Номер провадження: 33/813/92/26
Номер справи місцевого суду: 523/8804/25
Головуючий у першій інстанції Боков О. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.В.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Борсуківської Катерини Олександрівни (яка приймає участь у розгляді в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Пересипського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Пересипського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, 03.05.2025 року о 23:45 год., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 110217» д/н « НОМЕР_1 » по вул.Ганса Германа, 88, в м.Одесі, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія на приладі «Драгер» 7510, тест №2187, результат позитивний 0.63 ‰, що було зафіксовано на ПВР працівників ДПП №№ 470608, 471665.

Таким чином, ОСОБА_1 інкримінується порушення вимоги п.2.9.а «Правил дорожнього руху», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, з підстав того, що оскаржувана постанова від 25.08.2025 року була ухвалена без його участі та участі його адвоката. Апелянтом, акцентується увага на тому, що копія постанови суду від 25.08.2025 йому не була надіслана, а повний її текст був опублікований на сайті ЄДРСР лише 08.09.2025. А, оскільки адвокат апелянта з 16.09.2025 перебуває на службі в лавах ЗСУ, то з об`єктивних причин останній був позбавлений належного захисту. Про мотиви прийнятого рішення, апелянт дізнався лише 17.09.2025 року з ЄДРСР.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7,9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді зазначеної справи, та фактично перебрав на себе функції обвинувачення, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Звертається увага на те, що матеріали справи не містять будь-яких фактичних даних, допустимих та належних доказів того, що апелянт керував автомобілем, який зазначений в протоколі, а також належних підстав зупинки автомобіля апелянта, якщо припустити що він таким керував.

Щодо подій того дня, апелянт зазначає, що він приїхав до магазину, купив та випив пляшку пива, після чого хотів забрати речі з авто та піти до дому пішки. Невдовзі до нього звернулись поліцейські та наказали прибрати авто подалі від залізничних колій, на що їм було повідомлено про випиту пляшку пива, але вони наполягали щоб апелянт прибрав авто не зважаючи на те, що він пив алкоголь. Поліцейські повідомили апелянту, що він виглядає тверезим і одна пляшка пива не призведе до сп`яніння. Далі, апелянт виконав вимогу поліцейських та прибрав автомобіль з узбіччя дороги та поїхав у бік дома. Приблизно через 50-100 метрів цей самий екіпаж поліції зупинив його авто та запропоновував пройти огляд на стан сп`яніння. На думку апелянта, поліцейські які оформили на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, самі ж і спровокували його на вчинення вказаного правопорушення.

Крім того, апелянт просить звернути увагу на те, що в акті огляду та в чеку приладу Алктестер Драгер зазначена не правдива інформація, так в зазначених документах вказано що огляд проводила поліцейська ОСОБА_2 а насправді огляд проводив інший поліцейський, що підтверджується наданим відеозаписом. Також, акцентується увага на тому, що з наданого відеозапису не вбачається, роз`яснення апелянту його процесуальних прав передбачених КУпАП та Конституцією України.

Ще, апелянт зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні будь які докази того, що його було відсторонено від керування транспортними засобами, як це вимагає ч. 1 ст. 266 КУпАП, більш того як вказує апелянт він з дозволу поліцейськіх після оформлення протоколу поїхав до дому на власному автомобілі.

Підсумовуючи викладене в апеляційній скарзі зазначається, що наявні в матеріалах справи докази не можуть бути визнані належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом, і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого його адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, думки ОСОБА_1 та його адвоката Борсуківської К.О. які просили поновити строк на апеляційне оскарження, як такий що пропущений з поважних причин, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній мотивів та провадження закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши співробітника поліції ОСОБА_2 , яка була викликана за клопотанням сторони захисту. Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку та доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Вирішуючи питання про поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження апеляційний суд дійшов наступного.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути відновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Як свідчать матеріали справи, в судовому засіданні 25.08.2025 року ОСОБА_1 не був присутній, даних про надсилання йому копії постанови, матеріали справи не містять.

Апеляційна скарга, яка була подана адвокатом в інтересах ОСОБА_1 була повернута з підстав відмови у поновленні строку саме адвокату та роз`яснено, що ОСОБА_1 особисто не позбавлений можливості звернутись з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, що і було зроблено останнім.

Враховуючи викладене та пояснення ОСОБА_1 викладені у клопотанні, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість оскарженої постанови районного суду, апеляційний суд приходить наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. ст. 245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови районний суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №399510 від 04.05.2025 року; чек Drager відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 0,63 проміле; акт огляду на стан сп`яніння, який підписано ОСОБА_1 ; відеозаписом події.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.

На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, припущеннях, порушеннях поліцейським Інструкції при складанні матеріалів є необґрунтованими.

Апеляційним судом зауважується, що ОСОБА_1 після продуття алкотестера, був згоден з його результатами, чек Alcotest Drager, акт огляду та протокол підписано останнім без жодних зауважень. Всі дії були зафіксовані на боді камери робітників поліції.

Таким чином, поліцейськими в повному обсязі виконано вимоги ст. 266 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням апелянта щодо відсутності доказів факту керування ним транспортним засобом, оскільки під час спілкування з працівниками патрульної поліції він надавав пояснення як водій транспортного засобу та зазначав, що їде до дому. Крім того, відеозаписом підтверджено рух автомобіля за кермом якого перебував ОСОБА_1 ..

Щодо посилання апелянта на те, що навіть, якщо він і керував транспортним засобом то у працівників поліції були відсутні підстави для його зупинки, а тому не може вважатись законним огляд водія на стан сп`яніння у випадку незаконної зупинки, до уваги не приймаються, оскільки такі дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оскаржувались. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що такі доводи є припущеннями з метою ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Суд критично ставиться до версії подій того вечора викладену ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, оскільки вона не підтверджена належними та допустимим доказами та спростовується доказами які маються в матеріалах справи які узгоджені між собою.

Посилання ОСОБА_1 про введення його в оману працівниками поліції, провокацію правопорушення не підтверджені належними доказами.

Також, суд не приймає доводи апелянта, що у акті огляду та роздруківки чеку Алкотестер Драгер зазначена неправдива інформація, а саме що поліцейська Михайлова Е.Б. проводила огляд на стан сп`яніння так як огляд проводив інший поліцейський чоловік, так як зазначене не є порушенням, яке тягне за собою скасування постанови, оскільки обидва поліцейські є представниками Національної поліції, які мають на це право, здійснювали повноваження діючи в групі, тобто разом були на місці події.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавалась заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів з приводу введення його в оману, фальсифікації будь-яких документів, або з приводу перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також ОСОБА_1 не надано, а матеріали справи не містять відомостей про те, що він звертався до суду в порядку КАСУ, щодо оскарження дій працівників поліції.

Доводи апелянта про не роз`яснення йому процесуальних прав спростовуються його ж підписом у відповідній графі протоколу, дослідженого в судовому засіданні.

Твердження апелянта про те, що поліцейські не відсторонили його від керування є безпідставними, оскільки як вбачається з долученого до матеріалів справи відеозапису, працівники поліції дотримались вимог ч.1ст. 266 КУпАП, та повідомили ОСОБА_1 , що його відсторонено від керування транспортним засобом.

Також апеляційний суд, хоча і не бере до уваги пояснення ОСОБА_1 які вказані в апеляційній скарзі, з приводу того, що він після оформлення протоколу з дозволу поліцейськіх поїхав до дому на власному автомобілі, оскільки вони не підтверджується жодним доказом які мається в матеріалах справи, проте вважає за потрібним зауважити апелянту, що не виконання вимоги поліцейського, щодо відсторонення від керування може свідчити про демонстративно умисну протиправну поведінку особи та ігнорування вимог Закону, за що також передбачена відповідальність.

Доводи скарги про те, що доказами, які наявні в матеріалах справи не підтверджується наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП, є неспроможними, оскільки повністю спростовуються вищенаведеним.

Загалом, доводи наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Пересипського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Пересипського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов