КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2026 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 22.01.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 ч. 1 ст. 130 КУпАП та з урахуванням ст. 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погодившись з постановою суду, 04.02.2026 ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу до суду першої інстанції, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у матеріалах справи відсутній належним чином оформлений акт огляду на стан сп`яніння або акт фіксації відмови від його проходження, а також акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Наявне в матеріалах справи направлення на огляд саме по собі не є доказом ані фактичного перебування особи у стані сп`яніння, ані юридично значущої відмови від огляду, а відсутність акту затримання транспортного засобу не може розглядатися як незначний недолік, оскільки він є складовою процесуального механізму фіксації порушення.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутній безперервний відеозапис події, який би фіксував момент зупинки, спілкування з водієм, роз`яснення прав, пропозицію пройти огляд та його результат або відмову.

Вказує, що право ОСОБА_1 на захист було порушено, оскільки судом було обмежено доступ до доказової бази та не було надано можливості ознайомитися із усіма матеріалами справи, зокрема із відеозаписом.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Ванжула Я.В. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2025 близько 02 год. 20 хв. в с-щі Коцюбинське, вул. Чапаєва, 5, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, від проходження тесту у встановленому законодавством порядку відмовився на нагрудну бодікамеру, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, 25.10.2025 о 02 год. 00 хв. в с-щі Коцюбинське, вул. Чапаєва, 5, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 та не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням та скоїв наїзд на електроопору. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Суд першої інстанції, вважаючи доведеним належними, достатніми та достовірними доказами наявність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійшов висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах доводів апеляційної скарги, доходить наступного.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Відповідно до пункту 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 12.1. ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним..

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вказуючи про наявність в діях водія ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходив з наявних в матеріалах справи доказів, а саме: протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 493335 від 25.10.2025 та ЕПР1 № 493344 від 25.10.2025, відеозапису з нагрудного відеореєстратора, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 25.10.2025, схеми місця ДТП від 25.10.2025.

Апеляційний суд, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, з наявного в матеріалах справи відеозапису, встановив, що працівники поліції прибули за викликом до місця проживання ОСОБА_1 . Останній пояснив інспектору, що здійснюючи переслідування зловмисників, які за його словами, зайшли до нього у квартиру та викрали особисті речі останнього, сів за кермо, належного йому транспортного засобу, проте, не впоравшись із керуванням, скоїв наїзд на електроопору.

В ході спілкування інспекторів поліції із ОСОБА_1 , останній пояснив, що вживав алкогольні напої. У подальшому, побачивши, що в його житло зайшли невідомі люди та викрали його особисті речі, сів за кермо транспортного засобу та прослідував за ними, проте, не впоравшись із керуванням, скоїв наїзд на електроопору.

Під час спілкування із працівниками поліції, ОСОБА_1 не заперечував уживання ним алкогольних напоїв та факт керування транспортним засобом, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження моменту зупинки транспортного засобу.

Встановивши, що ОСОБА_1 керував у стані алкогольного сп`яніння та безпосередньо ним було скоєно наїзд на електроопору, поліяціянтом запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі було зафіксовано за допомогою нагрудної камери працівника поліції, запис якої було долучено до матеріалів справи, внаслідок чого на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду, за наведених вище обставин, посилання апелянта на те, що наявне в матеріалах справи направлення на огляд саме по собі не є доказом ані фактичного перебування особи у стані сп`яніння, ані юридично значущої відмови від огляду, оскільки працівником поліції, з огляду на виявлення ознак стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, у зв`язку із чим видано направлення, проте від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд наголошує на тому, що вимога працівника поліції щодо проходження огляду на визначення стану наркотичного чи іншого сп`яніння, в разі зупинки транспортного засобу та наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є обов`язковою для виконання, задля спростування чи підтвердження відповідного стану сп`яніння.

Окрім цього, відеозаписом зафіксовано, що автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , до якого мав доступ ОСОБА_1 , мав механічні пошкодження після зіткнення транспортного засобу з електроопорою. При цьому, ОСОБА_1 працівникам поліції безпосередньо вказав, що керуючи транспортним засобом, не впорався з керуванням і скоїв наїзд на електроопору.

Разом з цим, необґрунтованими є доводи апелянта щодо порушення безперервності відеозапису, оскільки відеозапис, містить фіксацію подій в хронологічній послідовності, відповідає діям суб`єктів у відповідності до часу та місця події, відтак не викликає у суду апеляційної інстанції обґрунтованого сумніву щодо достовірності такого доказу.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду аргументи апелянта про те, що відсутність акту затримання транспортного засобу не може розглядатися як незначний недолік, оскільки він є складовою процесуального механізму фіксації порушення, виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтею 121-3, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124, 126, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

У даній справі, працівниками поліції не складався акт тимчасового затримання транспортного засобу в зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 ст. 124 КУпАП, оскільки з положень наведеної статті вбачається, що працівник уповноваженого підрозділу приймає рішення про затримання транспортного засобу виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Таким чином, процесуальних порушень в діях працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи акту тимчасового затримання транспортного засобу, апеляційним судом не встановлено, з огляду на те, що таке рішення уповноважений працівник поліції приймає у виключних випадках, а не безумовно при наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що право ОСОБА_1 на захист було порушено, оскільки судом було обмежено доступ до доказової бази та не було надано можливості ознайомитися із усіма матеріалами справи, зокрема із відеозаписом, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 , як і його уповноважений захисник, мали право звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою та ознайомитися із матеріалами справи безпосередньо у суді.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та, як наслідок, наявності правових підстав для накладення на останнього адміністративного стягнення із застосуванням ч. 2 ст. 36 КпАП України, за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги в частині відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції вимог закону при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення, а тому наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть слугувати підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2026 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук