П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 р. м. Кобеляки

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Омельченко І.І., за участю секретаря судового засідання Логвиненко А.В., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Галушка С.С., потерпілої особи ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Кравченка О.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , підприємця,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 14.11.2025 року серії ВАД № 397467, ОСОБА_1 у період часу із середини серпня 2025 року до кінця вересня 2025 року вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, ображав образливими словами, залякував, принижував її честь та гідність, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У попередньому судовому засіданні 18.12.2025 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що він з дружиною ОСОБА_2 мають спільну доньку ОСОБА_3 . Одного дня вранці його дружина повідомила, що їй потрібно на огляд до лікаря-гінеколога. Вона взяла із собою дитину та деякі речі. Ввечері того ж дня вони не повернулися додому. ОСОБА_1 написав дружині смс-повідомлення, на яке ОСОБА_2 відповіла, що переночує з донькою в її батьків. На наступний день ОСОБА_1 поїхав до батьків дружини, щоб забрати її з дитиною. Вони сказали, що не знають місце їх перебування. Як виявилося, ОСОБА_2 з донькою знаходилися в м. Київ, у центрі захисту жінок, які постраждали від домашнього насильства, де ОСОБА_2 написала заяву про вчинення ОСОБА_1 відносно неї домашнього насильства. Цю заяву передали на розгляд служби у справах дітей Кобеляцької міської ради. ОСОБА_1 зустрічався з працівником служби у справах дітей, який повідомив йому, що чотири рази спілкувалися з ОСОБА_2 , щоб дізнатися в чому ж полягало домашнє насильство. Кожного разу ОСОБА_2 не давала чіткої відповіді та переводила розмову на інші теми.

Приблизно через три дні після цієї ситуації, коли ОСОБА_1 трохи оговтався, він вирішив перевірити свій сейф, де зберігалися його грошові кошти, цінності тощо. Він виявив, що їх немає, в зв`язку з чим вирішив звернутися із заявою до поліції в м. Кобеляки. Однак поліцейський переконав ОСОБА_1 забрати заяву, про що він жалкує.

Також ОСОБА_1 звертався із заявою до кіберполіції м. Полтава, оскільки вважав, що його Вайбер і Телеграм зламали. Однак спеціалісти нічим не змогли допомогти, лише порекомендували видалити месенджери. Переписки з дружиною стосувалися тільки дитини - одяг, взуття, іграшки тощо.

Крім того, ОСОБА_1 викликали в поліцію в м. Полтава для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на що він здивувався. Працівник поліції пояснив, що ОСОБА_2 звернулася до поліції із заявою про вчинення відносно неї домашнього насильства і потрібно чисто формально скласти протокол, який в подальшому передадуть у суд. Письмові пояснення в ОСОБА_1 не відбирали, в нього нічого не запитували, він тільки підписав протокол, не читаючи його. На основі яких доказів був складений протокол йому невідомо. Він чекав на виклик до суду.

Із серпня 2025 року ОСОБА_1 не проживає зі своєю дружиною, вони перебувають на стадії розлучення.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Галушко С.С. у судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_1 не підтвердив, що саме він писав повідомлення своїй дружині з номера телефону НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , скріншот якого надала потерпіла особа, оскільки його WhatsApp і Вайбер зламали. В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звертався з цього приводу до поліції, однак відомості до ЄРДР не були внесені і таке рішення не оскаржувалося до суду.

Адвокат Галушко С.С. звернув увагу на те, що домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних стосунків. У даному випадку між подружжям ОСОБА_5 виник конфлікт. У переписці відсутні з боку ОСОБА_1 будь-які погрози в адресу дружини. Частина переписки стосується сімейно-ділових справ, а інша - інтимного життя. При цьому, ОСОБА_2 не припинила переписку з чоловіком. Її звернення до поліції із заявою про вчинення ОСОБА_1 відносно неї домашнього психологічного насильства є безпідставним, неаргументованим. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівником поліції фактично взято до уваги лише надані ОСОБА_2 скріншоти переписки у WhatsApp. Вона не надала доказів на підтвердження звернення до профільних лікарів за допомогою внаслідок нібито завдання шкоди її психологічному здоров`ю.

Лише факт конфліктної ситуації між подружжям не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї в розумінні статті 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому адвокат Галушко С.С. прохав суд закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Потерпіла особа ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомила, що на третій день після виписки з пологового будинку її чоловік ОСОБА_1 підняв руку на неї з дитиною на руках. Вона була шокована, оскільки таке трапилося вперше. Вона подумала, що в її чоловіка був зрив у зв`язку з народженням дитини. ОСОБА_1 пообіцяв, що такого більше не робитиме. Однак кожного дня він проявляв агресію без застосування до неї фізичного насильства, зокрема, коли в дитини були коліки та вона весь час плакала, в будинку не прибрано, хоча вона намагалася максимально підтримувати порядок. Це його дратувало, він кричав як його все дістало, міг кинути чашку, бо вона стояла не в тому місці на кухні, кинути дитячий стільчик об стіну. Через місяць він взяв її за горло в присутності дитини, притискав до стіни. Вона сказала, що йде від нього та подає на розлучення. Він повідомив, що в нього рак горла та їй треба почекати кілька років. Як виявилося, ОСОБА_1 придумав цей діагноз. Потім він говорив, що піде в армію, не буде трогати її з дитиною, віддав свій телефон, золото. Проте він нікуди не пішов, почав частіше проявляти агресію, висловлювати нецензурні слова.

09 липня 2025 року вона з восьмимісячною дитиною вирішила їхати до м. Київ. До батьків не хотіла повертатися, бо вони живуть поряд, а всі її знайомі - в м. Харків, а там буде небезпечно для дитини. В м. Київ є служба підтримки сімей та матерів, які постраждали від домашнього насилля. Там їй з дитиною надали місце для ночівлі.

Через декілька днів вона вийшла на зв`язок з чоловіком, щоб він не хвилювався. Вони часто спілкувалися по телефону. ОСОБА_1 говорив, що орендує їй з дитиною квартиру в м. Полтава, але вона сказала, що не поїде, боїться його. Іноді він запитував про дитину. Також їхні розмови стосувалися бізнесу. Вся нерухомість та один автомобіль, на якому вона поїхала в м. Київ, оформлені на неї. ОСОБА_2 наголосила, що її дохід був у тричі більший, ніж її чоловіка, так як вона 17 років працювала в сфері ІТ, а її посада менеджер.

Під час телефонної розмови ОСОБА_1 сказав, що вона повинна швидко відписати всі приміщення на нього. Однак вона не мала можливості відразу ж піти до нотаріуса, оскільки постійно перебувала з дитиною, в якої боліли вушка, зубки. ОСОБА_1 агресував по телефону, писав непристойності у WhatsApp. Він писав повідомлення зі свого номеру телефону НОМЕР_2 , який в неї підписаний ОСОБА_4 . Вона впевнена, що саме він писав їй у WhatsApp, так як це його стиль спілкування. Їхня переписка тривала вночі з 12.09.2025 року на 13.09.2025 року. Також до неї телефонували з невідомого номера та погрожували їй, її батькам застосуванням фізичного насильства, якщо вона не поверне автомобіль. Зрештою вона переписала на чоловіка три приміщення.

ОСОБА_2 зверталася до Київського відділу поліції із заявою про вчинення відносно неї домашнього насильства. Цю заяву передали до поліції в м. Кобеляки, де з ОСОБА_1 провели бесіду, до відповідальності не притягувався. Згодом вона з дитиною переїхала в м. Львів, де вона також зверталася до поліції із заявою про вчинення відносно неї домашнього насильства. Перебуваючи в м. Львів, ОСОБА_1 надіслав на відділення Нової Пошти дитячий комбінезон, тому вона вважала, що він знає її місце проживання та хвилювалася за своє життя і здоров`я.

На думку ОСОБА_2 , вона зазнала психологічного насильства, бо коли ОСОБА_1 писав їй у WhatsApp образливі слова, вона плакала, нервувала. Так як повідомлення приходили вночі, вона постійно відволікалася, в зв`язку з чим увімкнула на телефоні беззвучний режим. Коли дитина відчуває, що мама знервована, то і дитина теж нервується. Коли ОСОБА_2 бере в руки телефон, дитина реагує плачевно, відчуває щось погане. ОСОБА_2 не звикла відповідати образою на образу, це не в її правилах і для неї не є нормою такий вид спілкування, як в її чоловіка. Вона не зверталася до психолога, психотерапевта чи психіатра за допомогою внаслідок завдання шкоди її психологічному здоров`ю. Вона хотіла налагодити стосунки з чоловіком, думала, що він зміниться, стане лояльним. Проте цього не сталося, вона заблокувала його номер і той невідомий номер, з якого до неї телефонували з погрозами віддати машину. На даний час вона не спілкується з чоловіком. ОСОБА_2 вважає, що зазнала психологічне насильство від свого чоловіка, який виражався в переписці нецензурними словами в її адресу, її батьків, а також погрожував по телефону, але надати аудіо зі свого телефону iPhone не може, бо функція запису розмов у цій моделі телефонів відсутня.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат Кравченко О.М. у судовому засіданні повідомив, що твердження ОСОБА_1 та його захисника про можливий несанкціонований доступ до його месенджерів ОСОБА_2 є лише припущенням і той факт, що вона працювала менеджером в ІТ компанії, не означає, що вона може бути фахівцем у галузі ІТ технологій. ОСОБА_1 неодноразово погрожував дружині в телефонному режимі, про що свідчать звернення останньої до поліції. ОСОБА_2 не звикла відповідати образою на образу, що вказує на її вихованість, стриманість. У цій ситуації відсутні ознаки конфлікту між ОСОБА_5 , а є всі ознаки домашнього насильства. ОСОБА_2 та її захисник прохали суд визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суддя, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - завдання фізичної чи психологічної шкоди потерпілій особі.

Завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої особи - звернення за психологічною допомогою, наявність скарг психосоматичного характеру, страхи, необумовлена тривожність, відчуття безпорадності, залякування, погрози виконання певних дій потерпілою особою під тиском кривдника, надмірне збудження, безсоння тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу. Умисним є правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного в ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому при її застосуванні треба керуватися положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону).

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

При цьому, насильство важливо відрізняти від конфлікту. Людина, яка чинить насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілій особі, порушивши її права і свободи. Тоді як конфлікт - це ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій.

Насильство в родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Надаючи оцінку поясненням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважаю, що між ними виник сімейний конфлікт, спричинений побутовими та майновими питаннями, що свідчить про наявність розбіжностей в їхніх поглядах на певні життєві аспекти, проте не є доказом вчинення домашнього насильства.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що в ході конфліктів зі сторони ОСОБА_1 мало місце вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції із заявами про вчинення ОСОБА_1 домашнього психологічного насильства без належних та допустимих доказів не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Так, відділенням поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області було розглянуто звернення ОСОБА_2 та встановлено відсутність в діях її чоловіка ОСОБА_1 ознак кримінального та адміністративного правопорушення (а.с.56,74).

Також ОСОБА_2 зверталася із заявою до служби у справах дітей виконавчого комітету Кобеляцької міської ради щодо захисту прав малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, прохала надати висновок про доцільність або обмеження контактів батька з дитиною (а.с.110-111).

Однак, у зв`язку з тим, що в служби у справах дітей виконавчого комітету Кобеляцької міської ради відсутнє повідомлення від Національної поліції України щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 або її малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому висновок про доцільність або обмеження контактів батька з дитиною не є об`єктивним (а.с.112).

Надані ОСОБА_2 скріншоти переписки з ОСОБА_1 , яка відбулася з 12.09.2025 на 13.09.2025 та в якій він вживає образливі слова відносно дружини (а.с.7-8,10-26,57-62,75-87), також не є беззаперечним доказом вчинення домашнього насильства, оскільки самі по собі нецензурні висловлювання автоматично не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, позаяк, їх використання неминуче повинно потягнути за собою наслідки, а саме: завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що в той період він не писав нецензурні слова дружині у WhatsApp у зв`язку з несанкціонованим доступом до його соціальних мереж, суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 09.12.2025 року (а.с.107) та поясненнями ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні повідомила, що в її телефоні ОСОБА_1 підписаний як ОСОБА_4 та йому належить номер телефону НОМЕР_2 , що також підтверджується наданим нею скріншотом (а.с.13).

Тому суд вважає, що з 12.09.2025 року на 13.09.2025 року саме ОСОБА_1 зі свого номеру телефону НОМЕР_2 писав нецензурні слова дружині у WhatsApp.

При цьому, ОСОБА_2 підтвердила, що номер телефону НОМЕР_3 , з якого їй телефонували з вимогами повернути автомобіль та які супроводжувалися погрозами застосування фізичного насильства, не належить ОСОБА_1 , так як цей номер зареєстрований за кордоном (а.с.27-28).

Тому суд не бере до уваги надані ОСОБА_2 скріншоти переписки за номером телефону НОМЕР_3 , оскільки цей доказ не є належним та допустимим.

Як зазначалося вище, адміністративним правопорушенням за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої особи.

Проте судом не встановлено, що надіслані ОСОБА_1 нецензурні, образливі слова викликали в ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_2 про заподіяння шкоди її психічному здоров`ю через висловлювання ОСОБА_1 в її адресу нецензурними, образливими словами, оскільки вона мала реальну можливість уникнути спілкування з чоловіком шляхом блокування з ним переписки, якщо в неї дійсно були побоювання за свою безпеку та безпеку малолітньої дитини або вона відчувала емоційну невпевненість.

16.09.2025 року ОСОБА_2 все ж таки продовжила вести діалог з чоловіком щодо замовлення дитячого комбінезону, який був оплачений ОСОБА_1 , та в судовому засіданні вона підтвердила отримання одягу на відділенні Нової Пошти.

Суд наголошує, що однією з ознак домашнього насильства є системна основа вчинення такого насильства. Однак вживання ОСОБА_1 нецензурних слів у переписці у WhatsApp не свідчить про систематичність вчинення психологічного насильства, оскільки це була лише одна переписка, яка тривала з 12.09.2025 року по 13.09.2025 року.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_2 про те, що її чоловік раніше під час спілкування висловлював погрози на її адресу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження та сама потерпіла говорила в судовому засіданні про неможливість надання аудіозапису зі свого телефону iPhone.

Таким чином, сам факт наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 конфлікту за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним і належним доказом у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви в суду.

У відповідності до статті 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, вважаю, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру не знайшли свого підтвердження, в його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тому провадження відносно нього необхідно закрити.

Керуючись статтями 247, 280, 283 КУпАП, суддя, -

Постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя