Справа № 448/2491/25 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 33/811/278/26 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г. у місті Львові, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 16 січня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП,

встановив:

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 16.01.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 гривні.

Згідно постанови суду 27.11.2025 року о 13:55 год. ОСОБА_1 здійснював провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а саме в с.Баличі, вул.Львівська, 4, керуючи транспортним засобом автомобілем «Mercedes-Benz», реєстр.№ НОМЕР_1 здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем на замовлення без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та ліцензії, чим порушив вимоги ч.5 ст.20, абз.8 ч.4 ст.9 Закону України «Про автомобільний транспорт».

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції розгляд справи відбувся неповно та необ`єктивно, вважає постанову суду незаконною та необґрунтовано, при цьому зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту вчинення адміністративного правопорушення, зокрема не розкрито суті вчиненого адміністративного правопорушення щодо систематичності здійснення діяльності про перевезенню пасажирів. Також апелянт зазначає, що в протоколі не зазначені свідків вчиненого адміністративного правопорушення, зокрема пасажирів, що перевозилися транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 , оскільки такі були лише попутниками.

На апеляційний розгляд ОСОБА_1 не прибув та про причини неявки не повідомив, хоча про дату та час розгляду справи він був повідомлений належним чином судовою повісткою від 18.02.2026 року, а отже у відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи № 448/2491/25 та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення №000939 від 27.11.2025 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП (а.с.2), відеозаписами, що містяться в матеріалах справи, якими зафіксовано всі необхідні обставини, зокрема спілкування ОСОБА_1 з працівниками державної служби України з безпеки на транспорті під час надання послуг з перевезення пасажирів та виявлення в салоні транспортного засобу пасажирів (а.с.1).

Апеляційний суд досліджуючи матеріали справи, приходить до обґрунтованого переконання про те, що висновки суду першої інстанції з приводу заперечень поданих в суді першої інстанції та викладені доводи в апеляційній скарзі, які є аналогічними запереченням, є обґрунтованими належним чином та апеляційний суд не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 місцевий суд в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь її вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано наклав стягнення згідно санкції статті.

Отже, постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, винесена законним складом суду, підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 16 січня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.