Справа № 148/2930/25
Провадження № 33/801/256/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу серії ВАД № 749283 від 08 листопада 2025 року, 08 листопада 2025 року близько 07:30 години, ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , в адресу колишньої дружини ОСОБА_2 , виражався нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить в сумі 340,00 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 грн.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, підписану його захисником адвокатом Якименко О. О., у якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити адміністративну справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , котрий належним чином не був повідомлений про час та місце судового засідання.

При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а конфлікт між колишнім подружжям виник у зв`язку з розглядом у суді цивільної справи № 148/3154/25 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю житлового будинку.

У судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Якименко О. О. не з`явились. 06 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» було подано заяву ОСОБА_1 , у якій його захисник адвокат Якименко О. О. просить розглянути справу у його відсутність.

Від потерпілої ОСОБА_2 09 березня 2026 року надійшла заяв, у якій вона просить розглянути справу без її участі. Зазначила, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

За правилами частин 5 і 6 статті 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу ВАД № 749283 від 08 листопада 2025 року, 08 листопада 2025 року близько 07:30 години, ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , в адресу колишньої дружини ОСОБА_2 , виражався нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру (а. с. 2).

До протоколу додано: рапорт відповідального працівника РВП щодо отримання телефонного повідомлення про вчинення правопорушення (а. с. 3-4); протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 листопада 2025 року (а. с. 5), згідно якого ОСОБА_2 звернулася у правоохоронні органи із заявою, щодо вчинення до неї домашнього насильства колишнім чоловіком; пояснення ОСОБА_2 від 08 листопада 2025 року (а. с. 6), форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 08 листопада 2025 року (а. с. 7), копія термінового заборонного припису стосовно кривдника серії ЕТ № 100431 від 08 листопада 2025 року із забороною у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб (а. с. 8).

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Приписами ч. 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею можуть бути родичі, колишні чи теперішні подружжя, інші особи, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства спростовуються під час дослідження матеріалів справи та ґрунтуються виключно на суб`єктивній оцінці захисником обставин події.

Безпідставними є також посилання сторони захисту на те, що конфлікт між колишнім подружжям виник у зв`язку з розглядом у суді цивільної справи № 148/3154/25 про поділ майна подружжя, оскільки такі доводи спрямовані не на встановлення об`єктивних обставин справи, а фактично зводяться до спроби маніпулювання фактами.

Як убачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, у цивільній справі № 148/3154/25 провадження відкрито ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2026 року, тоді як інкриміноване правопорушення вчинено 08 листопада 2025 року, тобто задовго до початку розгляду зазначеної цивільної справи.

Крім того, жодні побутові конфлікти чи тривалі суперечки між сторонами не можуть слугувати виправданням для вчинення домашнього насильства.

Апеляційний суд вважає встановленим, що 08 листопада 2025 року приблизно о 07 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався на адресу потерпілої нецензурною лайкою, штовхав її, виганяв із будинку та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим потерпіла була змушена викликати поліцію. Працівники поліції, прибувши на місце події, склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення та винесли терміновий заборонний припис.

Зазначені обставини підтверджуються сукупністю матеріалів справи, тоді як жодних належних і допустимих доказів на їх спростування правопорушником не надано.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності належного повідомлення праворушника є неспроможними у зв`язку з наступним.

Статтею 277-2 КУпАП передбачено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Пункт 3 частини першої статті 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема питання про те, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду

Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки надсилалися ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за відомою суду першої інстанції адресою його проживання: АДРЕСА_2 . Зокрема, судову повістку про виклик у судове засідання на 10 лютого 2026 року було отримано адресатом 04 лютого 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № R47 (а. с. 34).

За таких обставин, а також з урахуванням участі у справі захисника ОСОБА_1 адвоката Якименка О. О., апеляційний суд не вбачає порушень у розгляді справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, частина друга статті 268 КУпАП не передбачає обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 КУпАП.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, не заслуговують на увагу та не спростовують установленого факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Постанова суду першої інстанції є законна та обґрунтована, а тому підстави для її скасування чи зміни відсутні.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська