівник запитує «Готові ще раз пройти?» (CD 2 сlір-2 з 11:24:10), ОСОБА_1 відповів, що «Ні», та запитав, чому поліцейські шукають причину, щоб його «запакувати», на що поліцейський вказав, що він має судимість і це вже викликає підозру (CD 2 сlір-2 11:26:05) після чого було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного спяніння.

Суд (суддя) зазначає, що суттєвим при розгляді цієї справи про адміністративне правопорушення є те, що у стороннього спостерігача повнолітнього віку, який не має жодної медичної підготовки, при перегляді відеозаписів не мало виникати сумнівів у тому, що ОСОБА_1 не мав явних ознак наркотичного сп`яніння, які можна виявити шляхом візуального спостереження за поведінкою та зовнішнім виглядом особи. Поведінка, жести, рухи, риторика, висловлювання, побудова речень, вимова відображені на відео ОСОБА_1 є прийнятними, запитання, зауваження є логічними й обґрунтованими.

У той же час суд (суддя) відмічає невдоволеність, емоційний прояв незгоди з позицією правоохоронців з боку ОСОБА_1 , зокрема, щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Будь-яке виявлення та/або перевірка ознак наркотичного сп`яніння шляхом зовнішнього огляду у ОСОБА_1 працівниками поліції не здійснювалася, руки не оглядалися, зіниці очей не перевірялися, тоді як на відеозаписах видимого тремору рук не спостерігається, поведінка ОСОБА_1 відповідає обстановці.

Відеозаписами доводиться, що ОСОБА_1 взагалі не повідомили про те, що до нього розпочалася і застосовується процедура огляду водія на стан сп`яніння.

При цьому суд (суддя) зважає на те, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Суддя звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, що б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви суду.

Згідно статті 255 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У відповідності до частини третьої статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 чатини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Щодо решти можливо непроаналізованих заперечень захисника суд (суддя) зазначає наступне. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, керуючись статтями 9,23,130,247,280,283-285,294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частини 1 статті 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В. Банах-Кокус