КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 33/824/1911/2026
ПОСТАНОВА

17 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Кирилюк Г.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року в складі судді Шестопалової Я.В. в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

03.02.2026 ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 03.02.2026 одержав нарочно копії оскаржуваної постанови. Також зазначив, що в судовому засіданні 22.12.2025 суд першої інстанції не оголошував зміст оскаржуваної постанови, а в тексті в порушення процесуальних норм не вказано строк виготовлення повного тексту постанови.

Перевіривши матеріали справи, а також доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, слід дійти висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, що міститься в апеляційній скарзі, не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваної постанови, в судове засідання, призначене на 22.12.2025, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Захисник ОСОБА_1 - адвокат Западнюк Н.І. в судовому засіданні підтримала раніше подане нею клопотання про закриття провадження у справі. Також, судом першої інстанції було заслухано позицію захисника ОСОБА_1 - адвоката Западнюк Н.І.

Матеріали справи свідчать про те, що оскаржувана постанова була прийнята судом 22.12.2025. Отже, останнім днем для подання апеляційної скарги був 01.01.2026.

05.01.2026 ОСОБА_1 , через свого захисника - адвоката Западнюк Н.І., вперше звернувся до суду з апеляційною скаргою на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу було повернуто адвокату Западнюк Н.І. у зв`язку із відсутністю належних документів, що підтверджують її повноваження на подання апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 , передбачені ч. 2 ст. 271 КУпАП.

При повторному зверненні з апеляційною скаргою на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 зазначає, що отримав оскаржувану постанову 03.02.2026.

Разом з тим, вказані обставини не можуть бути належними підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови потерпілим, його представником.

ОСОБА_1 не було наведено обставин, які були чи є об`єктивно непереборними для скаржника, тобто, не залежали від його волевиявлення, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали звернення до суду з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenkov. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановленого законом строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи відсутність доказів існування істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідно до вимог ст. 294 КУпАП підлягає поверненню особі, що її подала.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,суд

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, що її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк