Справа № 355/2228/25
Провадження № 3-зв/355/1/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Баришівський районний суд Київської області

у складі судді - Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Верби Ю.О..,

захисника Хуторненка І.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду селища Баришівка заяву захисника Хуторненка І.М. про відвід судді Цирулевської М.В. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

установив:

В провадженні судді Баришівського районного суду Київської області Цирулевської М.В. перебувають матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

04 березня 2026 року на адресу суду надійшло заява адвоката Хуторненка Ігоря Миколайовича про відвід судді Цирулевської М.В. від розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В заяві ОСОБА_2 зазначив, що під час судового засідання, яке відбулося 03 березня 2026 року о 15 годині 00 хвилин суддя Баришівського районного суду Київської області Цирулевська Марина Володимирівна безпідставно задовольнила усне клопотання потерпілої ОСОБА_3 про виклик двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не були очевидцями подій 05 жовтня 2025 року зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім цього безпідставно було також задоволене клопотання представника потерпілої, адвоката Чередніченко Наталії Вікторівни, про долучення письмових доказів, які не містять підтвердження обставин вчинення 05 жовтня 2025 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_1 морально-психологічного тиску відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , що вказує на грубі процесуальні порушення і викликає обґрунтовані сумніви в упередженості судді Баришівського районного суду Київської області Цирулевської Марини Володимирівни.

Вважає, що суддя Баришівського районного суду Київської області Цирулевська Марина Володимирівна не може приймати участь у розгляді справи №355/2228/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки безпідставне задоволення клопотань потерпілої сторони викликає у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та у нього як захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, цілком обґрунтовані сумніви в її неупередженості під час розгляду справи, особисту заінтересованість судді у результаті справи.

Заявник у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив суд прийняти постанову, якою відвести суддю Баришівського районного суду Київської області Цирулевську Марину Володимирівну від участі у розгляді справи № 355/2228/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Для надання пояснень з приводу заявленого відводу в судове засідання запрошувалася суддя Цирулевська М.В., але остання у судове засідання не з`явилася.

Заслухавши думку адвоката, вивчивши заяву про відвід, суд дійшов до наступних висновків.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і відповідно не передбачають порядку розгляду заяви про відвід, а також не передбачає видалення судді до нарадчої кімнати для вирішення клопотання.

Проте, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про відвід судді, а тому, при розгляді даної заяви про відвід слід застосувати аналогію права.

Разом з тим, згідно із ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8від 13.06.2007року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У відповідності до положень п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді від 19.05.2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, які адресовані суддям для використання, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно із оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке - небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

В п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) и Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

Об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При цьому, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

В заяві про відвід судді ОСОБА_6 , адвокат Хуторненко І.М. наголошує про особисту заінтересованість судді у результаті справи. При цьому, жодного переконливого доказу про заінтересованість судді у розгляді даної справи не надано.

Розглядаючи заяву про відвід, суд бере до уваги, що для відводу судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він невмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Такі обставини при розгляді заяви про відвід судді не встановлені, тобто заявником не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в упередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, доводи викладені в заяві про відвід, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відводу судді Цирулевської М.В., а обґрунтування адвокатом Хуторненком І.М., їх наявності фактично зводяться до його незгоди із процесуальними діями і рішеннями судді, що, не може бути підставою для відводу, оскільки процесуальні дії і рішення суду оскаржуються лише у передбачений Законом спосіб і не є підставою для відводу.

Враховуючи те, що доводи адвоката Хуторненка Ігоря Миколайовича про відвід судді Цирулевської М.В. є безпідставними та необґрунтованими, у задоволенні заяви адвоката слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 245, 246, 280, 283 КУпАП, суддя

постановив:

У задоволенні заяви захисника Хуторненка І.М. про відвід судді Цирулевської М.В. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 12.03.2026р.

Суддя Баришівського районного суду Тетяна ЧАЛЬЦЕВА