Справа № 438/538/25 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 33/811/412/26 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 12 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 12.02.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 гривні.

Згідно постанови суду 31 березня 2025 року о 09 год 14 хв у м.Борислав по вул.Трускавецькій, 10, ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоциклом Lifan Lf175-2e, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції розгляд справи відбувся неповно та необ`єктивно, вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, при цьому зазначає, що складений працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог законодавства, викладені в ньому обставини не відповідають фактичним обставинам справи, в тому числі, що на відеозаписі не зафіксовано факту відмови апелянта від проходження огляду, оскільки він не встиг надати відповідь працівникам поліції відповідь на висловлену вимогу, не доведеним є факт керування ним транспортним засобом. Крім цього, апелянт вказує, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд в найближчому медичному закладі, яким на переконання апелянта була КНП «ЦМЛ м.Борислава». Також апелянт вважає, неналежними доказами у справі долучені відеозаписи.

На апеляційний розгляд ОСОБА_1 та його захисник Романський С.І. не прибули, водночас захисник Романський С.І. по електронній пошті подав суду клопотання від 18.03.2026 року, у якому підтримав апеляційні вимоги та просив розглянути справу за відсутності його та ОСОБА_1 ..

Розглянувши матеріали справи № 438/538/25 та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №286483 від 31.03.2025 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП (а.с.2), відеозаписами, що містяться в матеріалах справи, якими зафіксовано всі необхідні обставини, зокрема обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, озвучення працівниками поліції причин зупинки транспортного засобу, виявлених ознак наркотичного сп`яніння, про пропозицію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі в присутності працівників поліції, після чого ОСОБА_1 ухилявся від відповіді, однак в підсумку відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.7), направленням ОСОБА_1 до медичного закладу від 31.03.2025 року, яким засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.4).

Апеляційний суд вважає надуманими мотиви відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки останньому з боку працівників поліції була висловлена законна вимога, за невиконання якої законом передбачено адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд досліджуючи матеріали справи, приходить до обґрунтованого переконання про те, що висновки суду першої інстанції з приводу заперечень поданих в суді першої інстанції та викладені доводи в апеляційній скарзі, які є аналогічними запереченням, є обґрунтованими належним чином та апеляційний суд не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 місцевий суд в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано наклав стягнення згідно санкції статті.

Отже, постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову Бориславського міського суду Львівської області від 12 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.