Провадження № 3/734/637/26 Справа № 734/691/26
ПОСТАНОВА

іменем України

11 березня 2026 року селище Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Іванюк Т.І., розглянувши справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 591074 від 14.02.2026 вбачається, що 14.02.2026 року о 11 год. 05 хв. в с. Кіпті, дорога М-01, 97 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на визначення стану алкогольногоо сп`яніння у встановленому законом порядку на місці за допомогою приладу Alcotest Drager ARHK0087 та у лікаря-нарколога у медичному закладі - відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

10.03.2026 року на електронну адресу суду представник ОСОБА_1 адвокат Мороз О.В. подав клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення, у якому зазначив, що з відеозапису доданого до справи, вбачається, що 14 лютого 2026 року об 11 год. 05 хв. автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівником патрульної поліції. На вимогу працівника поліції ОСОБА_1 пред?явив документи на право керування транспортним засобом, після чого співробітник поліції пред?явив вимогу щодо огляду багажного відділення транспортного засобу. Після суперечки з приводу небажання ОСОБА_1 виходити з автомобіля з метою огляду транспортного засобу, працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп?яніння, зокрема: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота та запропонував пройти огляд на стан сп?яніння. З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 веде себе адекватно, розуміє, що відбувається, де, з ким та з приводу чого спілкується, чітко та логічно відповідає на питання працівників поліції, має звичайний вигляд. Аналізуючи поведінку водія можна прийти до єдиного висновку, що його поведінка повністю відповідає обстановці. ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою до адвоката, якому розповів про безпідставність вимог працівників поліції. Адвокат порекомендував ОСОБА_1 продути прилад «Драгер» на місці щоб не витрачати час на поїздку до Чернігова для проходження огляду самостійно. ОСОБА_1 повідомив працівника поліції про готовність пройти огляд на місці, проте останній повідомив, що він вже склав протокол та відмовив водію у проходженні огляду. Після цього, того ж дня о 12 год. 52 хв. ОСОБА_1 самостійно звернувся для проходження огляду до КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», де був оглянутий лікарем-наркологом. Згідно виписки з медичної картки № 86 ОСОБА_1 тверезий, ознак сп?яніння не має.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247,280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (даліЄСПЛ), застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази, суд дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до матеріалів справи відносно ОСОБА_1 було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності як особу, яка керувала транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, чим порушивп.2.5 Правил дорожнього руху України.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння встановлений положеннями ст.266 КУпАП, а також затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та регламентується положеннями «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Зокрема, пунктами 2, 6, 12 Розділу І «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) та п.п.1-6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі Порядок) передбачено, що огляду на стан наркотичного сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу Iцієї Інструкції.

Пунктами 8, 9 Інструкції та пунктами 7, 8 Порядку регламентовано, що з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Із переглянутого відео, яке додане до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вважав вимогу працівника поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння незаконною та безпідставною. Пояснював, що спиртні напої не вживав та звернувся по телефону за правовою допомогою. Дії ОСОБА_1 працівником поліції були розцінені, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що у подальшому було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 після складання протоколу (14.02.2026 о 11 год. 30 хв.) своєчасно, (14.02.2026 о 12 год. 52 хв.) самостійно звернувся до медичного закладу - КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», де був оглянутий лікарем-наркологом. Згідно виписки з медичної картки № 86 ОСОБА_1 тверезий, ознак сп?яніння не має.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, і як наслідок порушення нимп.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1ст.130 КУпАП.

Отже, суд приходить до висновку, що докази, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення на підтвердження вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не є достатніми для визнання останнього винним у інкримінованому правопорушенні.

Суд зазначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 62 Конституції України визначено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

У той же час,статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Виходячи з обставин справи, наданих суду доказів, суд приходить до висновку про неможливість прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247КУпАП.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити за на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня складення постанови.

Суддя