КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1502/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 854427, 10 серпня 2025 року о 16:40 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , погрожував фізичною розправою та висловлювався нецензурною лайкою в бік своєї дружини ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн 60 коп.

Не погоджуючись з такою постановою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 10 серпня 2025 року між ним та його дружиною, завдяки провокативним діям останньої, виникла обопільна сімейна сварка, через сімейні непорозуміння на побутовому підгрунті, що виключає статус будь-якої з цих осіб, як постраждалої сторони. Зауважує, що він не завдав жодної шкоди фізичному та психічному здоров`ю дружині.

Вказує, що в оскаржуваній постанові не конкретизовано, в якій формі було вчинено психологічне насильство, яка саме шкода заподіяна його діями, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто, суд не звернув уваги на те, що фактично об'єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита. Звертав увагу на той факт, що вчинення домашнього насильства, внаслідок якого не була і не могла бути заподіяна шкода, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що конфлікти для членів сімї є буденним явищем, не зважив, що не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні Закону.

Відтак, у справі відсутні належне, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. ОСОБА_1 та його захисник Крупський В.В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення або за закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Кушнір С.Б. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення ОСОБА_1 та його захисника, представника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, доводи клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 10 серпня 2025 року відносно своєї дружини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, зі змісту протоколу серії ВАД № 854427, 10 серпня 2025 року о 16:40 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , погрожував фізичною розправою та висловлювався нецензурною лайкою в бік своєї дружини ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, необхідно виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якими доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону)

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі серії ВАД №854427, а саме «вчинив відносно ОСОБА_3 вчинив фізичне і психологічне насильство», не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про завдання внаслідок фізичного та психологічного насильства будь-якої шкоди фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_3 .

Суд звертає увагу на те, що сама по собі сварка між особами, за відсутності доказів на підтвердження завдання фізичного чи психологічного насильства та, внаслідок таких дій, шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, оскільки в протоколі йдеться лише про домашнє насильство і не йдеться взагалі про заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої. Однак, в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов висновку про нібито вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, що завдало шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_3 .

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права в будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені статтею 129 Конституції України.

Враховуючи наведені обставини, висновок місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не ґрунтується на матеріалах справи та законі.

Суд першої інстанції зазначені обставин не встановив, не звернув увагу на відсутність доказів які б підтверджували обвинувачення, і дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та доведеності його вини у цьому правопорушенні.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ст. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд зазначає наступне.

Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підстави для вирішення питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2026 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов