Справа №: 486/2464/25 Провадження № 3/486/88/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Манзенко В.В.,

учасники справи: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисник Саннікова Н.Г.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за ч. 6 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 без поважних причин не виконала рішення виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 13 серпня 2025 року № 340 в частині визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, у період відпустки батька 14 днів, строк та спосіб якої батько ОСОБА_2 намагався погодити із матір`ю ОСОБА_1 .

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 184 КУпАП, а саме, невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, пояснила, що її чоловік ОСОБА_2 , з яким вона розлучається, протягом тривалого часу чинить на неї психологічний тиск, неодноразово висловлював наміри забрати їхнього сина ОСОБА_4 проживати разом з ним, налаштовує дитину проти неї, у зв`язку з чим у неї виникли обґрунтовані побоювання щодо можливого неповернення дитини. Тому 05 грудня 2025 року вона подала заяву до органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з нею, у зв`язку з чим вважала неможливим виконання рішення виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 13 серпня 2025 року № 340 у частині відпустки дитини з батьком на 14 днів. Зазначила, що у листопаді 2025 року вона надавала згоду ОСОБА_2 щодо його відпустки з сином з 10 грудня 2025 року. 07 грудня 2025 року та 08 грудня ОСОБА_2 мав спілкування з сином. 10 грудня 2025 року забрав сина з дитячого садочка, але ввечері повернули сина, хоча речі дитини були зібрані.

Захисник Саннікова Н.Г. просила закрити провадження у справі в зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 184 КУпАП.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що є вітчимом ОСОБА_1 , яка з квітня 2025 року проживає з дітьми разом з ним та її матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 узгоджувала з ОСОБА_2 відпустку з дитиною у грудні 2025 року. Речі ОСОБА_4 були зібрані і вони чекали, що ОСОБА_2 забере сина, але цього не сталося.

ОСОБА_2 , допитаний як свідок, пояснив, що у нього є певний графік побачень з дитиною, згідно якого визначено, що у період відпустки батька 14 днів, за попереднім погодженням з матір`ю дитини, він має право провести відпустку з дитиною. У жовтні 2025 року він повідомив ОСОБА_1 , що у нього в грудні місяці буде відпустка тривалістю 14 днів, у зв`язку з чим він хоче провести відпустку разом з сином. Однак, остання відмовила йому. Пізніше він погодився і на менший строк відпустки.10 грудня 2025 року він забрав сина з дитячого садочка, але оскільки вони з ОСОБА_1 так і не узгодили дату, вимушений був повернути дитину. Вважає, що ОСОБА_1 має чітко відповісти: «Так, я згодна».

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить наступного.

Частиною п`ятою статті 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. 6 ст. 184 КУпАП відповідальність за цією нормою настає у випадку повторного вчинення протягом року після накладення адміністративного стягнення діяння, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 02 листопада 1989 року дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Згідно зі ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Отже, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 13 серпня 2025 року № 340 «Про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 » визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: щопонеділка та щосереди з 16.30 години до 20.00 години; перший та третій тиждень місяця з 10.00 годин суботи до 18.00 години неділі; у період відпустки батька 14 днів, за попереднім погодженням з матір`ю дитини.

10 грудня 2025 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до служби у справах дітей Південноукраїнської міської ради про те, що матір ОСОБА_1 , без поважних причин, відмовила у проведенні спільного відпочинку із сином ОСОБА_3 у встановлений рішенням виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 13 серпня 2025 року № 340 спосіб, у період його відпустки з 10 грудня 2025 року, який він намагався погодити з початку листопада 2025 року.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 184 КУпАП, підтверджується відомостями, що містяться в протоколі про адміністративні правопорушення № 2 від 17 грудня 2025 року, заявою ОСОБА_1 від 05 грудня 2025 року, адресованою міському голові, про те, що вона не буде виконувати рішення виконавчого комітету стосовно проведення відпустки сина з батьком на 14 днів до розгляду питання про визначення місця проживання сина разом з нею, оскільки вона має побоювання, що батько не поверне їй дитину, письмовими пояснення ОСОБА_1 від 16 грудня 2025 року, які вона надала начальнику служби у справах дітей, щодо невиконання нею вищезазначеного рішення виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 13 серпня 2025 року № 340, постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року, якою постанову Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП залишено без змін, копією листа Південноукраїнського міського центру соціальних служб від 07 січня 2025 року № 06/01-19, згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зверталися до центру соціальних служб щодо врегулювання питання участі батька у вихованні дитини ОСОБА_3 у період відпустки (14 днів) 05 грудня 2025 року, конфлікт між батьками дитини набрав обертів через заборону матері дитини в період відпустки батька ОСОБА_2 разом з сином виїхати за межі області.

Згідно рішення виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 23 січня 2026 року № 13 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 », визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його матір`ю ОСОБА_1 .

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 , що остання надавала згоду ОСОБА_2 на відпустку разом із сином.

На підставі досліджених доказів суд встановив, що ОСОБА_1 не виконала рішення виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 13 серпня 2025 року № 340, яким визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період відпустки батька 14 днів, за попереднім погодженням з матір`ю дитини.

Інших переконливих доводів, які безумовно спростовували б обставини, викладені у зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення, і були б підставами для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 184 КУпАП, при розгляді справи не встановлено.

При визначенні ОСОБА_1 виду і розміру адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого нею адміністративного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь її вини, тому суд вважає необхідним накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу з тимчасовим обмеження у праві виїзду за межі України та обмеженням у праві керування транспортним засобом до виконання рішення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 665,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень на користь держави, з тимчасовим обмеження у праві виїзду за межі України та обмеженням у праві керування транспортним засобом до виконання рішення виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 13 серпня 2025 року № 340 у повному обсязі.

У разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови на розрахунковий рахунок адміністративного штрафу: UA0014476, одержувач Миколаїв.ГУК/тгмЮжноукраїнськ/21081100, Код , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, КЕКД 21081100, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу стягнути подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави (М.КИЇВ ГУК у м.Києві/м.Київ/993783 Казначейство України (ел. адм. подат.) UA00106 Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України) «00» Без деталізації за відомчою ознакою) судовий збір розміром - 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Південноукраїнський міський суд Миколаївської області, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Г. А. Далматова