Справа № 750/172/26 Головуючий у 1 інстанції Сапон А. В.
Провадження № 33/4823/238/26
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд - суддя Антипець В. М.,

з участю захисника адвоката Бредюка О. М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката Бредюка О. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий по АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 665 грн. 60 коп. судового збору.

Як установив суд, 25 грудня 2025 року, о 23 год. 00 хв., по вул. Мстиславській, буд. 22, у м. Чернігові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Mersedes-Benz GLS 350 D, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2. 5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Бредюк О. М. просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Мотивує тим, що постанова місцевого суду не обґрунтована, оскільки судом не правильно надана оцінка відеозапису та діям патрульних поліцейських.

Звертає увагу на те, що працівниками патрульної поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування з поліцейськими поведінка у ОСОБА_1 була повністю адекватною і жодних підстав вважати, що вона не відповідала обстановці не було.

Далі працівник поліції, не назвавши жодних ознак сп`яніння пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому ознак сп`яніння перед цим у водія, він не називає, а лише каже, що чує запах алкоголю з автомобіля. ОСОБА_1 пояснив, що в автомобілі наявні пасажири і запах алкоголю від них.

У подальшому працівник поліції пропонує пройти огляд на місці або в лікарні. ОСОБА_1 питає « А якщо я відмовлюсь?» 23 год. 09 хв. (час на відеозапису).

Поліцейський повідомляє, що буде складений протокол, але до кінця не роз`яснює, що відповідальність така ж як і за керування в стані сп`яніння.

Працівник поліції лише каже «Далі матеріали направляються до суду. І далі суд вирішує. Приймає рішення» 23 год. 09 хв. (час на відеозапису).

Отже, працівником поліції фактично не повідомлено про наслідки у виді позбавлення права керування та штраф.

Поліцейський не роз`яснює, що за відмову таке ж покарання як і за керування в стані сп`яніння, навпаки він каже суд прийматиме рішення навмисно, до кінця не роз`яснивши.

Вказані дії патрульного є незаконними, оскільки поліцейським згідно закону надані не лише права, але також і обов`язки. І на прохання ОСОБА_1 він мав усе пояснити.

Аналіз відеозапису, на якому видно водія ОСОБА_1 , як він пересувається, розмовляє з поліцейськими, дає підстави судити про відсутність у нього зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути визнані належними доказами у даній справі, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені в них, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів.

Під час апеляційного розгляду захисник адвокат Бредюк О. М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її з викладених у ній підстав.

Заслухавши аргументи захисника, переглянувши відеозапис, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, або її захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

За загальним правилом, при обчисленні процесуальних строків днями та місяцями не береться до уваги той день, з якого починається строк, якщо закінчення строку припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу подано до закінчення процесуального строку.

Рішення судом було постановлено 29 січня 2026 року, десятий день припадав на 08 лютого 2026 року, на вихідний день неділю, відповідно останнім днем строку на оскарження було 09 лютого 2026 року.

Як убачається з матеріалів справи захисник адвокат Бредюк О. М. подав апеляційну скаргу до Деснянського районного суду м. Чернігова 29 січня 2026 року, тобто в день постановлення рішення щодо ОСОБА_1

09 лютого 2026 року захисник Бредюк О. М. подає уточнену апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, а зміст уточненої апеляційної скарги за своїм змістом дублює повністю апеляційну скаргу.

09 лютого 2026 року є останнім днем строку на оскарження. Як апеляційна скарга, так і уточнена апеляційна скарга подані в строк на апеляційне оскарження, а тому підстав для поновлення строку, як про це просить захисник в уточненій апеляційній скарзі, відсутні.

Як убачається з переглянутого апеляційним судом відеозапису, який є безперервним та доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, як ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Mersedes-Benz GLS 350 D та був зупинений працівниками патрульної поліції на підставі п. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» за порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій, керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 (в`їзд заборонено), чим порушив п. 8.4 Правил дорожнього руху.

Після перевірки документів та спілкування з водієм, поліцейський повідомив водію про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Водію неодноразово було запропоновано пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, або пройти огляд у медичному закладі у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_2 відмовився.

При цьому поліцейським були роз`яснені водію положення п. 2.5 Правил дорожнього руху та повідомлено про відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, але водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. Зафіксовано процедуру складення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Заперечення захисника про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, є безпідставними. Запах алкоголю відеокамера не передає, проте по уповільненій розмові та рухах були розумні підстави підозрювати про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Від водія вимагають відповіді на питання, останній розповідає про те, чого в нього не запитували.

Незважаючи на те, що події мали місце в нічний час, при поганому освітленні, у ОСОБА_1 була наявною поведінка, що не відповідала обстановці.

Також, як видно з відеозапису, після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейським неодноразово повідомлено водієві про те, що він має ознаки алкогольного сп`яніння та вимога пройти огляд на стан сп`яніння на місці або в медичному закладі, роз`яснивши ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є підставою для складання протоколу за ст. 130 КУпАП, однак водій ОСОБА_1 однозначно відмовився від огляду як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Що стосується зауважень захисту про посилання як на доказ вини на рапорт працівника поліції, то хоча він і не є прямим доказом у справі, проте доводить дотримання працівниками поліції процедури огляду.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виконання названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Поліцейські не повинні були умовляти водія пройти огляд, достатньо було пред`явити одну вимогу, за відмову від виконання якої настає відповідальність.

Проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння є імперативною нормою, яка передбачає обов`язкове проходження огляду на вимогу поліцейського у випадку виявлення ним ознак сп`яніння, незалежно від особистих обставин та бажання особи, щодо якої порушується таке питання.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та додані до нього докази у своїй сукупності беззаперечно підтверджують той факт, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та в медичному закладі.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції забезпечив своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи та ухвалив обґрунтоване рішення про накладення стягнення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Бредюка О. М. залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Антипець