ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

захисника Юрявічутє Н. А.

апеляційну скаргу захисника Юрявічутє Н. А. на постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 січня 2026 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із оскарженою постановою суду першої інстанції, 28 вересня 2025 року о 08:35 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 210994-20», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Січових Стрільців, буд.1А в м. Дніпро, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржену постанову скасувати, винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без належних і допустимих доказів, не може підтверджувати вину особи; в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху. Відеозапис починається з того, що поліцейські підходять до автомобіля, який стоїть без руху на парковці та яким ніхто не керує, й вимагають для перевірки документи. Жодних роз`яснень ОСОБА_1 з боку поліцейських щодо підстав перевірки документів відеозаписом не зафіксовано.

Стверджує, що на відеозаписі неможливо встановити момент, спосіб та обставини, за яких поліцейськими були виявлені ознаки сп`яніння у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дії і поведінка якої під час застосування технічних засобів відеозапису не виявляли жодних ознак сп`яніння, у тому числі тих, що зазначені в даному протоколі.

Крім того зазначає, що матеріали справи не містять направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду на стан сп`яніння та доказів доставки ОСОБА_1 до вказаного закладу.

Враховуючи викладене, вказує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника Юрявічутє Н. А., яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просила її задовольнити; вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Викладений у постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає таким, що відповідає фактичним обставинам та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом співробітника поліції, згідно якого 28.09.2025 року о 08:35 год. під час патрулювання за адресою: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, біля буд. 1А було зупинено транспортний засіб «ВАЗ 210994-20», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , на підставі ст. 35 ч. 1 ЗУ Про національну поліцію, під час спілкування з яким, в останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а сам: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці, що не реагують на світло. Водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі, на що останній відмовився, після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення, водія відсторонено від керування, що зафіксовано на бодікамери поліцейських; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено, що у результаті огляду поліцейським виявлені у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння: поведінкане відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на світло, від огляду відмовився; відеозаписом з бодікамери працівника поліції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зважаючи на те, що матеріалами справи факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння, запропонованого йому співробітниками поліції, підтверджується поза розумним сумнівом, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність в діях останньго складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливо м лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, з відеозапису вбачається, що працівниками поліції було зупинено водія ОСОБА_1 та виявлено в останнього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінкане відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на світло, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі у встановленому законом порядку, на що ОСОБА_1 відмовився, категорично зазначивши ...ні, не буду... (час відеозапису 08:42:52).

Твердження апелянта про те, що на відеозаписі неможливо встановити момент, спосіб та обставини, за яких поліцейськими були виявлені ознаки сп`яніння у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є слушними.

Так, відповідно до ст. 266 КУпАП, п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, встановлення наявності або відсутності у водія ознак сп`яніння, а також прийняття рішення про необхідність проходження водієм відповідного медичного огляду або про відсутність такої необхідності, віднесені до дискреційних повноважень поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України.

При цьому для встановлення таких ознак не передбачена будь-яка спеціальна процедура, достатньою підставою для висунення водієві пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння є виникнення у співробітника поліції переконання у тому, що водій виявляє відповідні ознаки. За змістом п. 2.5 ПДР будь-які особисті міркування водія, зокрема суб`єктивна оцінка ним власного стану та його зовнішніх проявів, думки водія щодо упередженості поліцейських тощо, не спростовують необхідності проходження запропонованого працівником поліції огляду на стан сп`яніння, обов`язковість якого встановлена законодавством, та не є підставою для відмови від нього.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції в процесі руху, є необгрунтованими, оскільки спростовуються наявним відеозаписом з бодікамер поліцейських.

Так, відеозапис дійсно починається з того, що працівники поліції підходять до транспортного засобу, який стоїть без руху біля узбіччя дороги та на його сидінні водія перебуває ОСОБА_1 . Разом і тим, до зупинки автомобіля на проїзній частини дороги патруль слідував за ним, відеозапис руху автомобіля був негайно продемонстрований працівником поліції водію ОСОБА_1 . Крім того, апеляційний суд зауважує, що водій ОСОБА_1 поставив свій підпис у протоколі про адміністративне правопорушення, отримав його копію та жодних зауважень не подавав. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для грунтовних сумнівів у тому, що ОСОБА_1 дійсно мав статус водія у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати однозначним доказом винуватості, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки, винуватість ОСОБА_1 підтверджується не лише протоколом, а такими доказами, наявними в матеріалах справи, як: рапорт працівника поліції, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозапис з боді-камер поліцейських, що у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду на стан сп`яніння та доказів доставки останнього до вказаного закладу суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки таке направлення у матеріалах справи наявне (а.с. 3), а доставка ОСОБА_1 до медичного закладу не здійснювалася з огляду на його відмову від проходження огляду.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення істотних порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановленого Інструкцією, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

З огляду на викладене вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Юрявічутє Н. А. - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця