ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Київ

справа №761/27890/25

провадження № 33/824/1445/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києвавід 20 серпня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, яка мешкає за адресою - АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

гр. ОСОБА_1 29.06.2025, приблизно о 00 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою - АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме ображала останню нецензурною лайкою та вдарила ногою у груди.

Вказаними діями гр. ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києвавід 20 серпня 2025 року ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 1732 КУпАП у вигляді 30 годин громадських робіт..

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гулько Ж.В., подала 12 грудня 2025 року апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи першої інстанції не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства щодо матері ОСОБА_2 , а вбачається спір між матір`ю та неповнолітньою донькою що вбачається з їхніх пояснень.

Посилається на позитивну характеристику, виданою школою І-ІІІ ступенів № 70, та на акт обстеження умов проживання дитини від 11.12.2025 року, відповідно до якої мати з дочкою проживають в одній кімнаті, разом з тим дитина є повністю забезпеченою.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Клопотання мотивує тим, що повну постанову адвокат отримала 4 грудня 2025 року.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, справу було розглянуто за відсутності учасників справи.

Водночас у матеріалах справи є докази вручення оскаржуваної постанови лише 4 грудня 2025 року, тобто доводи скаржника знайшли своє підтвердження.

За таких обставин, враховуючи, що апеляційна скарга подана в межах 10-денного строку з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення права на захист та справедливий судовий розгляд суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Гулько Ж.В. підтримали доводи апеляційної скарги. ОСОБА_2 під час дзвінка повідомила, що немає змоги взяти участі у судовому засіданні через робочу зайнятість. Повідомила, що підтримує апеляційну скаргу, події 29 червня 2025 року назвала сімейним конфліктом, про наслідки виклику та складення протоколу працівники поліції її не повідомили.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Суддя суду першої інстанції, оцінивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є доведеною та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, заявою, поясненням, рапортом.

Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального й процесуального права, а також доказам, що містяться в матеріалах справи враховуючи таке.

Частиною першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином, ця форма домашнього насильства з об`єктивної сторони повинна характеризуватися діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

Разом із цим, вказані дії повинні бути умисними тобто особа, яка його вчинила, має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки та бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Усупереч цьому в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім пояснень самих учасників події, які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняла щодо своєї матері діяння, що підпадали б під ознаки домашнього насильства, зокрема психологічного та фізичного насильства у формі словесних образ та вчинення удару ногою у груди, як це описано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно недоведеними є і наслідки такого насильства у формі побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдана шкода психічному або фізичному здоров`ю ОСОБА_2 .

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства окрім пояснень, сформований лише на протоколі про адміністративне правопорушення , який сам по собі без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи в описаному, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення, а також на поясненнях учасників події, яким суд не надав належної оцінки.

Суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).

Апеляційний суд зазначає, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено умислу ОСОБА_1 на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_2 .

Апеляційний суд також враховує надані усні пояснення ОСОБА_2 про те, що мав місце конфлікт між матір`ю та підлітком, сторони прийшли до примирення, загрози від поведінки доньки ОСОБА_2 не відчувала та не відчуває.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року - скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києвавід 20 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києвавід 20 серпня 2025 року - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа