Справа № 703/5366/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Левчук О.О., при секретарі судового засідання Мельник Д.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисників адвокатів: Ігнатенко В.М. та Петренка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, (РНОКПП НОМЕР_1 ), військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, (РНОКПП НОМЕР_3 ), працює СТОВ «Залевківське» - трактористом, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст.124 КУпАП, яким у відповідності зі ст.268 КУпАП роз`яснені їх права та право відводу судді, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 417656 від 09.08.2025, складеного інспектором відділу поліції № 2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Ліпченком В.Ю., 09.08.2025 о 16:05 год. в м. Сміла дорога Н01, громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 на автодорозі Н01, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час здійснення обгону транспортного засобу «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , який рухався попереду по тій самій смузі з включеним показником лівого повороту та почавши здійснювати маневр, зіткнувся з ним. В наслідок ДТП транспортні засоби отримати механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків громадянину ОСОБА_2 , чим порушив п.14.2.б ПДР водій не переконався, що водій транспортного засобу , який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, за що передбачено відповідальність за ст.124 КУпАП.

Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 417669 від 09.08.2025, складеного інспектором відділу поліції №2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Ліпченком В.Ю., 09.08.2025 о 16:05 год. в м. Сміла дорога Н01, громадянин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_5 на автодорозі Н01, під час повороту ліворуч не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не надав дорогу транспортному засобу «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався у попутному напрямку по смузі, на яку він мав намір перестроюватися. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків громадянину ОСОБА_1 , чим порушив п.10.3. ПДР у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч; за що передбачено відповідальність за ст.124 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 свою вину в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 свою вину в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні вину не визнали у вказаному ДТП, а наявні у справі докази є взаємно суперечливими, для їх оцінки постановою суду від 11.09.2025 було призначено судову авто-технічну експертизу.

17.12.2026 до суду надійшов експертний висновок № СЕ-19/124-25/14582-ІТ від 10.12.2025.

Вислухавши пояснення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх захисників Петренка В.М. та Ігнатенка В.М., допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові матеріали справи та надані фото-, відео- матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Разом з тим, судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В судовому засіданні встановлено, що 09 серпня 2025 року інспектором відділу поліції № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Ліпченком В.Ю. відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ЕПР1 № 417656 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у якому працівник поліції стверджує, що «09 серпня 2025 року 16 година 05 хвилин м. Сміла, дорога Н01, водій керуючи транспортним засобом «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 , на АД Н01, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, піж час здійснення обгону транспортного засобу «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , який рухався попереду по тій самій смузі з включеним покажчиком лівого повороту та почавши здійснювати маневр, зіткнувся з ним. В наслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, завдано матеріальні збитки гр. ОСОБА_2 , чим порушив п. 14.2.б ПДР водій не переконався, що водій ТЗ, який рухається попереду по тій самій смузі не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Одночасно, 09 серпня 2025 року інспектором відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Ліпченком В.Ю. відносно ОСОБА_2 складено протокол серії ЕПР1 № 417669 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, у якому працівник поліції стверджує: «09 серпня 2025 року 16 година 05 хвилин м. Сміла, дорога Н01, водій керуючи транспортним засобом «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , під час повороту ліворуч, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не надав договору транспортному засобу «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався в попутному напрямку по смузі на яку він мав намір перестроюватися. В наслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, завдано матеріальні збитки гр. ОСОБА_1 , чим порушив п.10.3 ПДР ін. порушення ПДР, порушення правил перестроювання, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП».

Таким чином, працівником поліції особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , як водію транспортного засобу «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 , інкриміновано порушення вимог п.14.2 «б» ПДР України, що призвело до вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, а особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , як водію транспортного засобу «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_5 - вимог п. 10.3 ПДР України, що призвело до вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, та як наслідок вчинення кожним з даних осіб адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно диспозиції статті 124 КУпАП, адміністративна відповідальність за даною статтею настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 10.3 ПДР України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Згідно п. 14.2 «б» ПДР України, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення та встановлено під час судового розгляду, водії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є учасниками однієї і тієї ж дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася між керованими ними транспортними засобами «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_5 та «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 , відповідно 09 серпня 2025 року о 16 годині 05 хвилин в м. Сміла на автодорозі Н-01.

Незважаючи на це, у протоколі серії ЕПР1 № 417656 від 09 серпня 2025 року про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , працівник поліції стверджує, що транспортний засіб «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , з яким здійснив зіткнення транспортний засіб «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , виконував маневр повороту ліворуч, натомість у протоколі серії ЕПР1 № 417669 від 09 серпня 2025 року про адміністративне правопорушення, працівник поліції стверджує, що транспортний засіб «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , під час здійснення зіткнення з транспортним засобом «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , виконував як маневр повороту ліворуч, так і маневр перестроювання.

Перестроювання це маневр транспортного засобу в межах проїзної частини, що передбачає зміну траєкторії руху з метою переміщення на іншу смугу руху в тому ж напрямку, або одночасну зміну ряду з іншими автомобілями.

Натомість, поворот у ПДР це маневр зміни напрямку руху (ліворуч або праворуч).

Таким чином, маневри «перестроювання» та «поворот» не є тотожними, є відмінними один від одного, як і дії водія ОСОБА_2 , передбачені ПДР України, які останній мав виконати перед та під час виконанням вказаних маневрів, а їх одночасне виконання є неможливим.

Згідно п. 10.4 ПДР України, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Відповідно до п. 10.5 ПДР України, поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини.

Так, у письмових поясненнях ОСОБА_6 від 09 серпня 2025 року, які відібрані в нього працівником поліції безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, зазначено: «09.08.2025 близько 16 год. 05 хв. я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керував транспортним засобом ЗИЛ-ММЗ д.н.з. НОМЕР_5 . Рухаючись зі м. Сміли, автодорогою за Н01 у напрямку м. Кам`янка я їхав на поле для того, щоб ви грузити комбайн, який мене там очікував. Їдучі даною автодорогою за містом Сміла я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіля позаду я не бачив, увімкнувши покажчик лівого повороту я знизив швидкість та почав здійснювати маневр повороту ліворуч на польову дорогу, яка вела до потрібного мені поля. В цей момент я відчув удар в ліву передню частину свого транспортного засобу та побачив автомобіль «Nissan» д.н.з. НОМЕР_6 , який за інерцією з`їхав з автодороги Н01 та заїхав у кувет. Додам, що я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснюючи маневр повороту не бачив, що позаду їде авто».

Крім того, у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 09 серпня 2025 року, які відібрані в нього працівником поліції безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, зазначено, зокрема: «… Порівнявшись з транспортним засобом марки ЗІЛ, останній раптово почав повертати ліворуч на польову дорогу, що навпроти знаку с. Яблунівка».

Як вбачається зі схеми місця ДТП від 09 серпня 2025 року, яка складена працівником поліції та відповідність викладених обставин у якій підтверджена водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , напрямок руху транспортного засобу під № 2, яким є автомобіль ЗІЛ, розпочинається з смуги, по якій він рухався, після чого повертає ліворуч навпроти прилеглої дороги, яка розташована зліва по ходу руху вказаного автомобіля, перетинає смугу зустрічного руху у напрямку вказаної прилеглої договори.

Будь-яких інших документів, на підставі яких працівник поліції мав об`єктиву можливість встановити маневр, який виконував водій автомобіля ЗІЛ ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди, на місці дорожньо-транспортної пригоди працівником поліції не складалося, а відтак останній мав керуватися відомостями, які викладені у вищевказаних поясненнях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також у схемі місця ДТП.

Як вбачається з вищевказаних письмових пояснень як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , які є водіями транспортних засобів, між якими відбулася дорожньо-транспортна пригоди, та які були відібрані у них працівником поліції, водії повідомили останнього: ОСОБА_2 про виконання керуючи транспортним засобом ЗІЛ маневру повороту; ОСОБА_1 ЗІЛ почав повертати ліворуч на польову дорогу, а з вищевказаної схеми місця ДТП виконання транспортним засобом ЗІЛ маневру повороту ліворуч.

Таким чином, на місці дорожньо-транспортної пригоди ні водій ОСОБА_2 , ні водій ОСОБА_1 не вказували про виконання транспортним засобом ЗІЛ під час дорожньо-транспортної пригоди маневру перестроювання, та виконання такого маневру транспортним засобом ЗІЛ не відображено у схемі місця ДТП, внаслідок чого твердження працівника поліції, яке викладене у протоколі серії ЕПР1 № 417669 від 09 серпня 2025 року про адміністративне правопорушення, про те, що водій транспортного засобу ЗІЛ ОСОБА_2 мав намір перестроїтися на смугу руху, по якій у попутному напрямку рухався транспортний засіб Nissan, не узгоджується з обставинами, які відображені у процесуальних документах, які були складені працівником поліції на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Під час судового розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокатом Петренком В.М. подано клопотання, в якому останній зазначив, зокрема: «Адже безспірним є те, що водій ОСОБА_2 в порушення вимог п.10.3 ПДР, виконуючи маневр повороту наліво, не надав дороги автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , який виконував маневр його обгону, внаслідок чого і сталось зіткнення ТЗ та їх пошкодження. Таким чином, провівши системний аналіз викладених обставин події у обох адміністративних протоколах, які знаходяться у цій справі, слід зробити висновок про те, що порушення п.10.3 Правил водієм ОСОБА_2 є в прямому причинному зв`язку з наслідками як зіткнення ТЗ, так і їх пошкодженням, що має вказувати на наявність у діях вказаного водія, ознак адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП… Адже чи варто моделювати на папері схему механізму ДТП, щоб категорично стверджувати проте, що зіткнення ТЗ не могло в апріорі статись коли б водій вантажного автомобіля ЗІЛ не змінив напрямку свого руху для виконання повороту наліво в момент виконання його обгону водієм ОСОБА_1 ». «З урахуванням вказаних обставин, необхідно визнати правильним висновок поліцейського щодо кваліфікації порушень в діях водія ОСОБА_2 відповідальність вимогам п.10.3 ПДР України, адже в дійсності останній фактично не виконував маневр лівого повороту, як це вимагається за приписами п.10.4 ПДР України, а змінював напрямок свого руху з метою виїхати на другорядну дорогу, як це називається по просторому «зрізаючи кут»».

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Петренко В.М. посилаючись на безспірність наявності в діях водія ОСОБА_2 порушень п.10.3 ПДР України, не навів жодного обґрунтування, на якому ґрунтується таке твердження та не послався на рішення органу, який уповноважений встановлювати наявність або відсутність у діях ОСОБА_2 зазначеного порушення.

Крім того, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Петренко В.М. у вищевказаному клопотанні спочатку вказує на виконання водієм ОСОБА_2 , під час дорожньо-транспортної пригоди, саме маневру повороту ліворуч, а не маневру перестроювання, та як наслідок порушення вимог п.10.3 ПДР України, натомість викладаючи подальші свої припущення стверджує про правильність висновку поліцейського щодо кваліфікації порушень в діях водія ОСОБА_2 вимог п.10.3 ПДР України, при цьому вказуючи, що в дійсності ОСОБА_2 фактично не виконував маневр лівого повороту, як це вимагається за приписами п.10.4 ПДР України, а змінював напрямок свого руху з метою виїхати на другорядну дорогу.

Вищевказані твердження захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Петренка В.М., які викладену у вищевказаному клопотанні, суперечать одне одному, при цьому останнім не враховано, що зміна напрямку руху, у тому числі з метою виїзду на другорядну договору, і є маневром, який іменується як «поворот», а не перестроювання, а також не наведено вимог, передбачених п.10.4 ПДР України, на підставі яких маневр водія ОСОБА_2 , а саме - зміна напрямку руху з метою виїзду на другорядну дорогу, суд має розцінити як такий, що не є маневром повороту, а є іншим маневром, який при цьому адвокат Петренко В.М. не вказав.

У вищевказаному клопотанні викладена виключно суб`єктивна позиція адвоката Петренка В.М., яка не містить належного обґрунтування з посиланням на наявні у справі про адміністративне правопорушення письмові докази, у тому числі їх аналізу, та об`єктивно не підтверджує викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, який складений відносно ОСОБА_2 , обставини дорожньо-транспортної пригоди та наявність в діях водія ОСОБА_2 порушення вимог п.10.3 ПДР України.

Одночасно, слід звернути увагу, що лише під час судового розгляду водій ОСОБА_1 вказав, що під час здійснення ним обгону транспортного засобу ЗІЛ, коли його транспортний засіб порівнявся з останнім, транспортний засіб ЗІЛ почав зміщувати на смугу зустрічного руху, при цьому не вказував про виконання останнім маневру повороту ліворуч, як про це він повідомив працівнику поліції 09 серпня 2025 року, який зафіксував це у письмових поясненнях ОСОБА_1 , тим самим намагаючись дотримуватися вже узгодженої зі своїм захисником версії захисту, яка є новою, у порівнянні з версією, якої він дотримувався безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди, з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та покладення вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди саме на водія ОСОБА_2 .

Водій ОСОБА_2 стверджує, що під час дорожньо-транспортної пригоди, він виконував саме маневр повороту ліворуч, з метою здійснення з`їзду на ґрунтову дорогу, яка веде на поле, для вивантаження комбайну, шляхом завантаження зібраною комбайном пшениці на транспортний засіб ЗІЛ, водієм якого він був.

Зазначене твердження у повній мірі підтверджується наявними у справі про адміністративне правопорушення письмовими доказами, які були досліджені під час судового розгляду.

Так, як вбачається зі схеми місця ДТП від 09 серпня 2025 року та відеозаписів, які були надані стороною захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , ділянка дороги, на якій відбулася дорожньо-транспортна пригоди між транспортними засобами під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 має по одній смузі руху у кожному з напрямків.

Таким чином, водій ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди об`єктивно не міг здійснювати маневр перестроювання, оскільки останній передбачає зміну траєкторії руху з метою переміщення на іншу смугу руху в тому ж напрямку, або одночасну зміну ряду з іншими автомобілями, натомість у межах проїзної частини відсутні інші смуги руху, окрім тієї, з якої ОСОБА_2 здійснював маневр ліворуч, в тому самому напрямку, на яку б він міг перестроїтися чи змінити ряд з іншими автомобілями (зміна ряду (смуги) з іншими автомобілями - це маневр перестроювання, що полягає у зміні траєкторії руху (переході з однієї смуги на іншу) в межах проїжджої частини).

Крім того, у схемі місця ДТП від 09 серпня 2025 року зазначені пошкодження транспортних засобів, а саме: транспортного засобу «Nissan» - правий бік автомобіля, транспортний засіб «ЗІЛ» - передня ліва частина автомобіля.

З досліджених під час судового розгляду відеозаписів та фотозображень, які були приєднані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення сторонами захисту обох водіїв, вбачається, що транспортний засіб «ЗІЛ» має пошкодження передньої частини лівого крила та бамперу, які вигнуті у бік від кабіни водія, а також на покришці автомобіля наявні нашарування білого кольору, при цьому інші частини даного транспортного засобу, у тому числі диск лівого переднього колесу, на якому також відсутні нашарування білого кольору, відсутні. У свою чергу, транспортний засіб «Nissan» має пошкодження від передньої право частини до задніх правих дверей, при цьому найбільші пошкодження має саме передня права частина даного транспортного засобу, які починаються від передньої правої фари з загинанням металу передньої частини правого крила у підкапотний простір.

