Головуючий у суді першої інстанції: Рудюк О.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 753/7185/23

провадження № 33/824/362/2026

13 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Шкоріної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Конюшка Дениса Борисовича, та ОСОБА_1 і його представника адвоката Шевченка Олександра Борисовича,

адміністративну справу щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КпАП України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення з урахуванням довідки про результати додаткової перевірки адміністративної справи № 753/7185/23 щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, встановлено, що ОСОБА_2 14 квітня 2023 року о 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Харченка, 23, не переконався в безпечності під час здійснення маневру, а саме при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по зустрічній смузі прямо та допустив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 16.13 ПДР України..

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року від 17 вересня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник ОСОБА_2 - адвокат Конюшко Д.Б. подав апеляційну скаргу, вякій просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає постанову незаконною, винесеною з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, у протоколі відсутня вказівка на порушення п. 16.13 ПДР, однак суд самостійно інкримінує ОСОБА_2 саме цей пункт; згідно висновку експерта Іщук Т. та Давидовича О.О. в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, що спричинили ДТП; посилання суду в оскаржуваному рішення на показання свідка є недостатнім доказом підтвердження вини апелянта. Просить поновити строк на оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки ні ОСОБА_2 ні його захисник не були присутні в судовому засіданні. Повний текст оскаржуваного рішення опубліковано в ЄДРСР 19 вересня 2025 року, однак апелянт ознайомився з таким тільки 30 вересня 2025 року.

В судовому захисник засіданні ОСОБА_2 адвокат Конюшко Д.Б. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Також у судовому засіданні був присутній водій автомобіля Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевченко О.Б., які надали свої пояснення та заперечення проти апеляційної скарги, вважали судове рішення першої інстанції законним та обґрунтованим.

Перевіряючи обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 14 квітня 2023 року о 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Харченка, 23 ОСОБА_2 , не переконався в безпечності під час здійснення маневру, а саме при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по зустрічній смузі та допустив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 16.13 ПДР України.

Цей факт підтверджується матеріалами справи: поясненнями водія ОСОБА_1 з яких убачається, що причиною ДТП стало недотримання водієм автомобіля Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 ПДР; протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 377183 від 14 квітня 2025 року; схемою місця ДТП, яка підписана уповноваженою особою та самим ОСОБА_2 , яка містить об`єктивні відомості щодо напрямку руху транспортних засобів, місце зіткнення, а також локалізацію механічних пошкоджень.

Отже встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 зазнав пошкоджень правої задньої частини, а автомобілю Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 завдано ушкодження передньої правої частини. З характеру таких пошкоджень вбачається, що автомобілі рухались на зустрічних смугах, пошкодження відбулись внаслідок здійснення водієм автомобіля Volkswagen Passat ОСОБА_2 повороту ліворуч перед автомобілем Mersedes-Benz, який рухався прямо у своєму напрямку.

Відповідно до п.16.13 ПДР України, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Згідно схеми місця ДТП водій Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 під час здійснення маневру повороту ліворуч не виконав вимоги п.16.13 ПДР України, а саме не надав перевагу у русі автомобілю Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 . Вказане підтверджується поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , фотознімками місця ДТП та механічними ушкодженнями транспортних засобів. Таким чином, в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів, які узгоджуються між собою в такій мірі, в якій дозволяє апеляційному суду дійти висновку, що в діях ОСОБА_2 наявні порушення п. 16.13 ПДР України, у зв`язку з цим наявна вина, яка передбачена 124 КУпАП.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься висновок судового експерта О.О. Давидовича від 8 червня 2023 року, в якому зазначено, що водієм Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 перевищено допустиму швидкість руху в населеному пункті, що є причиною ДТП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року в справі призначено судову автотехнічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта від 8 липня 2025 року вказано, що з технічної точки зору водій Volkswagen Passat повинен був діяти згідно вимог п. 16.13 ПДР України, а водій Mersedes-Benz в межах вимог п. 12.4 ПДР України. Цим висновком не встановлено однозначно вину як ОСОБА_2 так і водія Mersedes-Benz.

Щодо оцінки судом першої інстанції висновків експертів, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Виходячи із правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов також поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження і на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість апеляційному суду застосувати аналогію закону при перегляді постанови судді суду першої інстанції за виключними обставинами, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема положення КПК, які регламентують відповідні правовідносини, так як КУпАП не передбачає порядку і процедури перегляду справ за виключними обставинами, хоча згідно міжнародних норм права це є невід`ємним правом особи (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Так, як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України», провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги норми прямої дії Конституції України, положення національного законодавства, а також міжнародно-правові договори та рішення Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, суд приходить до висновку, що реалізація права на судовий захист, шляхом подання заяви про перегляд рішення у даній справі підлягає регулюванню за аналогією закону.

Оскільки, провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 січня 2021 року у справі № 148/1536/18 (провадження № 51-4685 км 20) визначено поняття судової дискреції(судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що суд першої інстанції був зобов`язаний дослідити висновки експерта, що було ним зроблено.

Разом з тим, оцінка наявних в матеріалах справи тих чи інших доказів, врахування або невраховування їх під час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення є дискреційним повноваженням суду.

У постанові суду першої інстанції від 17 вересня 2025 року зазначено, що в судовому засіданні був опитаний свідок ОСОБА_3 який пояснив, що він їхав за автомобілем Volkswagen Passat зі швидкістю до 50 км/год. Він бачив, як водій автомобіля Volkswagen, не зупиняючись здійснив поворот ліворуч. Водій автомобіля Mersedes не встиг вжити заходів, у зв`язку з чим відбулось зіткнення.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Отже, суд першої інстанції не порушив норми процесуального законодавства, не врахувавши висновок експерта як доказ, оскільки він отриманий без пояснень свідка ОСОБА_3 . Крім того, суд вказав, що обґрунтовуючи свої пояснення щодо перевищення швидкості іншим учасником ДТП, ОСОБА_2 зазначив про наявність слідів гальмування, проте в матеріалах справи, зокрема, в схемі ДТП, про таке не зазначається.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, та допустимість зібраних доказів по справі не вбачається. Дані докази є узгодженими та взаємопов`язаними між собою, як в цілому так і в деталях.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення та самостійно визначив, що ОСОБА_2 порушив п. 16.13 ПДР України, не можуть бути прийняті в якості підстави для скасування оскаржуваної постанови, оскільки отримавши висновок експерта, суд першої інстанції своєю постановою від 20 серпня 2025 року (а.с.82) направив матеріали справи до УПП в м. Києві ДПП на дооформлення. На виконання цієї постановим інспектор ВРОМ ДТП УПП в м. Києві ДПП капітан поліції Ольга Бондаренко долучила до матеріалів справи довідку, в якій зазначено, що водій Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 порушив п.п.16.13 ПДР України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на їх правильність не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи.

За таких обставин, постанова Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна