ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Яковлєв Д.В. з участю представника Рівненської митниці Пастушенко Н.А, розглянувши справу, яка надійшла з Рівненської митниці про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

12.01.2024 року в зоні діяльності Львівської митниці громадянин України ОСОБА_1 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія № НОМЕР_2 , виданий 13.11.2017 року органом видачі 5610) ввіз на митну територію України товар «легковий автомобіль марка «Volvo V60», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_3 ».

Переміщення автомобіля через митний кордон України проведено на підставі митної декларації типу ІМ40ЕЕ №24UA70U5 від 11.01.2024 року.

12.01.2024 року декларантом ФОП ОСОБА_2 (ІПН № НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) в Рівненську митницю подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ №24UA20U8 для здійснення митного оформлення товару «легковий автомобіль марка «Volvo V60», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_3 » з пакетом товаросупровідних документів: рахунком-фактурою №б/н від 04.01.2024 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 04.01.2024 року, товаротранспортною накладною №б/н від 10.01.2024 року тощо.

За результатом аналізу товаросупровідних документів встановлено, що відправником та продавцем товару заявлено компанію MB «MarkoImportas» (RinaVeles), отримувачем KarpovychSvitlana). Відповідно до комерційного рахунку №б/н від 04.01.2024 року, вартість товару «легковий автомобіль марка «Volvo V60», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_3 » становить 7900 євро (або еквівалент 342 276,20,30 грн. на дату здійснення митного оформлення товару).

01.08.2025 року на адресу Рівненської митниці надійшов лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України №26-02/26-04/7/1724 від 01.08.2025 року, яким надіслано відповідь митних органів Литовської Республіки на запит про надання взаємної адміністративної перевірки дотримання законності ввезення на митну територію України транспортних засобів на адресу громадян України, зокрема, за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №24UA20U8 від 12.01.2024 року громадянином України ОСОБА_1 .

Митними органами Литовської Республіки надіслано експортної митної декларації країни відправлення від 10.01.2024 №24LTKRB3, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 04.01.2024 року, рахунку-фактури №0374 від 01.10.2024 року, декларації про передачу транспортного засобу №317259683.

Фактурна та статистична вартість товару відповідно до наданої у відповіді копії митної декларації країни відправлення від 10.01.2024 №24LTKRB3 становить 6000 євро, що за курсом НБУ на дату подання до митного оформлення митної декларації становить 250446 грн.

Митну вартість товару за митною декларацією від 12.01.2024 №24UA20U8 декларантом заявлено за основним методом на рівні 342276,20грн (8200 євро), що перевищує вартість товару згідно копій документів, наданих митними органами Литовської Республіки.

За результатами співставлення відомостей, встановлено розбіжності щодо реквізитів та форми комерційного рахунку, покупця, фактурної та статистичної вартості, року виготовлення тощо.

Отже, громадянин України ОСОБА_1 під час переміщення транспортного засобу через митний кордон України приховав від митних органів України та подав митним органам України документи, що містять неправдиві відомості.

Статтею 74 Митного кодексу України визначено, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до пункту 3.2. Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 р. №651, відомості, заявлені у митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Підпунктом г, п.1, ч. 1 ст. 335 Митного кодексу України визначено, що під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: комерційні документи на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів.

Статтею 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 8 статті 264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно з ч. 2 ст. 459 та пп. 7, 43 ст. 4 Митного кодексу України, суб`єктами відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємства керівники та інші працівники підприємств, які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених Митним кодексом України, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» (із змінами і доповненнями) визнано, що документами, які містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 , вчинив дії, спрямовані на переміщення товару «легковий автомобіль марка «Volvo V60», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_3 », вартістю 250446 грн. через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товару підробленого документу або документу, що містять неправдиві відомості (рахунок-фактуру №б/н від 04.01.2024).

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 483 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Клопотань про розгляд справи у його відсутності, чи про відкладення розгляду справи з причин, що унеможливлюють прибуття за викликом не надіслав.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 526 МК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності оскільки є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності правопорушника, на підставі наявних доказів, що відповідає положенню ст. 268 КУпАП.

Представник Рівненської митниці в судовому засіданні вказала, що протокол відносно ОСОБА_1 складений правомірно, у ньому викладені всі обставини справи, що підтверджують винуватість останнього у вчиненні порушення передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України. Просила застосувати до ОСОБА_1 стягнення передбачене санкцією ч.1 ст. 483 МК України.

Заслухавши представника Рівненської митниці Пастушенко Н.М., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 ст. 483 МК України встановлює, що відповідальність настає, за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Таким чином, безпосереднім об`єктом правопорушення є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України, тобто розуміється активна поведінка (вчинок) особи.

Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон України різними шляхами, зокрема подання митному органу підроблених документів, що містять неправдиві дані.

Підставою для переміщення предметів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск через митний кордон. Законодавчими актами встановлено, зокрема, що це може бути митна декларація, контракт, коносамент, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів тощо.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 03 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», документами, що містять неправдиві дані, є такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості предметів, щодо їх відправника чи одержувача, щодо держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, тощо, не відповідають дійсності.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів через митний кордон України і прагне їх ввезти на митну територію України з порушенням встановленого чинним законодавством України порядку.

Тобто, у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 483 МК України, має бути доведено: 1) факт підроблення таких документів; 2) чи одержання їх незаконним шляхом; 3) або наявність у них неправдивих відомостей щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов транспортування і зберігання) або кількості, країни походження, відправника або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів; 4) або наявність в них неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТЗЕД та його митної вартості.

Згідно ч. 2 ст. 198 МК України, органу доходів і зборів відповідно до статті 335 цього кодексу подаються документи, що містять відомості про товари, достатні для їх ідентифікації та пропуску через митний кордон України. Заявлення таких відомостей здійснюється шляхом декларування за встановленою формою.

Так, у відповідності до пп. «г», п. 1 ч. 1 ст. 335 МК України визначено, що під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: комерційні документи на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів.

Частиною 8 статті 264 Митного кодексу України визначено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення підтверджується матеріалами справи, зокрема, протоколом про порушення митних правил ПМП №0414/UA20400/2025 від 28.08.2025, листом Рівненської митниці від 16.05.2025 №7.13-3/20-01/4-20/3220; копія листа Департаменту Міжнародної взаємодії Державної митної служби України № 26/26-04/7.24/11/1284 від 02.06.2025 року з додатками та копією перекладу; копією митної декларації ІМ40ДЕ 24UA2U8 від 12.01.2024 з додатками, службовою запискою гол державного інспектора оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Рівненської митниці від 28.08.24 та іншими матеріалами справи.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03 червня 2005 року № 8 зі змінами «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП. При цьому необхідно врахувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення вперше, обставини вчинення правопорушення, вартість предмету правопорушення, а також враховуючи відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, характер правопорушення й те, що вчинене правопорушення не заподіяло шкоди суспільним інтересам та державі, не призвело до зменшення митних платежів, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та провадження у справі закрити.

Суд також вважає, що застосування такого виховного заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 22, 283-285 КУпАП, ст.ст. 483, 487, 495, 527, 528 Митного кодексу України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

На підставі ст. 22 КУпАП, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду Д.В. Яковлєв