Зазначені механічні пошкодження, які були виявлені на транспортних засобах після дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням того, що транспортний засіб «ЗІЛ» є вищим від транспортного засобу «Nissan», тобто кабіна водія транспортного засобу «ЗІЛ», у тому числі передній бампер, знаходиться на більшій висоті від дорожнього полотна, у порівнянні з транспортним засобом «Nissan», а також місце контакту транспортних засобів на проїзній частині, надають стороні захисту об`єктивну можливість стверджувати, що саме транспортний засіб «Nissan» здійснив зіткнення з транспортним засобом «ЗІЛ» саме коли останній здійснював маневр повороту ліворуч, оскільки у іншому випадку, передній бампер та передня частина крила останнього були увігнуті в бік підкапотного простору. При цьому, відсутність слідів контактування на правому передньому диску та правій передній арці транспортного засобу «ЗІЛ», але наявність слідів контактування на покришці останнього, які утворилися під час контакту між транспортними засоби, коли транспортний засіб «ЗІЛ» здійснював рух, тобто його колесо крутилося, об`єктивно свідчить про те, що праве переднє колесо транспортного засобу «ЗІЛ» під час дорожньо-транспортної пригоди було повернуто у ліво на кут, який є характерним для виконання маневру повороту ліворуч, а не для перестроювання, під час якого у вивертанні передніх коліс на такий кут потреба відсутня.

Розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, а саме: транспортний засіб «Nissan», з урахування контакту між транспортними засобами, зупинився на узбіччі паралельно проїзній частині, по якій він рухався без зміни напрямку руху, а транспортний засіб «ЗІЛ», з урахуванням контакту між транспортними засобами, зупинився на узбіччі, яке розташоване у лівому повороті від проїзної частини, по якій рухався.

Вищевказане місце розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням швидкості руху транспортного засобу «Nissan», яка була більша від швидкості руху транспортного засобу «ЗІЛ» у момент контакту, внаслідок якого транспортний засобі «Nissan» змістився ближче до узбіччя, оскільки на його бокову частину діяв тиск передньої правої частини транспортного засобу «ЗІЛ», а транспортний засіб «ЗІЛ» змістив свою передня частину у напрямку узбіччя лівого повороту з проїзної частини, по якій рухався, внаслідок першочергового тиску транспортного засобу «Nissan» на його передню праву частину та подальшим протягуванням цієї частини майже по всій довжині транспортного засобу «Nissan», об`єктивно свідчить про те, що транспортні засоби після дорожньо-транспортної пригоди продовжили рух у напрямках, в яких вони рухалися до цього.

Таким чином, наявними у справі про адміністративне правопорушення доказами, аналіз яких наведений вище, об`єктивно підтверджується, що водій транспортного засобу «ЗІЛ» ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди з транспортним засобом «Nissan» виконував маневр повороту ліворуч, а не будь-який інший маневр, зокрема перестроювання.

З урахуванням того, що водій транспортного засобу ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди з транспортним засобом «Nissan» виконував маневр повороту ліворуч, він не міг порушити вимоги п.10.3 ПДР України, які не містять правил виконання манеру повороту.

У висновку експерта №СЕ-19/124-25/14582-ІТ від 10 грудня 2025 року судовий експерт, відповідаючи на питання №5-10, зазначив, що: «З постанови суду про призначення експертизи та наданих матеріалів адміністративної справи відомо, що водій автомобіля ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_7 ) ОСОБА_2 , виконував маневр лівого повороту, пов`язаного з виїздом на смугу зустрічного руху, а не перестроювання, тому в його діях невідповідностей вимогам п.10.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, не вбачається».

Отже, твердження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди він виконував маневр лівого повороту, а не перестроювання, підтвердив і судовий експерт у вищевказаному висновку.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

На дотриманні меж пред`явленого працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення звинувачення особи, яка притягуються до адміністративної відповідальності, а саме у частині доведення порушення певного пункту ПДР України, який визначений саме працівником поліції, наголошував у ході судового розгляду захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Петренко В.М., коли під час допиту його довірителя він просив суд зняти питання, які були поставлені стороною захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , відповіді на які, на його думку, виходили за межі пред`явленого його підзахисному звинувачення у порушенні конкретного пункту ПДР України.

Суд вважає, що фабула правопорушення ОСОБА_2 у порушенні ним вимог п.10.3 ПДР України, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 417669 від 09 серпня 2025 року, у тому числі в частині інкримінування ОСОБА_2 порушення вимог ПДР України, які передбачене іншими пунктом чи пунктами, не може бути змінена судом на шкоду ОСОБА_2 , внаслідок чого саме викладене у вказаному протоколі звинувачення у порушенні ним п.10.3 ПДР України має бути доведено працівниками поліції, шляхом збирання до складання протоколу про адміністративне правопорушення належних та допустимих доказів і надання їх у розпорядження суду.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що водій ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди не здійснював маневр перестроювання, внаслідок чого не порушував вимог п.10.3 ПДР України, звинувачення останнього, яке викладене у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №417669 від 09 серпня 2025 року, у порушенні вимог п.10.3 ПДР України, а відтак і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є недоведеним належними та допустимими доказами.

Одночасно, водій ОСОБА_2 стверджує, що виконував маневр повороту ліворуч з дотриманням вимог ПДР України, внаслідок чого його дії не можуть бути у причинному зв`язку з настанням наслідків у виді дорожньо-транспортної пригоди, в якій транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до п. 9.2 «б» ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно п. 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50100 м у населених пунктах і за 150-200 м. поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Так, водій транспортного засобу «ЗІЛ» ОСОБА_2 , здійснюючи рух поза межами населеного пункту та маючи намір здійснити поворот ліворуч, завчасно, але не менше ніж за 150 метрів, ввімкнув лівий покажчик повороту та зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, а саме крайнє ліве положення на смузі руху, по якій він рухався, переконався у відсутності транспортних засобів як у зустрічному напрямку, так і у попутному напрямку, які б рухалися за ним та яким він міг би створити небезпеку під час виконання маневру, проїхав суцільну лінію, яка розділяє смуги руху, та в межах повороту ліворуч, почав здійснювати поворот ліворуч через короткі переривисті лінії, виїжджаючи на смугу зустрічного руху та маючи намір перетнути її з метою заїзду у лівий поворот. Саме коли транспортний засіб «ЗІЛ» виконував маневр повороту ліворуч, у межах дозволених для цього коротких переривистих лініях, та його передня частина перебувала приблизно на середині зустрічної смуги руху, водій ОСОБА_2 відчув удар у передню ліву частину свого транспортного засобу та побачив транспортний засіб «Nissan» під керуванням ОСОБА_1 , який незважаючи на зіткнення продовжив рух у напрямку, в якому рухався, змістившись до узбіччя внаслідок здійсненого удару, а транспортний засіб «ЗІЛ» під керуванням ОСОБА_2 , після зіткнення та подальшого проїзду транспортного засобу «Nissan» повз нього, продовжив рух у своєму напрямку, тобто у лівий поворот, при цьому змістившись від удару лівіше. Після зіткнення транспортний засіб «ЗІЛ» зупинився на узбіччі лівого повороту, в який мав намір здійснити зміну напрямку руху, а транспортний засіб «Nissan» - на узбіччі проїзної частини, по якій рухався з боку зустрічної смуги руху.

У ході судового розгляду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вказав, що під час дорожньо-транспортної пригоди здійснював обгін транспортного засобу «ЗІЛ» керуючи транспортним засобом «Nissan» та стверджував, що під час виконання маневру обгону покажчик лівого повороту на транспортному засобі «ЗІЛ» не був ввімкнутий. При цьому, зазначає, що коли його транспортний засіб «Nissan» порівнявся з транспортним засобом «ЗІЛ», останній почав зміщуватися ліворуч, внаслідок чого, за його твердження, і відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Петренко В.М. на підтвердження вищевказаної версії дорожньо-транспортної пригоди, яка, на думку останніх, відбулася з вини водія транспортного засобу «ЗІЛ» ОСОБА_2 , послався на покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також додав до матеріалів справи про адміністративне правопорушення флешнакопичував, на який здійснено запис відеофайлів, та роздруковану таблицю зображень.

У ході судового розгляду встановлено, що свідок ОСОБА_3 є дружиною особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , а свідок ОСОБА_4 є знайомим особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що вона перебувала в транспортному засобі «Nissan» на передньому пасажирському сидінні та спостерігала за дорожньою обстановкою, так як також є водієм та має стаж водіння 3 роки. За кермом вказаного транспортного засобу перебував її чоловік ОСОБА_1 . Перед їх автомобілем рухалися інші транспортні засоби, обгін яких вони здійснювали. Дійшла черга до транспортного засобу «ЗІЛ», який дуже повільно рухався по тій же смузі, що й вони. Її чоловік виглянув на дорогу чи немає зустрічних транспортних засобів, після чого почав потихеньку здійснювати обгін транспортного засобу «ЗІЛ» і у цей час відбувся удар. Рухалися приблизно зі швидкістю 80 км/год. Однозначно стверджувала, що лівий покажчик повороту на транспортному засобі «ЗІЛ» не був увімкнений. Удар відбувся, коли транспортний засіб, на якому вони рухалися, порівнявся з транспортним засобом «ЗІЛ». Зміщатися лівіше почали лише після удару. Чи здійснював транспортний засіб «ЗІЛ» гальмування перед тим, як його вони почали обганяти, вона не бачила, тому сказати не може. Свідок ОСОБА_4 прийшов до їх транспортного засобу після його зупинки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, коли її чоловік перебував біля їх транспортного засобу.

Але, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , надаючи свої пояснення суду, вказав, зокрема, що перед тим, як він на транспортному засобі «Nissan» почав обгін транспортного засобу «ЗІЛ», останній притормозив та на ньому ввімкнулися стопи.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 підтвердив, що перед початком виконання маневру повороту ліворуч, він знизив швидкість приблизно до 10 км/год. та саме з такою швидкістю почав виконання вказаного маневру.

Таким чином, покази особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у вищевказаній частині узгоджуються з покази особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 .

У свою чергу, свідок ОСОБА_3 однозначно стверджує, що покажчик лівого повороту на транспортному засобі «ЗІЛ» не був ввімкнутий, оскільки стежила за дорожньою обстановкою знаходячись на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу «Nissan» під керуванням її чоловіка ОСОБА_1 , натомість не бачила чи здійснював транспортний засіб «ЗІЛ» гальмування перед тим, як його вони почали обганяти.

Сторона захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 стверджувала, що як покажчик лівого повороту, так і покажчик здійснення гальмування, знаходиться на одній фарі ззаду транспортного засобу «ЗІЛ», внаслідок чого у разі, якщо свідок ОСОБА_3 , яка при цьому є водієм та має стаж водіння 3 роки, як по це стверджує остання, бачила, що на транспортному засобі «ЗІЛ» не був ввімкнений покажчик лівого повороту, вона б також повинна була бачити роботу покажчика здійснення транспортним засобом «ЗІЛ» гальмування, однак роботу такого покажчика на транспортному засобі «ЗІЛ» даний свідок з невідомих причин не бачила.

Таким чином, покази свідка ОСОБА_3 у вищевказаній частині не узгоджуються між собою та встановленими під час судового розгляду обставинами, які безпосередньо передували дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок чого підстави вважати, що свідок ОСОБА_3 , будучи пасажиром транспортного засобу «Nissan», стежила за дорожньою обстановкою та бачила, що на транспортному засобі «ЗІЛ» під час виконання транспортним засобом «Nissan» його обгону не був ввімкнутий лівий покажчик повороту, відсутні.

Крім того, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні стверджувала, що транспортний засіб «Nissan», в якому вона разом зі своїм чоловіком, водієм ОСОБА_1 рухалися, почав зміщатися лівіше лише після зіткнення, натомість водій ОСОБА_1 під час судового розгляду стверджував, що транспортний засіб «ЗІЛ» почав виїздити на смугу зустрічного руху, притискати його з лівої сторони, внаслідок чого він також почав зміщатися лівіше.

При цьому, у своїх письмових пояснення ОСОБА_1 від 09 серпня 2025 року, які були надані безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, останній не вказував на траєкторію руху транспортного засобу «ЗІЛ», про яку зазначив під час судового розгляду.

Зазначені обставини об`єктивно вказують на неузгодженість показів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які були надані ним безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди з показами, які були надані ним під час судового розгляду, а також з показами свідка ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що рухався на своєму транспортному за транспортним засобом «Nissan», перед яким рухався транспортний засіб «ЗІЛ». Коли не було зустрічних транспортних засобів, транспортний засіб «Nissan» ввімкнув лівий покажчик повороту та почав маневр обгону транспортного засобу «ЗІЛ», який їхав з правої сторони. Коли вказані транспортні засоби порівнялися, до перехрестя залишалося 8-10 метрів, та транспортний засіб «ЗІЛ» почав зрізати кут, щоб в`їхати у лівий поворот. Відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. Він зупинився за перехрестям та підбіг до транспортного засобу «Nissan». Оскільки допомога не була потрібна, він поїхав. Стверджував, що транспортний засіб «ЗІЛ» почав притискати транспортний засіб «Nissan», ще на правій смузі, оскільки транспортний засіб «Nissan» здійснював обгін не повністю виїхавши на смугу зустрічного руху. Вважає, що водій транспортного засобу «ЗІЛ» або не дивився в дзеркало, або транспортний засіб «Nissan» потрапив у «мертву зону» водія транспортного засобу «ЗІЛ». Вказав, що не бачив чи був ввімкнений поворот на транспортному засобі «ЗІЛ» перед його обгоном транспортним засобом «Nissan». Після дорожньо-транспортної пригоди підходив до транспортного засобу «ЗІЛ» та в нього був ввімкнений лівий покажчик повороту, але мигав слабко. Повороти транспортного засобу «ЗІЛ» він не бачив через те, що між ним вказаним транспортним засобом перебував транспортний засіб «Nissan». Покажчики гальмування на транспортному засобі «Nissan», коли останній рухався за транспортним засобом «ЗІЛ», не горіли. Вказав, що ОСОБА_1 вийшов з транспортного засобу через водійські двері.

З вищевказаних показів свідка ОСОБА_4 об`єктивно вбачається, що останній не підтверджує твердження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про те, що на транспортному засобі «ЗІЛ», перед початком його обгону транспортним засобом «Nissan» не був ввімкнутий лівий покажчик повороту, оскільки свідок ОСОБА_4 , за його твердженням, рухався за транспортним засобом «Nissan», який перешкоджав видимості задніх покажчиків поворотів транспортного засобу «ЗІЛ».

Сторона захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 стверджувала, що транспортний засіб «Nissan», за яким рухався на транспортному засобі свідок ОСОБА_4 , за твердженням останнього, здійснював обгін транспортного засобу «ЗІЛ», внаслідок чого змінював смугу руху з попутної на зустрічну. У разі виконання таких дій водія транспортного засобу «Nissan», транспортний засіб під керуванням свідка ОСОБА_4 мав перебувати безпосередньо за транспортним засобом «ЗІЛ» до моменту здійснення останнім маневру повороту ліворуч, та його задні покажчики поворотів перебували безпосередньо у полі зору свідка ОСОБА_4 , у зв`язку з чим він мав бачити наявність або відсутність ввімкненого покажчика повороту ліворуч на транспортному засобі «ЗІЛ». Однак, таких відомостей свідок ОСОБА_4 суду не повідомив, внаслідок чого, з урахуванням показів останнього, слід дійти висновку, що транспортний засіб «Nissan» здійснював рух за транспортним засобом «ЗІЛ» безпосередньо до початку виконання останнім маневру повороту ліворуч, оскільки за обставин, коли б першим з транспортних засобів почав виконувати свій маневр транспортний засіб «Nissan» виїжджаючи на смугу зустрічного руху для обгону, а транспортний засіб «ЗІЛ» у цей час продовжував би рух без зміни напрямку руху або здійснював зміщення ліворуч, свідку ОСОБА_4 відкрилася б оглядовість задніх покажчиків поворотів транспортного засобу «ЗІЛ» та він би міг повідомити про їх ввімкнення чи не ввімкнення.

Так, свідок ОСОБА_4 вказав, що транспортний засіб «ЗІЛ», до початку його обгону транспортним засобом «Nissan», рухався по смузі руху з правої сторони, а також те, що транспортний засіб «ЗІЛ» почав притискати транспортний засіб «Nissan», ще на правій смузі, оскільки транспортний засіб «Nissan» здійснював обгін не повністю виїхавши на смугу зустрічного руху.

Однак, ні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ні свідок ОСОБА_3 , які відповідно були водієм та пасажиром транспортного засобу «Nissan», який безпосередньо рухався за транспортним засобом «ЗІЛ», про такі обставини суду не повідомляли, та такі обставини заперечує водій ОСОБА_2 .

При цьому, зайняття транспортним засобом «ЗІЛ» на смузі руху крайнього правого положення, до початку його обгону, як на цьому наполягає свідок ОСОБА_4 , викликає доцільність виконання особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 дій, пов`язаних з визиранням на дорогу, з метою пересвідчитися у відсутності зустрічних транспортних засобів, як про це повідомили як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , так і свідок ОСОБА_3 , оскільки зайняття транспортним засобом «ЗІЛ» вищевказаного положення на проїзній частині, фактично не перешкоджала водію транспортного засобу «Nissan», сидіння якого знаходиться з передньої лівої сторони транспортного засобу, оглядовості зустрічної смуги руху на предмет наявності на ній зустрічних транспортних засобів, а відтак і потреба у виконанні водієм транспортного засобу «Nissan» вищевказаних дій об`єктивно була відсутня.

Також, свідок ОСОБА_4 вказав, що покажчики гальмування на транспортному засобі «Nissan», коли останній рухався за транспортним засобом «ЗІЛ», не горіли, що вказує на не застосування водієм ОСОБА_1 гальмування під час руху за транспортним засобом «ЗІЛ» та не зменшення швидкості руху свого транспортного засобу «Nissan», натомість особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні стверджував, що внаслідок здійснення водієм транспортного засобу «ЗІЛ» пригальмовування, він також трохи притормозив та вирішив виконувати маневр обгону.

Крім того, свідок ОСОБА_4 спочатку вказав, що ОСОБА_1 вийшов з транспортного засобу через водійські двері, однак після того, як судом оголошено про те, що це суперечить показам самого ОСОБА_1 , який повідомив, що виходив з транспортного засобу через передні пасажирські двері, свідок ОСОБА_4 на неодноразові запитання сторони захисту ОСОБА_2 так і вказав чи бачив він момент, коли ОСОБА_1 виходив з транспортного засобу, чи ні, тим самим ухилився він надання чіткої відповіді.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 повідомив, що перед початком маневру повороту ліворуч зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу «ЗІЛ» близько до 10 км/год.

У свою чергу, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 повідомив, що транспортний засіб «ЗІЛ», до початку виконання ним маневру обгону, почав пригальмовувати, а свідок ОСОБА_3 вказала, що транспортний засіб «ЗІЛ» рухався дуже повільно.

При цьому, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні вказали на приблизну швидкість транспортного засобу «Nissan», як до виконання маневру обгону, так і під час виконання такого маневру, яка складає діапазон від 50 до 80 км/год.

Судовий експерт, відповідаючи на питання № 4 у своєму висновку № СЕ-19/124-25/14582-ІТ від 10 грудня 2025 року зазначив: «З урахуванням напрямку утворення механічних пошкоджень на транспортних засобах та напрямку руху автомобілів, пошкодження дверей правої сторони автомобіля Nissan Rogue (номерний знак НОМЕР_4 ) та лівої правої сторони переднього бампера автомобіля ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_5 ), виникло при подальшому русі автомобіля Nissan Rogue із швидкістю, що перевищувала швидкість руху автомобіля ЗІЛ-ММЗ».

Таким чином, транспортний засіб «Nissan» у момент зіткнення з транспортним засобом «ЗІЛ» рухався зі швидкістю, яка значно перевищувала швидкість транспортного засобу «ЗІЛ».

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 стверджував, що керуючи транспортним засобом «Nissan» та порівнявшись під час обгону з транспортним засобом «ЗІЛ», останній почав зміщатися вліво, внаслідок чого він також зміщувався лівіше, а свідок ОСОБА_4 стверджував, що транспортний засіб «ЗІЛ» транспортний засіб «ЗІЛ» почав притискати транспортний засіб «Nissan», ще на правій смузі, оскільки транспортний засіб «Nissan» здійснював обгін не повністю виїхавши на смугу зустрічного руху.

Однак, враховуючи, що швидкість руху транспортного засобу «Nissan» під час обгону транспортного засобу «ЗІЛ» була набагато вищою ніж останнього, вищевказані покази як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та як свідка ОСОБА_4 , є неспроможними з технічної точки зору, оскільки при набагато більшій швидкості руху транспортного засобу «Nissan» у порівнянні зі швидкістю транспортного засобу «ЗІЛ», за певний проміжок часу дані транспортні засоби проїдуть різну відстань, а саме транспортний засіб «Nissan» - більшу, а транспортний засіб «ЗІЛ» - меншу, транспортний засіб «Nissan» випередив би транспортний засіб «ЗІЛ» та у місці зіткнення, яке зображено на схемі місця ДТП, вказані транспортні засоби взагалі б не перетнулися, а у разі якщо б перетнулися, пошкодження на транспортному засобі «Nissan» не могли б починатися з передньої правої його частини.

При цьому, враховуючи місце розташування транспортного засобу «Nissan» після дорожньо-транспортної пригоди, яке знаходиться на узбіччі проїзної частини з лівої сторони по походу руху цього транспортного засобу, та відстань, яку даний транспортний засіб подолав з моменту зіткнення з транспортним засобом «ЗІЛ», яка становить приблизно 50 метрів, що відображено на схемі місця ДТП, та приймаючи до уваги, що узбіччя, по якому здійснював руху транспортний засіб «Nissan» під зіткнення з транспортним засобом «ЗІЛ», яке має насадження як кущів так і дерев, які транспортний засіб «Nissan» «зрізав» на своєму шляху до місця зупинки, внаслідок чого його швидкість поступово зменшувалася, а також покази свідка ОСОБА_3 , відповідно до яких водій транспортного засобу «Nissan» до початку маневру обгону транспортного засобу «ЗІЛ» обігнав багато інших транспортних засобів, суд вважає, що швидкість руху транспортного засобу «Nissan» під керуванням ОСОБА_1 як до початку маневру обгону транспортного засобу «ЗІЛ», так і у момент початку маневру обгону, значено перевищувала швидкість, на яку вказали особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , як таку з якою рухався транспортний засобі «Nissan» за вищевказаних обставин.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 від 09 серпня 2025 року, які були надані ним працівнику поліції безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, він зазначив, що «Коли автомобіль ЗІЛ почав збавляти швидкість, тоді коли я збирався здійснювати маневр обгону, то покажчик повороту ліворуч, який показував, що водій авто ЗІЛ збирається здійснити маневр, я не бачив».

Натомість, вже у судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 стверджував, що перед виконання ним на транспортному засобі «Nissan» маневру обгону транспортного засобу «ЗІЛ», у останнього не був ввімкнений лівий покажчик повороту.

Однак, словосполучення «не бачив покажчику повороту ліворуч, який показує, що водій збирається здійснити маневр» та «покажчик лівого повороту не був ввімкнений» не є тотожними, оскільки причини того, що водій не бачить ввімкненого покажчику повороту можуть бути різними, у тому числі коли водій не дивиться на такий покажчик, натомість констатація факту того, що покажчик повороту не був ввімкнений, вказує виключно на те, що водій таку обставину сприймає особисто, а саме відповідний покажчик повороту візуально спостерігається водієм.

Таким чином, покази особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які були надані на місці дорожньо-транспортної пригоди, щодо вищевказаних обставин, не узгоджуються з його ж показами, які були надані ним під час судового розгляду щодо цієї ж обставини, що свідчить про їх зміну та представлення суду нової версії обставин дорожньо-транспортної пригоди, з метою уникнення відповідальності за порушення ПДР України, що є наслідком дорожньо-транспортної пригоди, в якій транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Отже, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували версію сторони захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про те, що на транспортному засобі «ЗІЛ» не був ввімкнутий лівий покажчик повороту перед початком його обгону транспортним засобом «Nissan».

У свою чергу, водій ОСОБА_2 стверджує, що керуючи транспортним засобом «ЗІЛ» виконував поворот ліворуч з дотриманням вимог ПДР України, у тому числі заздалегідь ввімкнув лівий покажчик повороту, при цьому таке твердження об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить - для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації щороку.

28 липня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Західстандарт система» проведено технічний контроль транспортного засобу «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_5 , який має вантажність 5,56 тонн, за результатами якого вказаний транспортний засіб визнано технічно справним, про що складено протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №01032-00350-25, який приєднано до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Доказів наявності несправностей транспортного засобу «ЗІЛ», яким 09 серпня 2025 року керував водій ОСОБА_2 , матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Отже, транспортний засіб «ЗІЛ», яким керував водій ОСОБА_2 09 серпня 2025 року під час дорожньо-транспортної пригоди, тобто через невеликий проміжок часу, після того як цей транспортний засіб 28 липня 2025 року пройшов обов`язковий технічний контроль, був технічно справним, у тому числі покажчики поворотів.

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_4 вказав, що рухався на своєму транспортному засобі безпосередньо за транспортним засобом «Nissan» та зіткнення останнього з транспортним засобом «ЗІЛ» зупинив свій транспортний засіб на узбіччі проїзної частини у безпосередній близькості до місця зупинки транспортних засіб, які були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, та підходив до таких транспортних засобів з метою надання допомоги. Підійшовши до транспортного засобу «ЗІЛ» бачив, що в нього був ввімкнутий лівий покажчик повороту, але мигав слабенько.

При цьому, час, який минув з моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 до прибуття його до транспортного засобу «ЗІЛ», вимірюється декількома хвилинами.

Також, під час судового розгляду був допитаний як свідок ОСОБА_5 , який повідомив, що 09 серпня 2025 року о 16 годині 24 хвилини йому зателефонував водія ОСОБА_2 , який повідомив про дорожньо-транспортну пригоду за його участі на транспортному засобі «ЗІЛ», який належить товариству. На місце події він прибув приблизно через 15-20 хвилин та бачив, що на транспортному засобі «ЗІЛ» був ввімкнутий лівий покажчик повороту.

Крім того, як вбачається з відеофайлів, які були надані стороною захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та досліджені судом під час судового розгляду, водій ОСОБА_1 , за допомогою технічного засобу, здійснив відеофіксацію обстановки місця дорожньо-транспортної пригоди, під час якої також підходив до транспортного засобу «ЗІЛ», а саме до задньої його частини, де розташовані задні покажчики поворотів. Станом на час здійснення такої фіксації на транспортному засобі «ЗІЛ» був ввімкнутий лівий покажчик повороту, при цьому ОСОБА_1 коментуючи зафіксовані обставини зазначив, що ввімкнений покажчик повороту майже не видно.

Зазначені обставини, з урахуванням відсутності доказів, які підтверджували факт ввімкнення на транспортному засобів «ЗІЛ» лівого покажчика повороту безпосередньо у момент виконання маневру повороту ліворуч, тобто фактично у момент зіткнення транспортних засобів, або після дорожньо-транспортної пригоди, а також зацікавленість як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , так і свідка ОСОБА_3 у притягнення до адміністративної відповідальності виключно водія ОСОБА_2 , об`єктивно вказують на те, що лівий покажчик повороту був ввімкнений до початку виконання маневру повороту ліворуч та у відповідності до вимог ПДР України.

Суд зазначає, що до справи про адміністративне правопорушення не додано, а стороною захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не надано, доказів, які б вказували на те, що стан працюючого покажчика лівого повороту транспортного засобу «ЗІЛ», який візуально спостерігали як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , так і свідок ОСОБА_4 безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, вказуючи, що працюючий покажчик повороту майже не видно, або видно слабко, є технічною несправністю транспортного засобу «ЗІЛ» та що така несправність виникла не внаслідок саме дорожньо-транспортної пригоди.

Суд зазначає, що версія сторони захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про те, що на транспортному засобі «ЗІЛ» не був ввімкнутий лівий покажчик повороту перед початком його обгону транспортним засобом «Nissan» не знаходить свого об`єктивного підтвердження та спростовується дослідженими під час судового розгляду доказами, а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не бачив ввімкнений покажчик лівого повороту на транспортному засобі «ЗІЛ» перед початком його обгону на транспортному засобі «Nissan» виключно через власну неувагу та значну швидкість руху.

Оскільки водій транспортного засобу «ЗІЛ» ОСОБА_2 виконав вимоги виконання маневру повороту ліворуч, передбачені ПДР України, у тому числі щодо ввімкнення заздалегідь покажчика лівого повороту, в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який рухався поза транспортного засобу «ЗІЛ» на транспортному засобі «Nissan», вбачається порушення вимог п.14.2 «б» ПДР України, оскільки він, перед початком обгону транспортного засобу «ЗІЛ», не переконався в тому, що водій транспортного засобу «ЗІЛ», який рухався попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч, що стоїть у причинному зв`язку дорожньо-транспортною пригодою, в якій зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вищевказане твердження окрім вищенаведених обставин та доказів, підтверджується висновком експерта № СЕ-19/124-25/14582-ІТ від 10 грудня 2025 року.

Крім того, у висновку експерта № СЕ-19/124-25/14582-ІТ від 10 грудня 2025 року, відповідаючи на питання №5-10, судовий експерт зазначив, зокрема, що: «Варіант (згідно з показами водія автомобіля ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 , а саме, що покажчик лівого повороту в автомобілі перед початком виконання маневру лівого повороту був увімкнений). У даному випадку, технічна можливість водія автомобіля ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 уникнути зіткнення з автомобілем Nissan Rogue (номерний знак НОМЕР_4 ) визначалася виконанням ним технічних вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, для чого він перешкод технічного характеру, згідно наданих матеріалів, не мав. Водій ОСОБА_2 , рухаючись автодорогою Н01 у напрямку м. Кам`янка, перед зміною напрямку свого руху, не переконався в тому, що інший транспортний засіб (автомобіль Nissan Rogue (номерний знак НОМЕР_4 ) під керуванням водія ОСОБА_1 ) здійснює обгін його автомобіля. Внаслідок здійсненого маневру відбулося зіткнення автомобілів ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_5 ) та Nissan Rogue (номерний знак НОМЕР_4 ). Тож, в діях водія автомобіля ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 , вбачаються невідповідності технічним вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху. Оскільки, за умови виконання вимог зазначених положень, зіткнення транспортних засобів не мало б місця, тому невідповідності технічним вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху в діях водія автомобіля ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 , з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди».

Суд не погоджується з вищевказаним твердженням судового експерта, яке викладене у висновку експерта №СЕ-19/124-25/14582-ІТ від 10 грудня 2025 року, оскільки таке твердження ґрунтується виключно на припущенні.

Положеннями п.10.1 ПДР України, на невиконання вимог яких водієм ОСОБА_2 вказує судовий експерт, у вищевказаному висновку експерта, на ОСОБА_2 , під час зміни напрямку руху, у даному випадку повороту ліворуч, було покладено обов`язок переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху виключно перед виконанням такого маневру, тобто до його початку.

Враховуючи, що ОСОБА_2 мав намір здійснити поворот ліворуч на дорозі, яка має по одній смузі руху у кожному з напрямків, він заздалегідь ввімкнув лівий покажчик повороту, прийняв крайнє ліве положення на проїзній частині у смузі свого руху та зменшив швидкість свого руху, що свідчить про належне виконання ним ПДР України за обставин, що передували дорожньо-транспортній пригоді, при цьому, у відповідності до вимог п.10.4 ПДР України (водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам), зобов`язаний був надати дорогу виключно зустрічним транспортним засобам, натомість такого обов`язку щодо транспортних засобів, водії яких мали намір здійснити його обгін з грубим порушенням ПДР України, у даному випадку водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Nissan» почав маневр обгону транспортного засобу «ЗІЛ», коли дорожня розмітка йому це забороняла, а також достовірно знаючи, що на ділянці дороги, на якій він мав намір здійснити обгін, наявні прилеглі дороги, як з лівої, так і з правої сторони, у нього не було.

За таким обставин, оскільки водій транспортного засобу «Nissan» ОСОБА_1 , перед дорожньо-транспортною пригодою, здійснював обгін транспортного засобу ЗІЛ під керування ОСОБА_2 , відтак останній, внаслідок виконання ним маневру повороту ліворуч, міг створити водію ОСОБА_1 перешкоду або небезпеку виключно коли останній вже почав виконувати маневр обгону, тобто почав виїзд на смугу зустрічного руху або перебував на смузі зустрічного руху з метою виконання такого маневру до початку виконання ОСОБА_2 повороту ліворуч.

Натомість, виконання водієм ОСОБА_2 маневру повороту ліворуч жодним чином не створювало перешкоди та небезпеки водію ОСОБА_1 під час руху останнього за транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 та під час увімкнення водієм ОСОБА_7 сигналу повороту ліворуч, який подається водієм як перед виконанням маневру обгону, так і під час виконання інших маневрів, у тому числі зміною напрямку руху, до початку виконання ОСОБА_7 маневру обгону.

Отже, виконання ОСОБА_2 маневру повороту ліворуч до початку виконання водієм ОСОБА_1 маневру обгону або одночасний початок водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконання вищевказаних маневрів, виключає порушення ОСОБА_2 вимог п.10.1 ПДР України, якими передбачено обов`язок водія при зміні напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виключно перед початком такого маневру.

Однак, судовий експерт, констатуючи у вищевказаному висновку, невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.10.1 ПДР України, не навів обставин, які б виключали відповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.10.1 ПДР України, тобто обставин, які вказують на те, що водій транспортного засобу «Nissan» ОСОБА_1 , до моменту початку виконання водієм ОСОБА_2 маневру повороту ліворуч, почав виконувати маневр обгону транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 , почавши виїзд на смугу зустрічного руху, або вже перебував на смузі зустрічного руху внаслідок виконання такого маневру.

У схемі місця ДТП від 09 серпня 2025 року зазначено місце зіткнення, яким є смуга зустрічного руху, ближче до крайню узбіччя цієї смуги руху, безпосередньо на місці з`їзду на прилеглу дорогу.

Вищевказані обставини, пошкодження транспортних засобів, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та швидкість руху транспортних засобів, про які зазначалося вище, об`єктивно вказують на те, що: транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 у момент зіткнення перебував на смузі зустрічного руху під певним кутом до транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ; транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 під час початку виконання маневру обгону та до місця зіткнення здійснював рух зі швидкістю, яка значно перевищувала швидкість руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , як на час початку виконання ним маневру повороту ліворуч та і під час виконання такого маневру.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який рухався на своєму транспортному засобі за транспортним засобом «Nissan» під керуванням ОСОБА_1 , зазначив, що повороти транспортного засобу «ЗІЛ» він не бачив через те, що між ним та вказаним транспортним засобом перебував транспортний засіб «Nissan».

Як вже було зазначено вище, транспортний засіб «Nissan», за яким рухався на транспортному засобі свідок ОСОБА_4 , за твердженням останнього, здійснював обгін транспортного засобу «ЗІЛ», внаслідок чого змінював смугу руху з попутної на зустрічну. У разі виконання таких дій водія транспортного засобу «Nissan», транспортний засіб під керуванням свідка ОСОБА_4 мав перебувати безпосередньо за транспортним засобом «ЗІЛ» до моменту здійснення останнім маневру повороту ліворуч, та його задні покажчики поворотів перебували безпосередньо у полі зору свідка ОСОБА_4 , у зв`язку з чим він мав бачити наявність або відсутність ввімкненого покажчика повороту ліворуч на транспортному засобі «ЗІЛ», а також свідок ОСОБА_4 , з огляду на те, що він рухався з більшою швидкістю від транспортного засобу «ЗІЛ», мав пригальмовувати, щоб не допустити зіткнення свого транспортного засобу з транспортним засобом «ЗІЛ». Однак, таких відомостей свідок ОСОБА_4 суду не повідомляв, внаслідок чого, з урахуванням показів останнього, слід дійти висновку, що транспортний засіб «Nissan» здійснював рух за транспортним засобом «ЗІЛ» безпосередньо до початку виконання останнім маневру повороту ліворуч, оскільки за обставин, коли б першим з транспортних засобів почав виконувати свій маневр транспортний засіб «Nissan» виїжджаючи на смугу зустрічного руху для обгону, а транспортний засіб «ЗІЛ» у цей час продовжував би рух без зміни напрямку руху або здійснював зміщення ліворуч, свідку ОСОБА_4 відкрилася б оглядовість задніх покажчиків поворотів транспортного засобу «ЗІЛ», а також останній перешкоджав його подальшому руху, та він би міг повідомити про ввімкнення чи не ввімкнення покажчику лівого повороту на транспортному засобі «ЗІЛ», а також про здійснення або не здійснення гальмування.

Таким чином, коли свідку ОСОБА_4 відкрилася оглядовість на проїзну частину у попутному напрямку, внаслідок початку виконання водієм транспортного засобу «Nissan» ОСОБА_1 маневру обгону транспортного засобу «ЗІЛ», у зв`язку з якою він мав об`єктивну можливість побачив покажчики повороту транспортного засобу «ЗІЛ» та наявність перешкоди на його смузі руху у зв`язку з знаходженням на ній транспортного засобу «ЗІЛ», останній вже перебував у процесі виконання маневру повороту ліворуч, частково виїхав на смугу зустрічного руху та перебував під кутом по відношенню до транспортного засобу під керуванням свідка ОСОБА_4 , внаслідок чого перешкода для його подальшого руху була відсутнє та таке положення транспортного засобу «ЗІЛ» перешкоджало йому побачити задні покажчики повороту на цьому транспортному засобі.

За вказаних обставин, сторона захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , стверджує, що на час початку виконання водієм транспортного засобу «ЗІЛ» ОСОБА_2 маневру повороту ліворуч транспортний засіб «Nissan» під керуванням водія ОСОБА_1 або ще не почав виконання манеру обгону транспортного засобу «ЗІЛ» під керуванням, або почав виконання маневру одночасно з виконанням водієм ОСОБА_2 маневру повороту ліворуч, в зв`язку з чим останній перед початком виконання такого маневру не порушував вимог п.10.1 ПДР України, так як такий маневр, станом на час його початку, був безпечний та жодним чином не перешкоджав та не був небезпечним як для водія ОСОБА_1 , так і для інших учасників дорожнього руху.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 наполягає, що будь-яких транспортних засобів, яким би він перешкоджав чи створював перешкоди виконанням маневру повороту ліворуч, керуючи транспортним засобом «ЗІЛ», у полі його зору, у тому числі позаду нього, були відсутні.

