Провадження № 3/537/332/2026
Справа № 537/939/26
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2026 суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Маханьков О.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Відділення поліції №1 Кременчуцьке районне Управління Поліції ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

У С Т А Н О В И В :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №395846 від 08.02.2026, гр. ОСОБА_1 10.01.2026 о 21 годині 26 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 вчинив відносно своєї дружини гр. ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, яке полягало в словесних образах та погрожував фізичною розправою, чим завдав психологічної шкоди здоров`ю останній, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Громадянин ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином - засобами поштового зв`язку. Проте поштові конверти повернулися на адресу суду без вручення з відміткою відділення поштового зв`язку "Адресат відсутній за вказаною адресою".

У поясненні, що міститься в матеріалах справи від 08.02.2026 року ОСОБА_1 вину не визнав. Пояснив, що під час телефонної розмови дійсно висловлювався нецензурними словами, однак жодних реальних дій для реалізації своїх погроз не застосовував.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце належним чином повідомлена. В поясненнях вказала, що 10.01.2026 року близько 21:26 перебуваючі у стані алкогольного сп`яніння зателефонувала за номером, який належить чоловіку ОСОБА_1 . В ході розмови на ґрунті особистих взаємовідносин ОСОБА_3 почав виражати словесні образи.

Суд перевірив матеріали адміністративної справи та дійшов до таких висновків.

Як регламентовано ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Установлений факт сварок і непорозумінь свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства (постанова Верховного Суду від 30 січня 2020 року за № 545/744/19).

Суд зазначає, що для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Під конфліктом розуміється зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

Натомість, насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.

ОСОБА_1 в поясненнях заперечив факт учинення ним домашнього насильства відносно дружини, оскільки між подружжям відбулась телефонна розмова.

З огляду на законодавчі положення, релевантну судову практику та фактичні обставини справи, судом з`ясовано факт відсутності порозумінь між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілою, наявність сварок між ними на побутовому ґрунті свідчить про неприязні особисті відносини, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Викладена в протоколі суть правопорушення не містить відомостей про наявність в діях ОСОБА_1 умислу на заподіяння шкоди психологічному здоров`ю потерпілій, адже не встановлено, що телефонна розмова ОСОБА_2 стосувалась і мала відношення саме до потерпілої. Сама по собі телефонна розмова ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за відсутності доказів, що така узагалі стосувалась потерпілої, не є домашнім насильством у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУАП.

Об`єктивних доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б містили інформацію щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства 10.01.2026 року до протоколу про адміністративне правопорушення не надано. Суд самостійно збирати докази не має права, обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Окрім цього, всупереч вимогам ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складений 08 лютого 2026 року, тобто майже через 30 днів після події, які описувалися у протоколі.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, а також відсутність переконливих доказів вини, суддя дійшов висновку про недоведеність порушення ОСОБА_1 вчинення домашнього насильства, що б стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 247 КпАП України,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Маханьков О.В.