КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/7510/25

номер провадження: 33/824/707/2026

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Вдовиченка Богдана Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. в дохід держави.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, адвокат Вдовиченко Б.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року. Скасувати вказану постанову, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що про дату та час розгляду справи ОСОБА_1 у встановленому ст.277-2 КУпАП та відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 вересня 2021 року у справі №800/23/17, повідомлений не був, участі в судовому засіданні не брав та оскаржуваної постанови від 18 серпня 2025 року не отримував. Також вказане судове рішення не надходило ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку. Про існування оскаржуваної постанови від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 дізнався у телефонному режимі в ході спілкування із державним виконавцем, після блокування його рахунків. Вказує, що 09 листопада 2025 року ОСОБА_1 укладено договір про надання йому правової допомоги адвокатом Вдовиченком Б.В. та цього ж дня на адресу суду в інтересах ОСОБА_1 ним було направлено клопотання про надання та ознайомлення з матеріалами справи №357/7510/25. 12 листопада 2025 року стороні захисту надано доступ до матеріалів вищевказаної справи, серед яких захисником було ознайомлено із оскаржуваною постановою від 18 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Тобто 12 листопада 2025 року є днем вручення постанови, початком строку на апеляційне оскарження та її подання у межах десятиденного терміну.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги по суті, захисник посилається на те, що процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 квітня 2023 року у справі №510/248/17.

Вказує, що на відеозаписах, які містяться на диску, що долучені до протоколу, зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння і не зафіксовано факту керування ним транспортним засобом. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не підтверджується будь-яким доказом у справі, а тому є достатні підстави для висновку про відсутність таких доказів для встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, поза розумним сумнівом, у вказану в протоколі дату і час.

Зазначає, що працівниками поліції не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме ОСОБА_1 порушення ПДР, та не доведено, що останній є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.

Разом із тим, на відеозаписі встановлено, що самодіагностика приладу працівниками поліції не проводилась, що у свою чергу є порушенням вимог щодо експлуатації газоаналізатору «Alcotest 7510» і як наслідок порушенням порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що газоаналізатор Drager «Alcotest 7510» серійний номер №ARLM-0401, за допомогою якого 13 травня 2025 року проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, востаннє проходив перевірку градуювання (калібровки) 27 серпня 2024 року (підтверджується роздруківкою приладу №1341 з результатом огляду на газоаналізатор Drager «Alcotest 7510»), тобто з порушенням встановленого в інструкції шестимісячного строку.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся судом апеляційної інстанції своєчасно, у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу місця його проживання: АДРЕСА_2 , яка міститься в матеріалах справи.

Судові повістки про виклик ОСОБА_1 в судові засідання призначені на: 16 січня 2026 року об 11 год 00 хв.; 06 лютого 2026 року об 11 год 30 хв.; 20 лютого 2026 року о 12 год 00 хв., не були вручені, що підтверджується відмітками пошти: «адресат відсутній» (а.с.65-66, 86-87).

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Вдовиченко Б.В. в судове засідання призначене на 16 січня 2026 року о 11 год 00 хв. не з`явився, про місце і час розгляду справи був сповіщений судом апеляційної інстанції своєчасно, шляхом направлення судової повістки про виклик до його електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.64).

Також постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року було задовлено клопотання адвоката Вдовиченка Б.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про проведення судового провадження в режимі відеоконференції. Забезпечено можливість адвокату Вдовиченку Б.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. Попереджено учасників справи, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

14 січня 2026 року від адвоката Вдовиченка Б.В. надійшло клопотання, в якому він просив визначити іншу дату розгляду справи у зв`язку із його тимчасовою непрацездатністю.

Вказане клопотання було задоволено судом апеляційної інстанції та відкладено розгляд справи на 06 лютого 2026 року на 11 год 30 хв., про що адвоката Вдовиченка Б.В. було сповіщено судом апеляційної інстанції своєчасно, шляхом направлення судової повістки про виклик до його електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.79).

04 лютого 2026 року від адвоката Вдовиченка Б.В. надійшло клопотання, в якому він просив визначити іншу дату розгляду справи у зв`язку із його тимчасовою непрацездатністю.

Вказане клопотання від 04 лютого 2026 року також було задоволено судом апеляційної інстанції та відкладено розгляд справи на 20 лютого 2026 року о 12 год 00 хв., про що адвоката Вдовиченка Б.В. було сповіщено судом апеляційної інстанції своєчасно, шляхом направлення судової повістки про виклик до його електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.85).

Разом з тим, адвокат Вдовиченко Б.В. 20 лютого 2026 року о 12 год 00 хв. до Київського апеляційного суду не з`явився, а в підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС перебував у режимі «не в мережі».

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції були вжиті всі можливі заходи для належного і своєчасного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Вдовиченка Б.В. про судові засідання, які були призначені на 16 січня 2026 року, 06 лютого 2026 року та 20 лютого 2026 року, а також те, що клопотань про відкладення розгляду справи 20 лютого 2026 року до апеляційного суду від вказаних вище учасників справи не надходило, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Вдовиченка Б.В.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суддею першої інстанції розгляд справи 18 серпня 2025 року проведено за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, дані щодо їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Отже, враховуючи, що матеріали справи не містять даних про вручення судової повістки про виклик ОСОБА_1 у судові засідання, які були призначені на 07 липня 2025 року та на 18 серпня 2025 року, апеляційний суд вважає, що висновки судді першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи вбачається, що копія постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року не була отримана ОСОБА_1 та повернулася до суду першої інстанції з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.28).

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат Вдовиченко Б.В. вказує, що 12 листопада 2025 року стороні захисту надано доступ до матеріалів вищевказаної справи, серед яких захисником було ознайомлено із оскаржуваною постановою від 18 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Тому 12 листопада 2025 року є днем вручення оскаржуваної постанови судді.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 отримав копію постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року раніше ніж 12 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу адвокат Вдовиченко Б.В. подав 21 листопада 2025 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики ЄСПЛ п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Вдовиченком Б.В. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, то вони підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а) Правил дорожнього руху (далі - ПДР) встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містять:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №328811 від 13 травня 2025 року, згідно з яким встановлено, що 13 травня 2025 року о 00 год 27 хв. на трасі АД М-05 Київ-Одеса 78 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda CR-V», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою приладу «Alcotest 7510 ARLM-0401 Test 1341», проба позитивна 1,09‰. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився, чим порушив п.2.9 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1);

- роздруківка тесту на алкоголь газоаналізатора «Alcotest-7510», прилад №ARLM-0401, принтер №ARMА-0165, згідно з яким результат тестування ОСОБА_1 становить 1,09‰ (а.с.3);

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що у за результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 проба позитивна 1,09‰. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився, що засвідчив своїм підписом (а.с.4);

- письмове направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5);

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4716866 від 13 травня 2025 року, з якої слідує, що 13 травня 2025 року о 02 год 54 хв. на трасі АД М-05 Київ-Одеса 78 км. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії і ніколи його не отримував, чим порушив п.2.1 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП (а.с.9);

- відеозаписи з нагрудної камери поліцейських, які кореспондується з фактичними обставинами справи та указують на факт порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.9 а) ПДР (а.с.11).

Апеляційний суд враховує, що вказані вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформленням поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Також протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №328811 підписаний працівником поліції, який його склав, та ОСОБА_3 . Працівником поліції були роз`яснені ОСОБА_3 права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_3 у вказаному протоколі не вказав.

Обставини щодо роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, також підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (03 год 12 хв. відеозапису).

З переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що працівник поліції спілкується із ОСОБА_1 , який перебуває в автомобілі «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , з ввімкненою аварійною сигналізацією (02 год 27 хв. відеозапису). На запитання працівника поліції чи отримував ОСОБА_1 посвідчення водія, він відповів, що поки лише навчається, а на запитання куди прямує, ОСОБА_1 відповів, що їде до тата в місто Черкаси. Також працівник поліції запитав чи вживав він спиртне сьогодні, на що ОСОБА_1 відповів «зранку». Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що від нього є запах алкоголю, у зв`язку з чим запитав чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився. В подальшому відбувалась процедура проходження огляду. О 02 год 36 хв. працівник поліції запитав, чи потрібно показати сертифікат на прилад, на що ОСОБА_1 відповів, що не потрібно. Працівник поліції підготував прилад та озвучив, що йде перевірка чистоти приладу, після чого ОСОБА_1 пройшов за його допомогою огляд. Результат проведеного огляду становить 1,09‰ (02 год 37 хв. відеозапису). На запитання працівника поліції ОСОБА_1 погодився з результатом проведеного огляду. В подальшому ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, якими він скористатися не захотів (03 год 12 хв. відеозапису).

Вказаний вище відеозапис є передбаченим ст.251 КУпАП належним засобом доказування, який був оцінений судом у сукупності й логічному взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами та є достатнім для висновку у поза розумний сумнів, що 13 травня 2025 року о 00 год 27 хв. на трасі АД М-05 Київ-Одеса 78 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою приладу «Alcotest 7510 ARLM-0401 Test 1341», проба позитивна 1,09‰.

За таких обставин, висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що на долучених до протоколу відеозаписах зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння і не зафіксовано факту керування ним транспортним засобом, і що факт керування транспортним засобом не підтверджується будь-яким доказом у справі, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, виходячи з такого.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що відеозапис розпочатий з моменту спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 , який перебуває в автомобілі «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , з ввімкненою аварійною сигналізацією (02 год 27 хв. відеозапису). На запитання працівника поліції чи отримував ОСОБА_3 посвідчення водія, він відповів, що поки лише навчається, а на запитання куди прямує, ОСОБА_1 відповів, що їде до тата в місто Черкаси.

Із вказаного відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та погоджувався на всі дії, які були йому запропоновані працівником поліції.

При цьому апеляційний суд враховує, що з долученої до протоколу про адміністративне правопорушення копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4716866 від 13 травня 2025 року, слідує, що 13 травня 2025 року о 02 год 54 хв. на трасі АД М-05 Київ-Одеса 78 км. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії і ніколи його не отримував, чим порушив п.2.1 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП (а.с.9).

Матеріали справи не містять даних про те, що вказана постанова серії ЕНА №4716866 від 13 травня 2025 року скасована і таких доказів сторона захисту суду не надала.

Тому заперечення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд оцінює критично, вважає їх маніпулятивними та спрямованими на його бажання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання захисника на те, що самодіагностика приладу працівниками поліції не проводилась, що у свою чергу є порушенням вимог щодо експлуатації газоаналізатору «Alcotest 7510» і як наслідок порушенням порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки з відеозапису встановлено, що працівник поліції готував прилад та озвучував, що іде перевірка чистоти приладу, після чого ОСОБА_1 за його допомогою пройшов огляд. Результат проведеного огляду становить 1,09‰ (02 год 37 хв. відеозапису).

При цьому на роздруківці тесту на алкоголь газоаналізатора «Alcotest-7510», прилад №ARLM-0401, принтер №ARMА-0165, результат тестування ОСОБА_1 становить 1,09‰, результати перевірки чистоти - 0,00‰.

Доводи апеляційної скарги про те, що Drager «Alcotest 7510» серійний номер №ARLM-0401, за допомогою якого 13 травня 2025 року проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, востаннє проходив перевірку градуювання (калібровки) 27 серпня 2024 року (підтверджується роздруківкою приладу №1341 з результатом огляду на газоаналізатор Drager «Alcotest 7510»), тобто з порушенням встановленого в інструкції шестимісячного строку, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, виходячи з такого.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Стаття 27 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» врегульовує питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки, відповідно до якої калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання. Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.

Таким чином повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.

У Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, дозволених для застосування на території України міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл», яке є офіційним представником виробника, на медичні вироби «Газоаналізатори Drager Alсotest», зокрема газоаналізатор «Drager «Alcotest 7510». На офіційному сайті ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл», який надає послуги сервісного центру для гарантійного та післягарантійного обслуговування приладів алко- та наркодіагностики Drager зазначено, що для використання приладів у професійній діяльності у підрозділах Департаменту патрульної служби та Управління національної поліції, Міністерства охорони здоров`я та службах охорони праці та безпеки підприємств необхідне своєчасне проведення операцій «Сервісне технічне обслуговування», «Градуювання та «Повірка» принаймні 1 раз на 12 місяців.

Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі «Drager Alcotest 7510», становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік.

З даних тесту №1341 убачається, що останнє калібрування «Alcotest 7510» прилад №ARLM-0401проведено 27 серпня 2024 року.

Огляд ОСОБА_1 проведено 13 травня 2025 року, тобто протягом року з моменту проведення калібрування пристрою, відтак газоаналізатор «Alcotest 7510», прилад № ARLM-0401, яким проведено огляд, є калібрований в часових межах визначених чинним законодавством.

Тому факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на момент його зупинки працівниками поліції встановлений у визначений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки ці обставини не є підставою для скасування постанови судді першої інстанції та не впливають на суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

При цьому апеляційний суд враховує, що з метою реалізації права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя апеляційним судом було поновлено йому строк на апеляційне оскарження постанови і поновлено його в правах.

Таким чином переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді першої інстанції у оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисником, не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Отже, оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що твердження адвоката з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та спростовуються сукупністю доказів, досліджених в суді першої інстанції, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП. Крім того, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга адвоката Вдовиченка Б.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Вдовиченку Богдану Вікторовичу процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу адвоката Вдовиченка Богдана Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов