П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Педенко А.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Солом`янського УП ГУ НП у місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ВАД №636782 від 31.10.2025 року встановлено, що 09.07.2025 року о 17 год. 00 хв. за адресою місця проживання, ОСОБА_1 вчинила факт домашнього насильства відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричала на доньку та вдарила останню рукою по голові.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та надала наступні пояснення.

Через систематичні нічні повітряні тривоги та обстріли вона. перебувала у стані сильної перевтоми. Після обіду, 09.07.2025 року вона перебувала в квартирі АДРЕСА_2 разом з двома дітьми - ОСОБА_2 ,якій 8 років та син ОСОБА_4 років. Діти дивилися мультфільми, вона через втому заснула. При спробі підвестися з дивана через різке запаморочення вона втратила рівновагу, випадково зачепила доньку рукою. Вона зовсім не хотіла вдарити дитину, вона одразу вибачилась перед донькою . Будь-якого умислу на заподіяння фізичного болю чи шкоди дитині ОСОБА_1 не мала. Вона одразу перепросила перед донькою за випадкову необережність.

Оскільки діти не звикли бачити матір у стані глибокого сну, вони занепокоїлися та зателефонували її батькові. Прокинувшись, ОСОБА_1 одразу вийшла на зв`язок із колишнім чоловіком і запевнила,

що з дітьми все гаразд.

ОСОБА_1 наголосила, що ніколи не вчиняла насильства (фізичного чи психологічного) щодо дітей. У день події вона була тверезою, а ситуація, що сталася, є виключно наслідком виснаження та випадкового збігу обставин.

Між ОСОБА_1 та батьком дітей тривають неприязні стосунки, вони розлучились . З боку родичів колишнього чоловіка спостерігається негативне налаштування дітей проти матері.

29.07.2025 року її колишній чоловік забрав дітей нібито тільки на літні канікули до його батьків в Полтавську область . Але потім вона дізналась про те,що він не повідомивши її, забрав документи зі школи доньки та влаштував її в школу по місцю проживання своїх батьків. Перешкоджає він та його батьки в спілкуванню з нею та ігнорує рішення суду про повернення дітей.

Тому вона переконана, що складання протоколу через значний проміжок часу після події (з 09.07.2025) є спробою колишнього чоловіка дискредитувати її, щоб не повертати дітей та визначити місце проживання з ним. Хоча також просила врахувати,що сам він не проживає з дітьми, а перебуває в Києві.

У судовому засіданні ОСОБА_5 (колишній чоловік особи, що притягається до відповідальності, та батько дітей) надав наступні свідчення.

Перебуваючи у відрядженні, він отримав тривожний дзвінок від доньки. Дитина повідомила, що мати знаходиться у стані, при якому її неможливо розбудити.

Для перевірки безпеки дітей ОСОБА_5 невідкладно зв`язався з батьком ОСОБА_1 (дідусем дітей) із проханням терміново прибути за місцем їх проживання.

Згодом дідусь повідомив його, що був у дітей та ОСОБА_1 з ними все гаразд.

ОСОБА_5 зазначив, що донька неодноразово скаржилася на систематичне застосування до неї фізичної сили з боку матері як засобу «виховання» за неслухняність. При цьому, за словами дитини, щодо сина (брата) насильство не застосовується через його «слухняну» поведінку.

Також наголосив на наявності у колишньої дружини проблем із вживанням алкогольних напоїв.

Було зазначено, що у липні 2025 року ОСОБА_1 проходила спеціалізоване лікування від алкогольної залежності.

Враховуючи деструктивну поведінку матері та стан її здоров`я, на даний момент діти проживають разом із батьками ОСОБА_5 (дідусем та бабусею по батьковій лінії) з метою створення безпечних умов для їхнього розвитку.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 (батько ОСОБА_1 ) надав наступні свідчення.

Отримавши 09.07.2025 рок телефонний дзвінок від колишнього зятя, негайно прибув до квартири доньки. По приїзду він застав дітей за грою, а ОСОБА_1 перебувала у ванній кімнаті. Онука ОСОБА_2 повідомила, що впала з дивану через поштовх матері. Свідок об`єктивно оцінив ситуацію як випадковість, заспокоїв дитину та пояснив їй відсутність умислу в діях матері. Згодом ОСОБА_1 особисто вибачилася перед донькою, що вичерпало інцидент.

Дочка пояснила батькові свій стан крайнім виснаженням та потребою у відпочинку. З метою надання їй такої можливості, свідок забрав онуків на прогулянку.

Свідок стверджує, що ОСОБА_1 є зразковою матір`ю, ніколи не застосовувала насильства до дітей та не вживає алкогольні напої.

Твердження про алкогольну залежність ОСОБА_1 свідок вважає завідомо неправдивими та такими, що суперечать об`єктивним фактам, оскільки у серпні 2025 року ОСОБА_1 поновилася на службі в Службі безпеки України після декретної відпустки. Свідок наголосив, що робота в СБ України передбачає проходження поглибленої медичної комісії. Особи з алкогольною залежністю не допускаються до виконання службових обов`язків у спецслужбах і підлягають негайному звільненню, що робить звинувачення ОСОБА_5 безпідставними.

У судовому засіданні було допитано психолога ОСОБА_8 (диплом серії НОМЕР_2 , спеціальність «Педагогіка та психологія»), яка надала наступні висновки щодо матеріалів справи.

Щодо рецензування попередніх психологічних висновків:

- спеціаліст, який готував висновки на замовлення ОСОБА_5 , має стаж роботи менше одного року, що ставить під сумнів глибину та об`єктивність дослідження.

- аналіз текстів трьох висновків свідчить про те, що вони готувалися двома різними особами. Документи містять юридичну аргументацію, що є неприпустимим, оскільки завдання психолога - надавати виключно психологічну оцінку з використанням відповідної термінології, а не давати правову кваліфікацію діям.

- психологом-початківцем було обрано некоректні методики дослідження, що не відповідають поставленим завданням.

Щодо аналізу відеозаписів за участю дітей:

- відеозапис, де ОСОБА_2 розповідає за події 09.07.2025 року не є цілісним: відсутній початок та логічне завершення розмови. Характер запису вказує на те, що він здійснювався неодноразово.

- на відео зафіксовано невербальну реакцію батька (позіхання, закочування очей), коли дитина відхиляється від «бажаного» сценарію. Це є формою емоційного тиску. При багаторазовому повторенні одного й того самого питання дитина схильна прийняти позицію дорослого, щоб припинити допит. Таким чином, твердження ОСОБА_2 про те, що мати її б`є, є продуктом навіювання з боку батька.

- мовлення молодшої дитини на відео має характер «завчених фраз». Дитина відтворює текст як заздалегідь вивчений вірш, що свідчить про тривалу попередню підготовку та інструктаж перед зйомкою.

Таким чином, психолог вважає, що надані стороною ОСОБА_5 відеодокази та психологічні висновки мають ознаки постановочного характеру та є результатом психологічного маніпулювання дітьми з метою формування викривленого сприйняття подій.

Відповідно до психологічного висновку ФОП ОСОБА_10 - практичного психолога (диплом магістра серії НОМЕР_3 , спеціальність «Психологія») від 11.09.2025 року за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено наступне:

- емоційний стан ОСОБА_2 свідчить про наявність внутрішньої тривоги, емоційної напруги,

коли річ йде про матір, та потреби у стабільній безпеці. У взаємодії з матір`ю дитина проявляє настороженість, скутість, уникає близького контакту, що свідчить про емоційне дистанціювання та недостатній рівень довірою. Водночас у спілкуванні с батьком простежується відкритість, довіра, емоційна теплота та відчуття захищеності.

- отриманні дані підтверджують факт психоемоційного травматизації малолітньої ОСОБА_2 внаслідок дій матері - ОСОБА_1

- пережитий досвід має характер домашнього насильства (емоційного та фізичного).

- на даному етапі дитина відчуває захищеність поруч із батьком і потребує збереження стабільного контакту саме з ним як основою значущою фігурою.

Відповідно до психологічного висновку ФОП ОСОБА_10 - практичного психолога (диплом магістра серії НОМЕР_3 , спеціальність «Психологія») від 11.09.2025 року за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначено наступне:

- за результатами психодіагностики дитини ОСОБА_2 виявлено, що дівчинка демонструє довіру, емоційну чутливість і потребує стабільності та захисту, які можуть бути забезпечені у середовищі батька. Разом із тим відзначається підвищена емоційна чутливість до теми матері. При згадуванні матері дитина уникає відповідей, демонструє ознаки внутрішнього напруження. В окремих малюнках серед зображень членів сім`ї відсутній образ матері, що може бути проявом індивідуальних емоційних переживань дитини. Також ОСОБА_2 висловлює тривогу щодо можливого повернення до матері, та неодноразово підкреслює своє бажання залишитися жити з батьком.

- за результатами психодіагностики дитини ОСОБА_4 виявлено, що хлопчик виявляє природну потребу у стабільності та безпеці, і що його емоційний комфорт і відчуття захищеності найбільше підтримуються в середовищі батька. Також можна підкреслити, що його вибірковість у діяльності може свідчити про потребу в комфорті та стабільному оточенні, яке він знаходить із батьком. Такий підхід допоможе підкреслити, що саме в цьому середовищі діти почуваються найбільш захищеними і комфортно.

Відповідно до рецензії на психологічний висновок від 11.09.2025 року за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 17.11.2025 року психолог ОСОБА_8 (диплом серії НОМЕР_2 , спеціальність «Педагогіка та психологія») зазначила наступне:

1. висновки, викладені в документі «Психологічний Висновок за результатами психодіагностичної роботи з дитиною ОСОБА_2 , від 11.09.2025 року за підписом практичного психолога ОСОБА_10 є необґрунтованими, оскільки:

1.1. методика проведення психодіагностичної роботи з дитиною ОСОБА_2 не відповідає вимогам, дотримання яких дозволяє:

??- отримати достовірні й фактичні дані стосовно подій і обставин, які мали місце у помешканні ОСОБА_1 9 липня 2025 року;

- визначити здатність ОСОБА_2 давати правильну оцінку подіям, свідком та/або учасником яких вона була незалежно від впливу зовнішніх факторів.

1.2. текст документу не містить:

- достатніх пояснень щодо того, як було проведене психодіагностичне дослідження ОСОБА_2 ;

- результатів спостереження, бесіди, інших заявлених експериментальних методів дослідження ОСОБА_2 .

2. «Психологічний Висновок за результатами психодіагностичної роботи з дитиною ОСОБА_2 від 11.09.2025 року за підписом практичного психолога ОСОБА_10 , враховуючи обсяг і повноту проведеної роботи, не містить відповідь на запит ОСОБА_5 щодо «оцінки психологічного стану доньки після інциденту, який стався 09 липня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_2 та її матері - ОСОБА_1 ».

Практичний психолог ОСОБА_10 не включила до програми психодіагностичного дослідження методики, які дозволяють досліджувати глибинні рівні емоційного ставлення досліджуваного до певних подій, що мали місце у його житті.

Фактична відсутність у тексті рецензованого документу:

??- дослівної фіксації того, що ОСОБА_2 особисто повідомила про перебіг подій за місцем проживання ОСОБА_2 та її матері - ОСОБА_1 , 09.07.2025 року;

??- результатів дослідження особливостей взаємодії та спілкування ОСОБА_2 зі своїми батьками - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та батьками ОСОБА_5 , - унеможливлює об`єктивну оцінку обсягу та змісту інформації, повідомленої ОСОБА_2 про перебіг подій за її участі у помешканні ОСОБА_1 09.07.2025 року.

3. Висновки та рекомендації, які надала практичний психолог ОСОБА_10 за результатами психологічного дослідження ОСОБА_2 , не можуть бути зробленими на підставі застосованих методик та процедурі обстеження.

Висновки практичного психолога ОСОБА_10 щодо того, що «отримані дані підтверджують факт психоемоційної травматизації малолітньої ОСОБА_2 в наслідок дій матері - ОСОБА_1 »; «пережитий досвід має характер домашнього насильства (емоційного та фізичного)»; «на даному етапі дитина відчуває захищеність поруч із батьком стеврджує збереження стабільного контакту, саме з ним як основною значущою фігурою» не є логічним наслідком психологічного дослідження, проведеного за участі ОСОБА_2 , оскільки безпосередньо не випливають з даних, наведених у рецензованому документі.

Зміст рекомендацій практичного психолога ОСОБА_10 по суті та за особливостями їх формулювання не співвідносяться з предметом доказування у справах про домашнє насильство.

Відповідно до висновку за результатами психологічного дослідження за зверненням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 30.12.2025 року складеного ОСОБА_8 (диплом серії НОМЕР_2 , спеціальність «Педагогіка та психологія») зазначене наступне:

1. процес відтворення обставин і подій власного життя, здійснюваний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зафіксований у відеофайлах «Как часто мама говорила тебе, чтобы ты ее не предавала?», «У нас тут все хорошо», не є самостійним.

Психологічними ознаками несамостійності процесу відтворення обставин і подій свого життя у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є:

??- наявність ознак переживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 психічної напруги через вплив на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зовнішніх чинників у ситуаціях, що безпосередньо передували проведенню відеозапису розмови ОСОБА_5 з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та під час відеофіксації взаємодії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з їх батьком - ОСОБА_5 ;

??- особливості вербальної і невербальної поведінки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які зафіксовані у відеофайлах «Как часто мама говорила тебе, чтобы ты ее не предавала?», «У нас тут все хорошо».

2. Відповіді ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на запитання їх батька - ОСОБА_5 та дорослого, який проводив відеофіксацію родинного спілкування ОСОБА_5 з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які зафіксовані у відеофайлах «Как часто мама говорила тебе, чтобы ты ее не предавала?», «У нас тут все хорошо», містять ознаки вчинення цілеспрямованого психічного впливу на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до психологічного висновку ФОП ОСОБА_10 - практичного психолога (диплом магістра серії НОМЕР_3 , спеціальність «Психологія») від 23.02.2026 року за відеоматеріалами зазначено наступне:

- діти ( ОСОБА_2 , 7 років; ОСОБА_4 , 4 роки) вербально відтворюють події вечора 09.07.2026 року та проявляють емоційний стан, пов`язаний із стресовими ситуаціями.

Під час відповідей на запитання батька ОСОБА_2 демонструє паузи, замислення, зітхання («ой»), фрагментарність у викладі подій та труднощі з відтворенням окремих деталей (спосіб удару).

Пауза перед відповіддю, зітхання та труднощі з деталізацією можуть свідчити про внутрішню напругу під час згадування події. Фрагментарність опису не є автоматичним показником недостовірності, а відповідає віковим особливостям пам`яті та емоційної регуляції дитини молодшого шкільного віку.

???- ОСОБА_2 демонструє паузи, фрагментарність та тривожний тембр голосу, що відповідає віковим особливостям психологічним закономірностям та реакціям на стрес.

- протягом відеозапису батько здійснює тілесний контакт із дитиною: перебирає пальчики та гладить ноги ОСОБА_2 заспокійливими рухами.

З огляду на спостережуване, фізична взаємодія має характер заспокійливої підтримки у контексті розмови про емоційно значущу подію.

- ОСОБА_4 демонструє емоційно забарвлені, фрагментарні висловлювання щодо стану матері та подій вечора. Його репліки мають узагальнений характер, містять оцінні формулювання та не супроводжуються детальною часовою або причинно-наслідковою структурою.

У цьому віці висловлювання дитини відображають передусім її суб`єктивне емоційне переживання ситуації, а не структурований опис фактичних обставин.

???- стресовий контекст (воєнні обстріли та переживання за стан матері) впливає на психоемоційний стан дітей.

???- невербальні прояви ОСОБА_2 (перебирання пальчиків на ногах) відповідають самозаспокійливим механізмам дітей цього віку.

???- у відеозаписі простежуються: потреба дітей у фізичній та емоційній підтримці дорослого; вербальне проговорення подій як спосіб осмислення досвіду; фрагментарність відтворення інформації, що відповідає віковим та ситуаційним особливостям; емоційна включеність обох дітей у розповідь.

Спостережувані реакції дітей не виходять за межі вікових психологічних закономірностей.

Суд, вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали провадження, приходить до наступного.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за, яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Суд може розглянути справу тільки в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, за вказаним у ньому матеріальним законом і тільки стосовно тієї особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно із диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 , у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілому, а саме стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеного статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 2 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Так, п. 2 ст. 1 Закону визначено, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ст. 1 даного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

3 аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди потерпілому, а саме стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому, фізичне насильство має проявлятися у конкретних діях ляпасах, штовханні, щипанні, шмаганні, кусанні тощо, тобто має проявлятися у конкретних діях насильницького характеру.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП, обов`язковою ознакою домашнього насильства є умисний характер дій.

Як встановлено в судовому засіданні, фізичний контакт з дитиною 09.07.2025 року відбувся внаслідок випадкової втрати рівноваги ОСОБА_1 через стан перевтоми та запаморочення. Факт того, що матір одразу вибачилася перед дитиною, а свідок ОСОБА_6 підтвердив примирення сторін безпосередньо після інциденту, свідчить про відсутність умислу на заподіяння фізичного болю чи залякування. Подія мала характер побутового нещасного випадку, а не насильства.

Суд критично оцінює та не бере до уваги психологічні висновки ФОП ОСОБА_10 від 11.09.2025 року та 23.02.2026 року з огляду на наступне.

Психолог ОСОБА_10 отримала диплом магістра лише 17.01.2025 року. На момент проведення дослідження її практичний стаж становив менше одного року, що, на переконання суду, є недостатнім для проведення досліджень у справах про домашнє насильство.

Як зазначено у рецензії спеціаліста ОСОБА_8 (стаж роботи з 1983 року), висновки ОСОБА_10 не містять опису використаних методик, фіксації допитів дитини та виходять за межі компетенції психолога, надаючи юридичну оцінку діям («пережитий досвід має характер домашнього насильства»), що є виключною прерогативою суду.

Дослідження проводилося через значний час після події, коли діти вже тривалий час проживали з батьком, що створює високу ймовірність стороннього впливу на їхні свідчення.

Суд погоджується з аргументами сторони захисту та висновками спеціаліста ОСОБА_8 про те, що надані відеозаписи мають ознаки постановочного характеру. Наявність невербального тиску з боку батька (реакції на відповіді дитини), фрагментарність запису та використання дітьми «завчених фраз» свідчать про те, що ці докази не відображають об`єктивну реальність, а є результатом цілеспрямованого психологічного впливу на малолітніх з метою дискредитації матері в межах триваючого сімейного конфлікту.

Суд бере до уваги факт успішного поновлення ОСОБА_1 на службі в СБ України у серпні 2025 року. Проходження поглибленої медичної комісії та отримання допуску до державної таємниці повністю спростовують твердження ОСОБА_5 про наявність у неї алкогольної залежності чи проходження лікування від неї в липні 2025 року, оскільки такі обставини є безумовною перешкодою для проходження служби в органах безпеки.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що подія 09.07.2025 року не містить ознак домашнього насильства, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Докази, надані ОСОБА_5 , є суперечливими, базуються на припущеннях фахівців з недостатнім рівнем кваліфікації та зібрані в умовах гострого конфлікту щодо визначення місця проживання дітей.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 251-252, 283-285 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження №3/760/416/26 у справі №760/32194/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва.

Суддя: А.М. Педенко