ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

справа №761/50351/25

провадження № 33/824/1360/2026

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Александров Дмитро Олександрович, на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 21 листопада 2025 року о 14 годині 06 хвилин в м. Києві по вул. Олени Теліги, буд. 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Actros 2531», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводилось з використанням алкотестеру Драгер «ALKOTEST 6820» тест № 360, результат огляду позитивний 0,31‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись з такою постановою, ОСОБА_1 через свого захисника - адвоката Александрова Д.О. подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній постанові відсутня мотивована оцінка клопотання про закриття провадження, суд не навів чи досліджував відеозаписи бодікамер, на які посилався захист, не встановив та не спростував конкретні обставини, що випливають з відео фіксації та не пояснив причин відхилення доводів про процесуальні порушення.

Наголошує, що водій повідомляв працівників поліції, що він не рухався, а стояв і після ДТП далі їхати не збирався.

Вказує, що поліцейські провели огляд на приладі Драгер, після чого було надруковано чек, при цьому, поліцейські не виконали базової процесуальної дії після огляду на місці, не з`ясували та не зафіксували позицію водія щодо результату (згода/незгода), хоча саме ця обставина визначає подальший алгоритм дій за ст. 266 КУпАП, включно з необхідністю забезпечення огляду в закладі охорони здоров`я.

Звертає увагу, що водій не вживав алкоголь взагалі, і пояснив, що дружина давала йому ліки від кашлю.

Вказує, що поліцейський повідомив водієві, що він повинен самостійно пройти пере обстеження в лікарні на підставі направлення, однак направлення фактично не було надано водієві .

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Клопотання мотивує тим, що копію оскаржуваної постанови апелянт фактично отримав лише 27 січня 2026 року, що підтверджується відповідними доказами.

Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 15 січня 2026 року, а апеляційна скарга на неї подана 28 січня 2026 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не було направлено копію оскаржуваної постанови, яку захисник апелянта отримав лише 27 січня 2026 року у своєму електронному кабінету у підсистемі «Електронний суд», про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа.

Отже, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними та поновити вказаний строк.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката, доповідь судді Желепи О.В., дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею не було дотримано в повному обсязі виходячи з огляду на таке.

Постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року мотивована тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; чеком алкотестеру Драгер «ALKOTEST 6820» тест № 360 та застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення в вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 21 листопада 2025 року о 14 годині 06 хвилин в м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Actros 2531», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводилось з використанням алкотестеру Драгер «ALKOTEST 6820» тест № 360, результат огляду позитивний 0,31‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з положенням ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно з п. 2 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Як вбачається з відеозаписів бодікамери, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки автомобіля - результат огляду позитивний 0,31‰. Після чого працівник поліції запитує в ОСОБА_1 коли він вживав алкоголь, на що останній відповів, що не вживав про що зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення.

Працівник поліції, побачивши, що ОСОБА_1 в протоколі написав, що не вживав алкоголь, запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі. З такою пропозицією ОСОБА_1 погодився, проте працівники поліції повідомили, що він має право пройти медичне обстеження самостійно.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до п. 2 розділу 3 Інструкції огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством.

Тобто, працівники поліції в обов'язковому порядку, коли водій висловлює незгоду з результатом тесту і каже, що не вживав алкоголь, повинні доставити особу до медичного закладу та бути присутніми під час проходження огляду правопорушником на стан алкогольного сп`яніння, чого не було дотримано стосовно ОСОБА_1 .

Таким чином, працівниками поліції було порушено вимоги ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 2 Розділу 3 Інструкції, що свідчить про порушення встановленого законом порядку огляду.

За наведених вище обставин, апеляційний суд доходить висновку про відсутність достатніх правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із не доведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме не доведеності належними доказами факту керування в стані алкогольного сп`яніння.

Суд не вправі визнати особу такою, що керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за дослідженням лише приладу драгер, що проводилось на місці зупинки з огляду на висловлену водієм на бодікамеру незгоду, та з огляду на згоду водія пройти обстеження в медичному закладі, проведення якого в порушення інструкції не було забезпечене працівниками поліції.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану постанову - скасувати, а провадження у справі закрити, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Александров Дмитро Олександрович - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду О.В. Желепа