Справа № 467/65/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним

16 січня 2026 року о 01 год. 12 хв. в с-щі Арбузинка по вул. Шевченка, 250 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Logan, номерний знак НОМЕР_1 , маючи на собі явні ознаки алкогольного сп`яніння у виді запаху алкоголю з порожнини рота.

Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер та у найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України і тим самим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про нього двічі: поліцією при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а так само і викликався до суду шляхом направлення судової повістки за вказаною у матеріалах справи адресою та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Причин свого неприбуття не повідомляв, заяв і клопотань, які б свідчили про його наміри брати участь у судовому розгляді, не направляв.

З огляду на що, суд, ураховуючи наявність даних про належне сповіщення ОСОБА_1 про це судове провадження, а також те, що згідно положень ст. 268 КУпАП його участь в цьому судовому засіданні не є обов`язковою, вважав за можливе прийняти рішення по суті справи за його відсутності.

Тож, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ураховуючи положення ст.ст. 245, 251, 280 цього ж Кодексу, суд аналізував наступні питання.

Чи було вчинено адміністративне правопорушення

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ж вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП настає у разі:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У цій справі установлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, але не дотримався указаної вимоги п. 2.5 ПДР України, відмовившись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння за наявності у нього відповідних ознак, що відображені у протоколі.

Суд виключає твердження поліції про наявність у ОСОБА_1 такої ознаки стану сп`яніння як поведінка, яка не відповідає дійсності, оскільки такого роду ознака не передбачена п. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України за № 1452/35 від 09 листопада 2025 року.

Тим більше, виключення однієї з ознак алкогольного сп`яніння, за наявності іншої ознаки такого сп`яніння, не виключає складу адміністративного правопорушення і адміністративної відповідальності в зв`язку з порушенням п. 2.5 ПДР, оскільки саме відмова водія від огляду на стан сп`яніння є самостійною підставою для адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За такого суд вважає, що ОСОБА_1 було учинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП і його кваліфікація уповноваженою особою поліції є правильною.

Чи винна ця особа у вчиненні адміністративного правопорушення

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, перш за все, даними протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 567767 від 16 січня 2026 року щодо часу, місця та способу учинення правопорушення.

У цілому протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо свого змісту, зокрема, і суті викладеного у ньому правопорушення, а тому підстав вважати, що поліція висунула ОСОБА_1 звинувачення із порушенням вимог закону у частині формулювання обвинувачення немає.

Звідси, вважати, що протокол належить до недопустимих доказів і через це підлягає виключенню з доказової бази не можна.

Обставини, що відображені у протоколі, до цього ж, підтверджуються й відеозаписом з нагрудної камери поліції, зокрема, у частині відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки поліцією транспортного засобу, так і у найближчому закладі охорони здоров`я. Крім того, як вбачається з вказаного відеозапису, ОСОБА_1 , повідомив працівникам поліції, що вдень вживав алкогольні напої. Працівниками поліції ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом.

Так само відеозапис підтверджує, що поліція діяла і зафіксувала відмову порушника від проходження огляду у порядку і у спосіб, що передбачені ст. 266 КУпАП, Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України за № 1395 від 07 листопада 2025 року та Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України за № 1452/35 від 09 листопада 2025 року.

Матеріали справи також містять направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 січня 2026 року, згідно якого ОСОБА_1 власноруч зазначив про відмову від проходження такого огляду.

Тим самим, ця справа забезпечена доказами у їх розумінні згідно із ст. 251 КУпАП.

Крім цього, суд робить висновок, що правопорушення було учинено умисно, бо порушник є повнолітньою особою, а тому усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і свідомо допускав настання цих наслідків, у тому числі й розумів високий ступінь небезпеки такого роду правопорушень.

Приймаючи рішення по суті справи, суд враховує, що відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), для притягнення до відповідальності ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

З урахуванням того, що ВС у постанові від 20 жовтня 2020 року в справі № 444/2115/17 указав, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Таким чином, наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу певного порушення.

Істотних порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при складанні поліцією протоколу, що могло б зумовити визнання того чи іншого доказу недопустимим, суд не встановив.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд, у відповідності до положень ст.ст. 251, 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він порушив п. 2.5 ПДР України.

Чи підлягає порушник адміністративній відповідальності

Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, передбачених ст.ст. 18-20 КУпАП, суд не встановив.

Підстав для застосування положень ст. 22 КУпАП також немає, бо правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може вважатись малозначним, у тому числі й з огляду на його санкцію і ступінь небезпеки для суспільства, а так само і дію прямої заборони звільняти від відповідальності за учинення такого роду порушення (ч. 2 ст. 22 КУпАП).

Тому ОСОБА_1 підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і застосуванням її санкції.

Ураховуючи, що відповідно до довідки ВП № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_1 , згідно бази «ІКС «ІПНП» отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 29 жовтня 2025 року, орган ТСЦ 0546, категорії «А1, А, В1, В, С1, С».

Мотиви накладення стягнення

З огляду на викладене, суд приймає рішення про накладення на порушника стягнення згідно із санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає одночасне накладення стягнення як у виді штрафу, так і у виді позбавлення права керування транспортними засобами і є безальтернативною.

На підставі ч. 2 ст. 33 КУпАП суд враховує зокрема, підвищений ступінь небезпеки правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, як для самого водія, так і інших осіб, а також те, що учиненим правопорушення не було завдано шкоди фізичним чи юридичним особам чи їх майну; особу порушника, який є, зокрема, особою середнього віку; ступінь його вини, у тому числі й даних, які свідчать про спрямованість умислу; відсутність, згідно ст.ст. 34, 35 КУпАП, обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд враховує, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloran and Francis v. the United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 р. постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Адміністративне стягнення накладається у межах строку, визначеного ч. 6 ст. 38 КУпАП.

Інші питання, що вирішуються судом при винесенні постанови

На підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню й судовий збір у розмірі 665,60 грн., розмір якого передбачений ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Застосування поліцію заходів забезпечення провадження у справі, зокрема, у виді тимчасового вилучення посвідчення водія, із матеріалів справи не вбачається.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 30, 283-284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення цієї постанови становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: 1) подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; 2) витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.(ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня її винесення.

Суддя Ірина Явіца