Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю захисника-адвоката Ковалець М. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/38/26, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ковалець М. І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.01.2026.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 543422 від 17.12.2025 та постанови судді від 08.01.2026 вбачається, що 17.12.2025 о 11 год 12 хв водій ОСОБА_1 у м. Ужгороді по вул. Климпуша, 5, керуючи транспортним засобом марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 , після чого залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна, чим порушила п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ковалець М. І. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що з камер зовнішнього спостереження ОСББ «Климпуша 5», на яких зафіксована подія, що мала місце 17.12.2025, вбачається, що при заїзді у двір ОСОБА_1 дійсно здійснила незначний наїзд на припаркований автомобіль «Mitsubishi Lancer». Проте, відеозапис не містить відображення подальшого розвитку ситуації, а саме те, що ОСОБА_1 вийшла з автомобіля і намагалася відшукати власника припаркованого автомобіля. Зокрема, ОСОБА_1 опитувала сусідів та свідків, чи знають вони власника транспортного засобу, і як з ним можна зв`язатися. У своїх поясненнях ОСОБА_1 також зазначала, що вона була переконана що власник транспортного засобу зв`яжеться з нею, оскільки у дворі є камери зовнішнього спостереження, на яких буде зафіксовано момент зіткнення, а також те, що вона намагалася самостійно відшукати

-2-

власника. Разом з тим, ОСОБА_1 була вимушена покинути місце зіткнення у зв`язку з тим, що у неї був запланований візит до лікаря та необхідністю повернення на роботу. Проте, після закінчення робочого часу, а саме піля 17 год, вона мала на меті повернутися

на місце ДТП для того, щоб відшукати власника припаркованого автомобіля для відшкодування завданих збитків. Натомість, близько 16 год працівники поліції зателефонували їй і повідомили, що вона є винуватцем ДТП, у зв`язку з чим необхідно оформити протокол про адміністративне правопорушення. На даний час, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вирішено усі спірні питання щодо пришвидшення відшкодування збитків за допомогою страхової компанії. Таким чином, ОСОБА_1 не мала на меті умисно залишити місце ДТП з метою приховування вчиненого, отже умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП у її діях відсутній. Сам факт події дорожньо-транспортної пригоди і не залишення винної особи на місці, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки у даному випадку слід також встановити обставини, які свідчать про те, що це було свідомим та умисним діянням.

Будучи належним чином повідомленною про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо неї не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла, відомостей про поважність причин неявки не надала. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь цієї особи в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Разом з тим, враховується думка захисника-адвоката Ковалець М. І. про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Ковалець М. І., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 17.12.2025 о 11 год 12 хв водій ОСОБА_1 у м. Ужгороді по вул. Климпуша, 5, керуючи транспортним засобом марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 , після чого залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна, чим порушила п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки висновки суду першої інстанції підтверджуються сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП дала належну оцінку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 543422 від 17.12.2025, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.12.2025, письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 17.12.2025, рапортом поліцейського взводу 1 роти 1 УПП в Закарпатській області ДПП від 17.12.2025 та іншими матеріалами справи.

Зазначені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та обґрунтовано визнав її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Як вбачається з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 , 16.12.2025 залишив свій транспортний засіб біля будинку на вул. Климпуша, 5. Приблизно об 11 год 50 хв 17.12.2025, вийшовши до свого транспортного засобу побачив, що він був пошкоджений, а саме: задня частина, бампер, кришка багажника, задній габарит. Після чого викликав працівників поліції та звернувся до голови ОСББ, який надіслав відео з камер спостереження, на якому зафіксована подія дорожньо-транспортної пригоди, а також особа, яка її скоїла.

Окрім того, сама ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях визнала, що 17.12.2025 об 11 год 12 хв, рухалася на транспортному засобі «Форд Фокус» у дворах Володимирська - Климпуша та повертаючи ліворуч біля будинку № 5 на вул. Климпуша, не врахувала дорожню обстановку, не впоралася з керуванням, випадково зачепила припаркований транспортний засіб.

Згідно з даними схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок наїзду отримав пошкодження задньої правої частини.

Всупереч тверджень захисника, співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та зі змістом обставин, що ставляться у

-4-

вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.

Посилання у протоколі серії ЕПР1 № 543422 від 17.12.2025 про порушення ОСОБА_1 п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України є правильним.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 оформлений відповідно до вимог закону, зокрема: уповноваженою особою - інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Закарпатській області Бабидоричем Р. Ф. та підтверджує подію й обставини правопорушення.

Всупереч доводів апеляційної скарги, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 543422 від 17.12.2025 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористалась ОСОБА_1 , засвідчивши вказані обставини своїм підписом та надавши пояснення по суті адміністративного правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Закарпатській області Бабидоричем Р. Ф. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки ним дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 268 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 543422 від 17.12.2025 складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку встановлених законом.

Всупереч доводів апеляційної скарги, вказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 543422 від 17.12.2025 є належним та допустимим доказом у справі.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 самостійно намагалася відшукати власника автомобіля, опитувала сусідів та свідків, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки відповідно до Правил дорожнього руху України, не залежно від наявності чи відсутності власника транспортного засобу, вона мала прямий обов`язок повідомити про дорожньо-транспортну пригоду уповноважений орган та чекати на прибуття працівників поліції, отже такі дії ОСОБА_1 не спростовують факту залишення нею місця дорожньо-транспортної пригоди.

З цих підстав, також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 вимушена була залишати місце події, оскільки поспішала на прийом до лікаря, а потім на роботу, мала намір повернутися на місце події для врегулювання дорожньо-транспортної пригод із власником транспортного засобу, оскільки, такі обставини не належать до виключень, передбачених Правилами дорожнього руху України, що дозволяють водію залишити місце дорожньо-транспортної пригоди.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що про дорожньо-транспортну пригоду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не повідомила ні власника транспортного засобу, якому було завдано шкоду, ні, в установленому законом порядку, працівників поліції, а натомість залишила місце дорожньо-транспортної пригоди.

-5-

Апеляційним судом також відхиляються і доводи сторони захисту про те, що у потерпілого відсутні претензії до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і на даний час між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішуються всі спірні питання щодо пришвидшення відшкодування збитків завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди за допомогою страхової компанії, оскільки це не впливає на наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.

Вищенаведене свідчить про те, що доводи апеляційної скарги, які є безпідставними та надуманими, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_5 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 є таким, що відповідає як характеру так і ступеню адміністративного правопорушення, так і особі ОСОБА_1 . При цьому, судом першої інстанції наведено обґрунтовані мотиви, з яких суд прийшов до висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення саме у межах санкції ст. 122-4 КУпАП, з чим погоджується апеляційний суд, беручи до уваги те, що сторона захисту в апеляційній скарзі не наводить доводів про незаконність висновків суду першої інстанції при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану захисником-адвокатом Ковалець М. І. апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є необгрунотованими, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлено.

-6-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ковалець М. І. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.01.2026 щодо ОСОБА_1 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя