Справа № 346/4463/25
Провадження № 33/4808/79/26
Категорія ч.1 ст. 173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю потерпілого ОСОБА_1 та його представника адвоката Репала О.О.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката Репала О.О. на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 27.08.2025 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, в якому вказано, що він вказаного дня близько 12:20 год. в АДРЕСА_1 , тобто за своїм місцем проживання, вчинив словесний конфлікт з ОСОБА_1 , висловлювався нецензурною лайкою та погрожував йому фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Не погодившись із рішенням суду, представник потерпілого адвокат Репало О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.11.2025 року про закриття провадження щодо ОСОБА_2 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказує, що згідно даних рапорту, долученого до матеріалів справи, вбачається, що працівниками поліції було складено форму оцінки ризиків на громадянина ОСОБА_2 , однак до матеріалів справи вказаної форми не долучено.

З відеофіксації нагрудних камер вбачається, що після приїзду працівників поліції та в їх присутності ОСОБА_2 поводить себе агресивно, виражається нецензурною лексикою та зневажливо ставився до потерпілого.

Вважає, що суд не надав вірної оцінки фактичним обставинам, оскільки неповно дослідив сукупність наявних доказів, які повністю підтверджують доведеність винуватості у вчиненні правопорушення.

Судом не враховано особу ОСОБА_2 , який схильний до вчинення насильницьких дій психологічного та фізичного характеру. Не враховано судом і те, що на розгляді суду перебуває кримінальне провадження стосовно обвинувачення ОСОБА_2 , за вчинення побоїв та мордування, де ОСОБА_1 є потерпілим.

Зазначає, що судом вказано, що «в судове засідання ОСОБА_2 повторно не з`явився. Під час розгляду справи 06.10.2025 року ОСОБА_2 вину у вчинені вказаного правопорушення заперечив», а тому вважає, що небажання довести свою невинуватість також є підтвердженням вини ОСОБА_2 .

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 повторно не з`явився, хоча неодноразово в установленому законом порядку неодноразово повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зокрема, вищевказане провадження неодноразово призначалося до розгляду в суді апеляційної інстанції, а саме на 02.01.2026 року, 30.01.2026 року, 20.02.2026 року.

Відповідно до довідок про доставку SMS-повідомлення, ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд даного провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- представник потерпілого адвокат Репало О.О. та потерпілий ОСОБА_1 просили скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову суду необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України").

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при доказуванні вчиненого правопорушення мають бути встановлені обставини, які належать до події правопорушення, яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Спосіб вчинення правопорушення є обов`язковим елементом предмету доказування по кожному провадженню, оскільки дозволяє встановити які саме дії були вчинені правопорушником та призвели до певних протиправних наслідків.

Крім того, при доказуванні правопорушення також має значення встановлення суб`єктивної сторони правопорушення, яка полягає у з`ясуванні форми вини, мотиву, яким керувався правопорушник, вчиняючи правопорушення, та мети, яку він намагався досягти певними протиправними діями.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про спосіб вчинення правопорушення, форму вини правопорушника, мотив та мету вчинення правопорушення, протиправні наслідки, які були спричинені чи могли бути спричиненні правопорушенням, свідчить про неконкретність обвинувачення, порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення на організацію ефективного захисту своїх інтересів.

Неконкретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №736505 від 27.08.2025 р., вбачається, що 27.08.2025 року близько 12 год. 20 хв. в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вчиняв словесний конфлікт із ОСОБА_1 , висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не є конкретним та не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок яких було завдано шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані, які дозволяють встановити яка шкода психологічному здоров`ю здоров`ю потерпілого та в чому вона полягала.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 27.08.2025 року під час конфлікту, вчинив відносно ОСОБА_1 насильство психологічного характеру, що виразились у погрозах та висловлюванні нецензурною лексикою.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями та свідчить про наявність ситуації, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Зокрема, зі змісту доводів потерпілого ОСОБА_1 вбачається, що конфліктна ситуація з ОСОБА_2 дійсно виникла у зв`язку з тим, що останній був незадоволений тим, що потерпілий використовує раніше зрубане дерево, яке тривалий час перебувало на задньому подвірні, для відновлення даху.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Вищевказане свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення носить суперечний, непослідовний характер та містить недостатні дані для розуміння суті висунутого обвинувачення та організації ефективного захисту.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 від 27.08.2025 року, вбачається, що останній просить вжити заходів щодо ОСОБА_2 , який систематично чинить тиск погрожує та залякує його сім`ю, що підтверджується наявністю кримінального провадження, де він є потерпілим.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи не долучено форму оцінки ризиків та відеозапис з нагрудних камер поліцейських, не свідчать про неповноту судового розгляду чи неправильну оцінку доказів судом, оскільки розгляд провадження відбувається у відповідності до принципу змагальності сторін.

Зокрема, рапорт працівника із посиланням на складення форми оцінки ризиків не є доказом відповідних обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Твердження про агресивну поведінку особи, що нібито підтверджується відеозаписом з нагрудних камер, не може братися до уваги без дослідження самого відеозапису у судовому засіданні. Суд першої інстанції здійснив оцінку лише тих доказів, які були належним чином подані та досліджені, у межах вимог процесуального закону, тому посилання апелянта на неповноту розгляду є безпідставними та зводяться до намагання покласти в основу рішення докази, які фактично суду не були надані.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд правильно закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається і постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Репала О.О. залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв