Номер провадження: 33/813/117/26
Номер справи місцевого суду: 509/5342/25
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., у присутності особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Конової Л.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Конової Л.М., на постанову Овідіопольського районного суду Одеської обл. від 20.10.2025, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Димитрів (Мирноград) Донецької обл., громадянина України, працюючого водієм по найму, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн, а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до постанови,30.08.2025 о 12 год., гр. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки гр. ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Конова Л.М. вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , який належним чином не повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, що позбавило його можливості надавати пояснення по суті порушення;

- висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, а ґрунтується лише на протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях потерпілої, яка є зацікавленою особою;

- протокол про адміністративне правопорушення складався за відсутності ОСОБА_1 , з яким він не погоджується, а також заперечує щодо змісту пояснень ОСОБА_2 , зокрема щодо висловлення ним відносно останньої погроз фізичною розправою, вказуючи, що між ними виник конфлікт, під час якого потерпіла також ображала його;

- суд не звернув увагу, що доказів перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

Посилаючись на наведені обставини, захисник Конова Л.М. просить скасувати постанову суду 1-ої інстанції від 19.06.2025 та закрити провадження по справі щодо нього, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судове засідання апеляційного суду, призначене на 26.02.2026, потерпіла ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою, не з`явилася, у поданій до апеляційного суду заяві просила розгляд справи здійснювати без її участі, водночас в судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його захисник Конова Л.М., які не заперечували щодо апеляційного розгляду справи за відсутності потерпілої ОСОБА_2 .

Враховуючи, що неявка потерпілої ОСОБА_2 в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи думку сторони захисту, керуючись при цьому вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Конової Л.М., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Для забезпечення прийняття законного та обґрунтованого рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний здійснити підготовку до розгляду справи, в межах якої відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Таким чином, перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний, зокрема, з`ясувати чи було належним чином повідомлено особу, яка притягається до відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За приписами ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Положеннями КУпАП не визначаються випадки, відповідно до яких особа, яка притягається до відповідальності, вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відносно неї. Разом з тим, суд вважає, що особа, яка притягається до відповідальності, є належним чином повідомленою про розгляд справи, якщо є докази вручення їй повістки або ознайомлення з її змістом за три доби до дня розгляду справи. У такому разі неявка особи, яка притягається до відповідальності, та відсутність від неї клопотань про відкладення призначеного розгляду справи не перешкоджають проведенню розгляду справи.

Верховний Суд у постановах від 10.04.2023 у справі № 510/248/17, від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а зробив наступні висновки:

«………закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».

При дослідженні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апеляційним судом встановлено, що в них відсутній будь-який належний та допустимий доказ того, що ОСОБА_1 своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, копію якого ОСОБА_1 не отримував, отже не був обізнаний про порушене щодо нього провадження.

Ба більш, відсутність в матеріалах справи доказів виклику ОСОБА_1 у спосіб, визначений ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, дає підстави стверджувати про невчинення судом відповідних дій з повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи.

У свою чергу, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився за відсутності ОСОБА_1 , що істотно вплинуло на фактичну можливість особи реалізувати передбачені ст.268 КУпАП права з метою всебічного з`ясування обставин справи.

Апеляційний суд зауважує, що факт неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Як наслідок, особу безпідставно позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає що ОСОБА_1 передчасною та з порушенням процедури притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення.

Водночас, як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

З урахуванням об`єктивної неможливості ОСОБА_1 брати участь у судовому розгляді справи, апеляційний суд вважає, що в даному випадку судом було допущено істотне порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,на доступ до правосуддя, що за наслідком апеляційного перегляду справи є підставою для скасування постанови суду 1-ої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Зі змісту ст. 294 КУпАП вбачається, що у разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового судового рішення або закрити провадження у справі.

Розглядаючи справу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 460698 від 30.08.2025 (а.с.1);

- рапортом працівника поліції про те, що 30.08.2025 отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 15682 від 30.08.2025 як домашнє насильство; в результаті опрацювання вказаної інформації встановлено, що 30.08.2025 о 12.36 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 30.08.2025 о 12.36 год. за адресою: АДРЕСА_1 , сусід ОСОБА_1 в нетверезому стані дебоширить, провокує сварку; в ході виїзду на місце події було прийнято заяву та пояснення від заявниці та щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 6а);

- поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 30.08.2025 про те, що вона тривалий час проживає разом зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_1 в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 та який протягом декількох днів вживає спиртні напої, а 30.08.2025 вчинив сварку, висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, кидався в бійку, погрожував фізичною розправою на неодноразові зауваження не реагував; також вказала, що такі факти відбуваються неодноразово (а.с. 9).

На переконання апеляційного суду, зазначені вище докази у повному обсязі узгоджуються між собою та доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (в редакції, що діяла на час інкримінованого правопорушення) встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закону), під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода.

Так, ОСОБА_1 як в апеляційній скарзі, так і в ході апеляційного розгляду справи, не заперечував факту конфлікту із ОСОБА_2 , а лише зауважив, що будь-якого насильства щодо останньої він не вчиняв.

Водночас, з наданих апеляційному суду матеріалів провадження убачається, що вказані дії ОСОБА_1 мають ознаки домашнього насильства, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а отже в наведеній частині доводи скарги є безпідставними.

При цьому, як вбачається із пояснень потерпілої вказані дії вчинялись ОСОБА_1 не в перше, тобто мали періодичний характер, що свідчить про відсутність ознак звичайної сварки,і дає підстави стверджувати про наявність умислу на завдання шкоди, який є обов`язковою ознакою домашнього насильства.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, вчинені ОСОБА_1 діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода, підпадають під домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

Апеляційний суд частково погоджує доводи сторони захисту, що в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, натомість звертає увагу, що вказане не впливає на склад вчиненого правопорушення, втім може бути враховано судом при визначення виду та розміру стягнення.

З огляду на викладене,апеляційний суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчинення домашнього насильства знайшла своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Між тим, апеляційний суд позбавлений законної можливості накласти на особу адміністративне стягнення поза межами встановленого Законом строку.

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій шостій цієї статті.

На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, щовідповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 460698 від 30.08.2025 події правопорушення мали місце 30.08.2025, отже на момент розгляду справи апеляційним судом, передбачені законом строки накладення стягнення спливли.

Разом із тим, питання щодо необхідності встановлення (не встановлення) винуватості при закритті справи за строками в національній судовій практиці є спірним.

Так, зі змісту вищенаведеної ч. 2 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- сплив встановленого законом тримісячного строку.

Тобто, на переконання апеляційного суду, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, поміж іншого, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення протиправної, винної дії чи бездіяльності.

При цьому, ч. 1 ст. 284 КУпАП передбачає, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

За таких обставин, апеляційний суд в резолютивній частині постанови при закритті провадження по справі у зв`язку зі спливом строків передбачених ст. 38 КУпАП позбавлений можливості визнавати особу винуватою у вчинені правопорушення, водночас відповідні висновки були наведені судом в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника Конової Л.М. підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню із прийняттям нової постанови, про закриття провадження у справі за підставами, передбаченими п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 38, 247, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Конової Л.М., в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської обл. від 20.10.2025 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца