Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кушнірук Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Кушнірук Ю.П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, , визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2 ч. 1 ст. 130 ч. 1 ст. 173 КупАП, та на підставі ст. 36 КпАП України, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, 173 КупАП, та провадження по справі відносно нього закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247, ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 20.09.2025 року о 01.11 год. в с. Струмівка Луцького району по вул. Подільська, 4, керував автомобілем «Audi», р.н. НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці), однак від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги, передбачені п.2.5 ПДР України.

Крім того, ОСОБА_1 20.09.2025 року о 01.11 год. в с. Струмівка Луцького району по вул. Подільська, 4, керуючи автомобілем «Audi», р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синьо-червоного кольору та звукового сигналу, чим порушив вимоги п.п. 2.4, 8.9.б Правил дорожнього руху України.

Крім того, ОСОБА_1 20.09.2025 року о 03.30 год. в м. Луцьку по вул. Звитяжна, 2, в приміщенні Луцького районного управління поліції виражався нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Не погодившись з оскарженою постановою судді захисник Кушнірук Ю.П. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати судове рішення та закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що суд першої інстанції побудував свої висновки щодо винуватості ОСОБА_1 на припущеннях за відсутності належних доказів. Відеозапис долучений до протоколу є не безперервним та постійно переривається. Працівниками поліції було порушено право на захист ОСОБА_1 , враховуючи що йому не було забезпечено право користуватися послугами адвоката, відповідно огляд на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся проходити, а висловив бажання пройти такий огляд за участі захисника. Крім того ОСОБА_1 вважає дії працівників щодо зупинки його транспортного засобу неправомірними, а докази на підтвердження факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутні.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Кушнірук Ю.П., доходжу наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року оскаржується лише в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, враховуючи що провадження за ч. 1 ст. 122-2 та ст. 173 КпАп України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247, ст. 38 КпАП України у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

На переконання апеляційного суду вказаних вище вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, за обставин, зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного правопорушення повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 459321 від 20.09.2025;направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; рапортом працівника поліції Сохацького П.; відеозаписами та іншими письмовими доказами.

Апеляційному суду не надано відомостей, які можуть слугувати підставою не довіряти наведеним вище доказам, оскільки судом першої інстанції вжито усіх заходів для встановлення доведеності факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 , та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За змістом апеляційної скарги, захисник оспорює доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте такі доводи не заслуговують на увагу враховуючи таке.

Апеляційний суд зауважує, що водій зобов`язаний був виконати вимогу працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від його згоди чи незгоди із діями поліції. Зазначене прямо передбачено абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі, про проходження огляду на стан сп`яніння.

Долучені до матеріалів справи відеозаписи свідчать про дотримання працівниками поліції вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року під час проведення огляду водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, ознайомившись із долученим до матеріалів справи відеозаписом, наявними у матеріалах справи доказами, вважає наведені вище доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони повністю спростовуються зібраними у матеріалах справи доказами.

Відеозапис фактично підтверджує ті обставини, які й викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

На відеозаписі зафіксовано спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, ті обставини, що він відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а надалі бажав пройти такий огляд, проте лише за участі захисника. Поведінка ОСОБА_1 зафіксована відеозаписом вказує, що він поводився агресивно, відмовлявся надати працівникам поліції свої документи для встановлення особи, вподальшому було здійснено адміністративне затримання ОСОБА_1 .

Як вбачається з протоколу адміністративного затримання АЗ №012696 від 20.09.2025, що узгоджується з відеозаписом, ОСОБА_1 відмовився від повідомлення рідних про його затримання, також він не здійснював дій для зв`язку із своїм захисником, враховуючи що не був обмежений в таких діях. При цьому аналізуючи відеозапис можливо дійти висновку, що право на користування правничою допомогою ОСОБА_1 використовує лише як інструмент ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який важливо зауважити проводиться в межах двохгодинного часового проміжку від часу зупинки транспортного засобу.

Разом з тим, ОСОБА_1 повністю усвідомлював вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, однак зайняв без будь-якої обґрунтованої мотивації тверду позицію щодо необхідності присутності захисника під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що працівниками поліції правильно було розцінено як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КпАП України, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

Отже, відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, є підставою для притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України.

Відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Безпідставними суд апеляційної інстанції також вважає посилання апелянта на те, що з відеоматеріалів, які були долучені до матеріалів справи вбачається, що вони не містять безперервної фіксації події, відеозапис із реєстратора переривається багато разів, що вказує про недопустимість такого доказу.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, зареєстрованого в МЮ України за № 28/322999 від 11.01.2019 року, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Разом з тим, ні діючим законодавством, ні вищезазначеною Інструкцією не передбачено приєднання до матеріалів адміністративного провадження повного відеозапису з початку виконання службових обов`язків поліцейським. В даному випадку до матеріалів адміністративного провадження приєднаний запис, який стосується безпосередньо обставин справи стосовно ОСОБА_1 , його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що цілком об`єктивно та в достатній мірі дозволяє відтворити обставини справи.

Статтею 251 КпАП України встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення. При цьому, вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, що міститься в матеріалах справи та який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КпАП України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що жодного доказу на підтвердження своїх апеляційних доводів або ж спростування своєї винуватості ОСОБА_1 чи його захисник під час апеляційного розгляду не надали.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що захисником не наведено обґрунтованих підстав, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскарженого судового рішення є лише суб`єктивною думкою сторони захисту та фактично зводяться до заперечення обставин правопорушення.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

Наведене у своїй сукупності свідчить про правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, тоді як наведені апеляційні доводи, свого підтвердження, в ході їх перевірки апеляційним судом, не знайшли.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена постанова судді стосовно ОСОБА_1 - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Кушнірук Юлії Петрівни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук