№ 207/7733/25
№ 3/207/10/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року суддя Південного районного суду міста Кам`янського І.М. Юрченко, розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції № 2 Кам`янського РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої продавцем торгівельного кіоску, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 156 КпАП України,

УСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 156 КпАП України.

Відповідно до протоколу серія ВАД № 869643 від 14 листопада 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КпАП України: 14 листопада 2025 року о 16 год. 45 хв. в торгівельному кіоску, розташованому за адресою: м. Кам`янське, Максима Чиженка, 25, продавець ОСОБА_1 здійснювала продаж тютюнових виробів «Маршал» у кількості одна пачка, вартістю 85 грн., без марок акцизного податку, чим порушила вимоги ст. 55 Господарського кодексу України, та ст. 226 Податкового кодексу України.

ОСОБА_1 до суду не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином судовою повісткою про виклик за місцем проживання та СМС-повідомленнями, про наявність поважних причин неявки до суду не повідомила та клопотання про відкладення розгляду справи не надала, тому на підставі ст. 268 КУпАП суддя вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. ОСОБА_1 мала об`єктивну можливість бути присутньою в судовому засіданні, оскільки була обізнана про складання працівниками поліції відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про розгляд справи без її участі.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 247 КУпАП передбачені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Вказаною статтею передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також порушення по даному факту кримінальної справ; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження по справі.

Відсутність самої події адміністративного правопорушення означає, що діяльність особи не є такою, що могла б розцінюватися як правопорушення.

Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Всі викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд ще раз наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Частиною 1 ст. 156 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушенн.

Об`єктивна сторона цього правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП полягає у роздрібній торгівлі тютюновими без марок акцизного податку, тобто торгівля означеними виробами суб`єктами, які відповідно до вимог законодавства не мають права на здійснення такої торгівлі.

Диспозиція норми ч. 1 ст. 156 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних актів, які передбачають конкретні правила торгівлі тютюновими виробами, в даному випадку визначених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», тому в протоколі про адміністративне правопорушення слід вказати, яким саме нормативним актом передбачено ліцензування даного виду товару та які правила торгівлі тютюнових було порушено, з посиланням на конкретні норми законодавства, порушення яких передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на конкретну норму Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спиртуетилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, шо використовуються в електронних сигаретах, та пального", яку порушила ОСОБА_1 .

В той же час особа, яка склала протокол, зазначила про те, що своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги статті 226 Податкового кодексу України. Однак, вказана стаття не регулює продаж тютюнових виробів, а встановлює правила виготовлення, зберігання, продаж самих марок акиизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів.

Тобто, стаття 226 Податкового кодексу не має ніякого відношення до регулювання роздрібного продажу тютюнових виробів, а тому не може бути використана в якості норми Закону, яку порушила особа, що здійснює таку роздрібну реалізацію.

ОСОБА_1 не є особою, якій інкримінується порушення правил щодо виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів.

Таким чином особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, невірно вказано зміст правопорушення та наведено неналежні норми закону, які нібито порушено ОСОБА_1 .

Крім того, приписами ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних результатів та одержання прибутку.

До того ж, в самому протоколі щодо ОСОБА_1 вказано, що вона порушила приписи статті 55 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 55 ГК України встановлено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Таким чином, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, може бути лише суб`єкт господарювання. Із викладеного слідує, що до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 156 КУпАП можливо притягнути особу, яка є суб`єктом господарської діяльності, тобто є специфічним суб`єктом, який наділений законом спеціальними, властивими йому ознаками.

У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна. Суб`єктами господарювання є громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Також слід враховувати, що відповідно до п. п. 3, 5 «Порядку провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №833, торговельна діяльність провадиться суб`єктами господарювання у сфері роздрібної та оптової торгівлі, а також ресторанного господарства. Суб`єкт господарювання провадить торговельну діяльність після його державної реєстрації, а у випадках, передбачених законодавчими актами, за наявності відповідних документів дозвільного характеру та ліцензії.

Відтак, суб`єктами правопорушень, передбачених ч.1 ст. 156 КУпАП, можуть бути лише спеціальні суб`єкти, а саме - суб`єкти підприємницької діяльності, що мають відповідну державну реєстрацію свого підприємницького статусу.

Проте, матеріали справи не містять інформації про те, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності, тобто є фізичною-особою підприємцем, як і відсутні документальні відомості про те, що вона має ліцензію на здійснення продажу тютюнових виробів. Будь-яких дозвільних документів на ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності, зокрема, щодо роздрібної торгівлі тютюновими виробами, матеріали справи не містять.

Навпаки - матеріали справи містять ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами, видану на ім`я ФОП ОСОБА_2 .

Тобто, саме відносно особи, яка є суб`єктом господарювання та має відповідну ліцензію, у якої працює ОСОБА_1 , мали скласти протокол про адміністративне правопорушення за реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку, а не відносно продавця, яка є лише найманим працівником.

Що стосується працівників об`єктів торгівлі, то для цієї категорії передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 156 КУпАП, а саме за наступні дії:

- торгівля пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами заборонена;

- торгівля пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку;

- продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку;

- продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар);

- торгівля пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, винамц столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Аналогічних висновків щодо неможливості притягнення продавця (найманого працівника) до відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП дійшов Дніпровський апеляційний суд в постановах від 12.07.2024 по справам № 208/3825/24 та № 208/4104/24.

Аналіз статті 256 КУпАП свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що протокол, який складено відповідальною особою, повинен містити відомості про обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції інкримінованої статті із визначенням: суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єкта, об`єктивної сторони, оскільки протокол за своєю суттю та призначенням, крім доказового значення, представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення (проступку) в межах якого суд здійснює розгляд справи.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено, що «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «Ь» ч.3 ст.6 Конвенції...».

Таким чином, особа, якій висунуте звинувачення, повинна бути детально поінформована про його причину, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення останнього, а також про його характер, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів.

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч, 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 , які полягали у здійсненні продажу сигарет без марок акцизного податку, тобто з порушенням ст. 255 Податкового кодексу України та ст. 55 Господарського кодексу України, кваліфіковані за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Однак, як вище вже зазначено, ст. 255 Податкового кодексу України регулює питання щодо рентної плати за спеціальне використання води, а ст. 55 Господарського кодексу України містить визначення поняття «суб`єкта господарювання». При цьому, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення зазначено, що місцем роботи ОСОБА_1 є продавець в кіоску та не встановлено, що вона є суб`єктом господарювання.

Отже, наведені обставини дають суду підстави вважати, що по-перше, ОСОБА_1 є найманим працівником, а по-друге, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення описані фактичні обставини (дії особи, які ставлять у провину) дають підставу вважати, що вони можуть підпадати під ознаки правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 156 КУпАП, оскільки за фабулою проколу ОСОБА_1 здійснювала продаж як продавець (без статусу суб`єкта господарювання), і одночасно з цим маються посилання на норми Господарського кодексу України щодо визначення поняття суб`єкта господарювання.

В той же час в протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 156 КУпАП, тобто за роздрібну або оптову торгівлю тютюновими виробами без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Вказане свідчить, що суть описаного особою, яка склала протокол правопорушення та його правова кваліфікація, інкримінованого ОСОБА_1 є незрозумілою та суперечливою і не дає чіткого розуміння в чому ж саме її обвинувачують.

Слід зазначити, що за для можливості притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за інкриміноване правопорушення суд повинен чітко розуміти в чому обвинувачують особу. Відсутність чіткого, конкретизованого обвинувачення унеможливлює притягнення особи до відповідальності, оскільки суд перевіряє факти, які підлягають оцінці лише в межах обвинувачення.

Також, в порушення вимог ст. 251 КУпАП, з наявних матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів, які б вказували на факт реалізації ОСОБА_1 тютюнових виробів - немає.

Зокрема, до протоколу не долучено основний доказ, який би міг бути використаний для доведення факту здійснення реалізації тютюнових виробів, а саме - касовий чек. або Z-звіт. Крім того, не зафіксований Факт продажу та отримання грошей за товар. Фіксація обставин вчинення правопорушення за допомогою фото чи відеозапису не здійснювалася.

Таким чином, всупереч вимог ст.251 КУпАП, посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних доказів на підтвердження факту реалізації ОСОБА_1 підакцизного товару.

Оцінюючи додані до протоколу докази, слід дійти висновку, що в цій справі не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт продажу ОСОБА_1 тютюнових виробів, що є об`єктом правопорушення за ч 1 ст.156 КУпАП, оскільки не зафіксована та не вилучена виручка, нібито одержана від її продажу, шо є істотними обставинами справи, оскільки предмети торгівлі та виручка, одержана від продажу предметів торгівлі, підлягають конфіскації за санкцією ч. 1 ст. 156 КУпАП.

За таких умов протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 неможливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчиненого адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи і вже вище зазначалось вище, ОСОБА_1 не є суб`єктом господарської діяльності, а є продавцем в кіоску, а тому не може бути відповідальною особою за ч. 1 ст.156 КУпАП, що виключає суб`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення та унеможливлює його склад.

Згідно з приписами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Враховуючи, що всі сумніви щодо доведеності вини порушника слід тлумачити на його користь, суд доходить висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості про вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, не підтверджуються доказами, отже і протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати доказом вини останньої у розумінні ст. 251 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені у Протоколі про адміністративне правопорушення ВАД № 869643 від 14.11.2025 року не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, при цьому суд не має право самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, або кваліфікацію вчиненого правопорушення.

Відповідно до ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

На підставі ч. 1 ст. 156 КпАП України, та керуючись ст.ст. 247, 268, 283, 284, 285 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 156 КпАП України - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вилучена та опечатана під час здійснення провадження в справі про адміністративне правопорушення ВАД № 869643 від 14.11.2025 року - 1 пачка сигарет, яка згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів № 2677 передана до камери схову ВП № 2 Кам`янського РУП до вирішення справи по суті, повернути за належністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через місцевий суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя І.М. Юрченко