Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/78/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Орловський В. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2026 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши в режимі відеоконференції у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

За участі:

захисника Ванжули Я.В., (врежимі відео конференції),

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 січня 2026 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 26 жовтня 2025 року о 00:14 год в м. Олександрія, вул. Перспективна (50-річчя Жовтня) 17 керував т.з. Honda д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан визначення алкогольного сп`яніння в установленому законодавством порядку відмовитися, що зафіксовано на спеціальний технічний пристрій нагрудну бодікамеру № . Від керування транспортним засобом відсторонений. Цими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та недоведеністю вини належними і допустимими доказами.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на його думку суд допустив істотні порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, неправильно оцінив докази та зробив передчасні й однобічні висновки.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не забезпечив реального застосування таких засад, як презумпція невинуватості та тлумачення сумнівів на користь особи (ч. 3 ст. 62 Конституції України); право не свідчити проти себе (ст. 63 Конституції України); право на правову допомогу (ст. 59 Конституції України), а натомість фактично прийняв позицію органу поліції як пріоритетну, переклавши на апелянта тягар спростування без усунення обґрунтованих сумнівів у ключових елементах складу правопорушення.

Також зазначає, що захист неодноразово подавав суду першої інстанції документи, які підтверджують статус ОСОБА_1 , як чинного військовослужбовця Збройних Сил України, та наполягав , що при фіксації обставин і пропозиції огляду повинна бути дотримана спеціальна процедура, встановлена ст. 266-1 КУпАП (із залученням уповноваженої особи Військової служби правопорядку або командира/уповноваженої особи військової частини відповідно до закону та підзаконного порядку).

Однак суд першої інстанції в постанові фактично сформував тезу, що ст. 266-1 КУпАП «не скасовує» загальних повноважень поліції за ст. 266 КУпАП, і тому поліція могла діяти за загальною процедурою.

Таким чином, апелянт зазначає, що судом неправильно застосовано матеріальний закон (ст. 266-1 КУпАП у взаємозв`язку зі ст. 266 КУпАП) яке призвело до помилкового висновку про «законність» пропозиції огляду і, як наслідок, до помилкової кваліфікації «відмови», як складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці (Драгер) і в медичному закладі, а тому склад правопорушення доведено.

Однак ч. 1 ст. 130 КУпАП у частині «відмови» вимагає, щоб така відмова була саме від проходження огляду відповідно до встановленого порядку. Отже, предмет доказування включає щонайменше:

чи була законна підстава ініціювати процедуру огляду;

чи було чітко і коректно запропоновано передбачені законом варіанти огляду (на місці зупинки із застосуванням технічного засобу та/або у закладі охорони здоров`я);

чи було роз`яснено особі її права (ст. 268 КУпАП) та право не свідчити проти себе (ст. 63 Конституції України);

чи було роз`яснено наслідки відмови і те, що відмова сама по собі є підставою для відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

чи належним чином зафіксовано відмову (в документах, у відео, з дотриманням вимог щодо фіксації та цілісності доказу).

Захист звертав увагу суду на те, що без повноцінного та перевірюваного відеозапису, який був би доступний стороні захисту для дослідження, неможливо переконатися, що відмова була усвідомленою, а не результатом неналежного інформування, непорозуміння, психологічного тиску або неправильного викладення процедури.

Суд же обмежився констатацією «на відео роз`яснено неодноразово», однак така констатація не може підміняти процесуальне забезпечення права сторони захисту на перевірку та спростування цього доказу, особливо з урахуванням того, що саме відео суд визнав центральним доказом вини.

Також, суд першої інстанції послався на те, що протокол містить підпис ОСОБА_1 у відповідних графах про роз`яснення прав та отримання копії протоколу. Дійсно, підпис у протоколі є. Однак наявність підпису в протоколі не означає автоматично, що: права за ст. 268 КУпАП реально і належно роз`яснені; особа усвідомила правові наслідки відмови; особа мала реальну можливість скористатися допомогою адвоката на стадії складання матеріалів (а не постфактум); відсутні порушення, які могли вплинути на волевиявлення особи.

Захист звертав увагу на технічні проблеми доступу до відео через ЄСІТС «Електронний суд» та просив надати можливість ознайомитися з відео в засіданні або шляхом передання носія/файлів у придатному для перегляду форматі. Ігнорування такого клопотання (або формальний підхід до нього) призводить до ситуації, коли сторона обвинувачення «переказує» зміст відео, а захист позбавлений можливості перевірити цю версію. Це несумісно з реальним правом на захист та принципом змагальності.

Також захист посилався на те, що з матеріалів справи не вбачається належним чином задокументованої підстави зупинки транспортного засобу, що має ключове значення, оскільки без законної зупинки будь-які наступні дії (перевірка документів, висунення вимог, ініціювання огляду) потребують критичної оцінки.

Суд у постанові визнав підстави зупинки законними з огляду на: рух під час комендантської години (з посиланням на розпорядження ОВА та порядок, затверджений постановою КМУ); забруднений номерний знак (як порушення ПДР).

Однак суд не усунув істотні сумніви, зокрема чи була підстава «забруднений номерний знак» зафіксована, як первинна причина зупинки у відповідних матеріалах (рапорт/протокол/відео з моменту виявлення порушення до подачі сигналу зупинки). Чи це пояснення, яке додано «після» для легітимації зупинки.

Посилання на комендантську годину потребує перевірки в контексті того, чи діяла поліція як суб`єкт контролю за режимом воєнного стану, чи використала це, як універсальний привід для зупинки без належної фіксації. У будь-якому разі суд мав встановити, що саме у цій ситуації орган поліції діяв у межах повноважень і належним чином це задокументував.

Також захист звертав увагу, що відеоматеріал є переривчастим та не містить беззаперечного підтвердження керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , а також що на відео могла бути відсутня чітка ідентифікація моменту керування, маршруту, а також безперервності фіксації.

Захист у поданих поясненнях окремо зазначав, що у матеріалах справи міститься неповний протокол або неповний обсяг процесуальних документів, що не дозволяє належним чином перевірити дотримання вимог ст. 256 КУпАП (обов`язкові реквізити, пояснення, відомості про свідків/відеофіксацію, відмітки про роз`яснення прав, вручення копії тощо).

Сама наявність підпису ОСОБА_1 у протоколі (який суд підкреслює) не знімає питання повноти та належності оформлення матеріалів загалом, а також не замінює перевірки ключових елементів процедури огляду та фіксації відмови.

Сукупність наведених порушень свідчить, що суд першої інстанції: неправильно застосував матеріальний закон (ст. 266-1 КУпАП у взаємозв`язку зі ст. 266 КУпАП); визнав доведеним склад правопорушення без усунення обґрунтованих сумнівів щодо законності процедури та належності доказів; надав перевагу версії обвинувачення, не забезпечивши стороні захисту реальної можливості перевірити ключовий доказ (відео) у спосіб, який би гарантував ефективний захист; не дотримався конституційних принципів презумпції невинуватості та тлумачення сумнівів на користь особи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши захисника у підримку апеляційних вимог, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів,а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

У відповідності до ст.266 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення правопорушення, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванняпід впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.п.2, 3 4 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п.12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними впункті 4розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року перебачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є підставою притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Як випливає з матеріалів справи, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув справу, враховуючи вимоги ст.245, 251, 252, 254-256, 280, 283 КУпАП, та прийняв правильне рішення на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 494151 від 26.10.2025 року, в якому викладені обставини вчинення і фіксації правопорушення та який містить підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у відповідних графах про роз`яснення їй прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та про ознайомлення зі змістом протоколу і отримання його копії; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КП Центральна міська лікарня м. Олександрії ОМР від 26.10.2025 року, у якому зазначено про відмову водія від проходження огляду у медичному закладі; рапортом інспектора СРПП Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 26.10.2025 року; довідкою Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області № від 28.10.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення водія українське, НОМЕР_3 , термін дії: з 15.06.2012, ІПН НОМЕР_1 ; диском з відеозаписом, здійсненим технічним засобом , на якому зафіксовано рух транспортного засобу Honda д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , та зупинка зазначеного автомобіля поліцейськими. Після зупинки поліцейські встановили особу водія і перевірили його документи, причина зупинки: порушення комендантської години та забруднений задній номерний знак, під час спілкування поліцейських з ОСОБА_1 в нього були виявлено різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння обличчя, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці, так і в медичному закладі. Поліцейський неодноразово роз`яснив ОСОБА_1 процедуру огляду як на місці, так і у медичному закладі і також наслідки відмови від такого огляду. ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що вживав алкоголь, але йому необхідно було перегнати автомобіль зі стоянки, просив не складати протокол про адміністративне правопорушення. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 про його права відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Також зафіксована процедура складення поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення та відсторонення водія від керування транспортними засобами, вручення ОСОБА_1 копії протоколу про адміністративне правопорушення, за що ОСОБА_1 було поставлено підпис, повідомлено про місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наведені вище докази не можуть бути належними та допустимими для доведення винуватості ОСОБА_1 з наступних підстав.

Протокол про адміністративне правопорушенняскладено уповноваженою особою в присутності ОСОБА_1 , його зміст відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

У змісті протоколу про адміністративне правопорушення зафіксовано, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Як вбачається з відеозаписів, оглянутих в судовому засіданні, підтверджується керування ОСОБА_1 транспортним засобом Honda д.н.з. НОМЕР_2 , та зупинка зазначеного автомобіля поліцейськими. Після зупинки поліцейські встановили особу водія і перевірили його документи, причина зупинки: порушення комендантської години та забруднений задній номерний знак, під час спілкування поліцейських з ОСОБА_1 в нього були виявлено різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння обличчя, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці, так і в медичному закладі.

Тобто, вказаними відеозаписами у відповідності до приписів ст. 266 КУпАП та Інструкції зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів наявних у поліцейського, так і в медичному закладі.

Враховуючи зазначене, на вказаному відеозаписі вбачається послідовність подій, які відбувались 26.10.2025 о 00:14 год. під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що у відповідності до вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозаписом від 26.10.2025 працівниками поліції зафіксовано на боді камеру обставини складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення, зазначено про долучення до матеріалів справи відеозапису, що жодним чином не свідчить про порушення визначених законом правил технічного фіксування події адміністративного правопорушення.

Оскільки відеозаписом з боді камери поліцейського підтверджено факт відмови (уникнення) ОСОБА_1 від проходження у визначеному законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відсутні будь-які підстави вважати даний доказ неналежним або недопустимим.

Апеляційний суд наголошує, що у відповідності до ст.251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу. Суд першої інстанції досліджує обставини справи лише за наявної сукупності зібраних уповноваженими особами доказів і приймає рішення на підставі їх оцінки.

Судом не було встановлено жодних обставин щодо недостатності наявних у справі доказів для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, дослідивши всі зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У зв`язку з чим, доводи апелянта про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наявність підстав для закриття справи щодо ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що стосовно військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст.266-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, враховуючи наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами у стані сп`яніння або відмовляються від проходження огляду, підлягають адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Статтею 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння у місцях, пов`язаних з несенням військової служби.

При цьому, огляд водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, проводиться на підставі ст. 266 КУпАП незалежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.

Сам факт перебування ОСОБА_1 у статусі військовослужбовця під час виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку. Відомостей про те, що під час зупинки ТЗ працівниками поліції під керуванням ОСОБА_1 він виконував завдання, пов`язані з військовою службою, матеріали провадження не містять.

Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення, є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та відповідно протокол складено саме за ст. 130 КУпАП, як водія, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження апелянта, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цій справі.

Суд звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог ст.33 КУпАП у межах, установлених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу порушника, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Отже, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, є неспроможними.

Тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко