Справа № 299/5866/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши клопотання особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Виноградівського районного суду Закарпатського апеляційного суду від 28 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатського апеляційного суду від 28 січня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП у вигляді адміністративного штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51.000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до постанови суду, - водій ОСОБА_1 16.11.2025 близько 09.30 години, в м. Виноградів по вул. І.Франка керував транспортним засобом автомобілем марки «Чері», д.р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини та тремтіння рук, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, дане правопорушення вчинено повторно протягом року, а відтак працівниками поліції дії водія були кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Того ж дня, тобто 16.11.2025, поліцейський СРПП ВП №1 Берегівського РВП ст.сержант Д.Демко подав рапорт на ім`я начальника Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП у Закарпатській області В.Кормоша, в якому зазначив, що через збій у роботі в логістичному пристрої, ним невірно було зазначено частину статті, а саме ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки вірним слід вважати оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №514556 від 16.11.2025р. за ч. 3 ст. 130 КУпАП, так як ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався стягненню за ст. 130 КУпАП (постанови суду №5883/24 та №7600/24), а відтак, оскільки ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався стягненню за ст. 130 КУпАП, його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову судді місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Зупинити виконання оскаржуваної постанови суду від 28 січня 2026 року до закінчення розгляду даної апеляційної скарги.

Одночасно ОСОБА_1 просить поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, посилаючись на те, що він не отримував судової повістки про виклик в судове засідання на 28.01.2026 та попередні судові засідання, так як він перебував на лікуванні у м. Львів і в м. Виноградів Закарпатської області. Про наявність оскаржуваної постанови суду дізнався 01 березня 2026 року, коли знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Виноградівська районна лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2275 від 04 березня 2026 року. Також звертає увагу на те, що у зв`язку з отриманою травмою голови, з 27 листопада 2025 року по 02 грудня 2025 року він перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії ДНП «ЛНМУ імені Данила Галицького» в м. Львів, де продовжив подальше лікування амбулаторно.

Ретельно перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити з наступних підстав.

Законодавець визначив процесуальний механізм, яким обумовив обрахування строку на апеляційне оскарження постанови судді саме з моменту її винесення.

Закон не містить приписів, які б створювали передумови для іншого обрахування строку на апеляційне оскарження, в тому числі для правопорушника, як окремого суб`єкта права на апеляційне оскарження.

Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Із матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова прийнята судом 28 січня 2026 року, відтак у даному випадку строк на апеляційне оскарження починає перебіг з 29 січня 2026 року і спливає 09 лютого 2026 року, позаяк 07 лютого 2026 року припадає на вихідний день.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав безпосередньо до Виноградівського районного суду Закарпатської області 10 березня 2026 року (згідно (згідно штемпелю суду), тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

У якості поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт посилається на те, що про розгляд справи йому не було відомо, так як він перебував на лікуванні у м. Львів і в м. Виноградів Закарпатської області та про наявність оскаржуваної постанови суду дізнався 01 березня 2026 року, коли знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Виноградівська районна лікарня», що на йому думку свідчить про наявність поважних підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.

Проте, вказані обставини не можуть слугувати підставами для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 був достеменно обізнаний, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, про що свідчить його підпис, що він ознайомлений зі змістом протоколу. Крім того, у справі наявні заяви ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи та про видачу йому копії магнітного носія інформації з нагрудної боді камери поліцейського, який долучений до матеріалів справи, а також клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Окрім цього, матеріалами справи підтверджується те, що місцевий суд надіслав копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 у встановлений законом строк, на адресу місця проживання, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №514556 від 16.11.2025.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що він про наявність оскаржуваної постанови суду дізнався 01 березня 2026 року, коли знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Виноградівська районна лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2275 від 04 березня 2026 року, апеляційний суд приймає до уваги, однак строк подачі апеляційної скарги закінчився до початку його лікування.

Отже, долучені до апеляційної скарги копії медичних документів - не підтверджують об`єктивної неможливості подання апеляційної скарги у встановлений ч. 2 ст. 294 КУпАП строк.

Вказані обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про наявність на стороні апелянта сукупності передумов, які вочевидь не створювали перепон для особи у реалізації права на захист, шляхом своєчасного подання апеляційної скарги.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у справі № 991/358/20 поважними причинами є лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 вживав заходів, спрямованих на отримання копії судового рішення до 09 лютого 2026 року (в межах строку на апеляційне оскарження), проте мав перешкоди в його отриманні, матеріали справи не містять, не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

Дата отримання копії судового рішення, чи ознайомлення з ним - не є тими обставинами, що змінюють порядок перебігу строку на апеляційне оскарження для ОСОБА_1 , а тому ці обставини не можуть бути визнані у якості поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про те, що строк на апеляційне оскарження пропущено із поважних причин, не підтверджено відповідними обставинами та належними доказами, клопотання не містить посилання на обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто такими, які не залежать від волевиявлення апелянта, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Сама собою вказівка щодо наявності поважних причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд зауважує, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Будь-яких інших посилань на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження клопотання не містить.

Поряд із тим, апеляційний суд враховує і те, що суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, повинна миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апелянт не довів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, і підстав для його поновлення не знаходить, у зв`язку з чим у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 28 січня 2026 року слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП слід повернути особі, яка її подала.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись ст. 294 КупАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Виноградівського районного суду Закарпатського апеляційного суду від 28 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 на постанову Виноградівського районного суду Закарпатського апеляційного суду від 28 січня 2026 року, - повернути останньому з усіма доданими до неї матеріалами, як особі, що їх подала, а також надіслати йому копію постанови.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага