Справа № 703/849/26 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Волосовський В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда 3 групи, реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2026 року ДОП СП відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Росчинським Р.В. складено протокол серії ВАД №981383 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідно до якого, ОСОБА_1 31.12.2025 року близько 13 години за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно сина ОСОБА_2 психологічного характеру, що виражалось у висловлених образах, чим завдано психологічної шкоди потерпілому.

ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність явки до суду шляхом направлення судової повістки у виглядіSMS-повідомлення на номер телефону вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення та шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання останнього.

Однак, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 25 січня та 10 березня 2026 року не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Разом з тим, згідно рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, клопотань від нього про відкладення розгляду справи не надходило, вважаю за можливе розгляд справи про адміністративне правопорушення проводити без його участі та ухвалити рішення за наявними в справі доказами.

Окрім того, приписами ч.2 ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, водночас справи щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності за ст. 173-2КУпАП до таких не відносяться, тому суд, приймаючи постанову за результатами розгляду справи стосовно ОСОБА_1 не порушив його право на захист.

Суддя, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступного.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №981383 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідно до якого, ОСОБА_1 31.12.2025 року близько 13 години за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно сина ОСОБА_2 психологічного характеру, що виражалось у висловлених образах, чим завдано психологічної шкоди потерпілому.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, є наявність наслідків правопорушення у вигляді завдання відповідної шкоди, натомість аналогічне діяння, яким така шкода не була завдана, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій, які працівником поліції кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП, та викладені у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №981383 від 27 січня 2026 року, додано: незавірену фотокопію рапорту працівника поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, який зареєстрований в Журналі єдиного обліку від 31 грудня 2025 року; незавірені пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від 31.12. 2026 року; незавірена фотокопія медичної довідки Акту огляду МСЕК що до наявності групи інвалідності у ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, суддя приходить до висновку, що в діях, які інкриміновані ОСОБА_1 та викладені у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції не відображено ознак, які є обов`язковими для кваліфікації дій ОСОБА_1 як домашнє насильство, всі фотокопії додатків до протоколу суд оцінює критично, оскільки жоден з них не завірений належним чином взагалі.

При цьому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Крім того, суддя зазначає, що невід`ємною складовою інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення має бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, та таке умисне насильство, що є необхідним елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Однак, жодним, із приєднаних до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, доказом не підтверджено, що саме ОСОБА_1 є кривдником в даній ситуації. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.02.2026 року по справі № 703/850/26, по даному факту конфлікту в сім`ї визнано винуватим за ч.1 ст. 173-2 КУпАП саме потерпілого по даній справі ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені фактичні обставини справи, відповідно до яких у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 по відношенню до потерпілого ОСОБА_4 , який є його сином, психологічного насильства, яке є, за твердженням працівника поліції, що викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що під час судового розгляду не встановлена наявність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 щодо потерпілого ОСОБА_2 психологічного насильства, та настання в наслідкок його дій шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір стягується виключно у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, судовий збір з нього стягненню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.40-1, 173-2, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Волосовський