Оскільки водій ОСОБА_2 , станом на початок виконання маневру повороту ліворуч, у повній мірі дотримався вимог п.10.1 ПДР України, його дії не можуть перебувати у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, вищевказане твердження судового експерта, яке викладене у висновку експерта СЕ-19/124-25/14582-ІТ від 10 грудня 2025 року, а саме про те, що «в діях водія автомобіля ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 , вбачаються невідповідності технічним вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху», є виключно припущенням експерта, на якому не може ґрунтуватися висновок експерта, та яке суперечить матеріалам справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Водій ОСОБА_2 об`єктивно не міг передбачати, що, при виконанні ним повороту з дотриманням вимог ПДР України, водій ОСОБА_7 почне здійснювати маневр його обгону з грубим порушенням вимог ПДР України, а саме достовірно бачачи, що транспортний засіб «ЗІЛ» зайняв крайнє ліве положення на смузі руху, ввімкнувши заздалегідь лівий покажчик повороту, здійснюючи обгін на ділянці, де з лівої сторони знаходиться прилегла дорога, натомість водій ОСОБА_2 мав право розраховувати, що водій ОСОБА_1 дотримається вимог ПДР України та не буде здійснювати маневр обгону за вищевказаних обставин.

Також, у висновку експерта №СЕ-19/124-25/14582-ІТ від 10 грудня 2025 року, відповідаючи на питання №5-10, судовий експерт зазначив, зокрема, що: «Згідно зі схемою місця ДТП від 09 серпня 2025 року, місце зіткнення транспортних засобів у поперечному напрямку зафіксоване на відстані 1,2 м від лівого краю асфальтобетонного покриття автодороги по напрямку руху до м. Кам`янка. Геометрична прив`язка місця зіткнення у повздовжньому напрямку відносно елементів дороги та відносно повороту ліворуч на польову дорогу у напрямку до с. Сунки на схемі відсутня і визначити її експертним шляхом не є можливим. Переглядом фотозображень, наявних на флеш-накопичувачах, що містяться в матеріалах адміністративної справи, встановлено, що на проїзній частині дороги наявні дві ділянки осипу ґрунту, які розташовані перед з`їздом з дороги ліворуч на лінії дорожньої розмітки 1.1 ПДР, яка позначає межу проїзної частини дороги. Однією з основних ознак, які вказують на розташування місця зіткнення транспортних засобів, в даному випадку, є осип ґрунту з деформованих ударом нижніх поверхонь транспортних засобів. Осип найменших частин залишається практично безпосередньо на місці удару. Більші частини можуть зміщуватися по інерції в напрямку руху транспортного засобу. Для більш точного встановлення розміщення транспортних засобів в момент удару необхідно знати не лише якому транспортному засобу належить опала земля, але і з яких його частин. Згідно показів водія ОСОБА_2 , наданих ним у судовому засіданні, він автомобілем ЗІЛ-ММЗ (номерний знак НОМЕР_5 ) здійснював четвертий (п`ятий) рейс на поле для завантаження автомобіля. З урахуванням викладеного та механічних пошкоджень на автомобілі ЗІЛ-ММЗ у момент первинного контакту (переднє ліве колесо, передня частина переднього лівого крила), можливо зазначити, що осипи ґрунту на проїзній частині дороги залишені з елементів підвіски переднього лівого колеса та з деформованого ударом переднього лівого крила. Таким чином, слід прийти до висновку, що місце зіткнення транспортних засобів у повздовжньому напрямку знаходиться перед початком розташування осипу ґрунту на проїзній частині дороги, тобто поза межами повороту ліворуч на польову дорогу до с. Сунки».

Вищевказаний висновок експерта, а саме: «Таким чином, слід прийти до висновку, що місце зіткнення транспортних засобів у повздовжньому напрямку знаходиться перед початком розташування осипу ґрунту на проїзній частині дороги, тобто поза межами повороту ліворуч на польову дорогу до с. Сунки», ґрунтується на припущенні, що «осипи ґрунту на проїзній частині дороги залишені з елементів підвіски переднього лівого колеса та з деформованого ударом переднього лівого крила», оскільки експерт використовує словосполучення «можливо зазначити».

Разом з тим, як вбачається з наявних у справі про адміністративне правопорушення відеозаписів та фотознімків, вищевказані осипи ґрунту розташовані на асфальтобетонному покритті, у безпосередній близькості до ґрунтового узбіччя, яке за рівнем розташоване нижче від асфальтобетонного покриття, та за декілька кроків від асфальтобетонного з`їзду на польову дорогу.

При цьому, водій транспортного засобу «ЗІЛ» у судовому засіданні вказав, що на даному транспортному засобів він вивозив пшеницю з поля та робив четвертий чи п`ятий рейс у цей поворот.

Крім того, з відеозаписів, які були додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення стороною захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та виконані останнім за допомогою технічних засобів на місці дорожньо-транспортної пригоди, безпосередньо після його вчинення, з польової дороги, на яку мав намір повернути водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ЗІЛ», на асфальтобетонне покриття проїзної частини виїхав вантажний транспортний засіб.

За вказаних обставин, осипи ґрунту, на які посилається судовий експерт у вищевказаному висновку, могли утворитися внаслідок виїзду з польової дороги на асфальтобетонну дорогу як транспортного засобу «ЗІЛ», яким керував ОСОБА_2 , під виконання ним попередніх рейсів, так і будь-яким іншим вантажним транспортним засобом, внаслідок чого твердження експерта: «Таким чином, слід прийти до висновку, що місце зіткнення транспортних засобів у повздовжньому напрямку знаходиться перед початком розташування осипу ґрунту на проїзній частині дороги, тобто поза межами повороту ліворуч на польову дорогу до с. Сунки», яке ґрунтується виключно на однобічному припущенні, не підтверджує обставину, що місце зіткнення транспортних засобів «ЗІЛ» та «Nissan» розташовується перед початком розташування осипу ґрунту та поза межами повороту ліворуч.

Одночасно, якщо враховувати вищевказане твердження експерта та відомості, які зафіксовані на відеозаписах, які були додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення стороною захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на яких зафіксований працівник поліції, який прямує від повороту ліворуч у напрямку, з якого рухалися транспортні засоби до дорожньо-транспортної пригоди, останній від повороту, межі якого позначені короткою переривчастою короткою лінією, пройшов два кроки до осипу ґрунту.

За вказаних обставин та з урахуванням вищевказаного припущення експерта, місце зіткнення транспортних засобів «ЗІЛ» та «Nissan», яке зафіксоване на схемі місця ДТП від 09 серпня 2025 року, розташоване на відстані приблизно одного метра від меж повороту, які позначені переривчастою короткою лінією, що жодним чином не спростовує, а навпаки підтверджує виконання водієм транспортного засобу «ЗІЛ» в моменту дорожньо-транспортної пригоди саме маневру повороту ліворуч на польову дорогу.

При цьому, вимоги здійснення повороту виключно під кутом 90 градусів чинними Правилами дорожнього руху України не встановлені.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що наявні у справі про адміністративне правопорушення докази, які були досліджені судом, не підтверджують наявність в діях ОСОБА_2 причинного зв`язку з виниклою дорожньо-транспортною пригодою, а відтак і вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення, натомість підтверджують наявність саме в діях ОСОБА_1 такого причинного зв`язку та наявність саме в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейшейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також, ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах «Гурепка проти України (№ 2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), заява № 16437/04), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), заява № 25657/94).

Згідно цієї правової позиції «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, оскільки обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутня сукупність належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_2 як вимог п.10.3 ПДР України, та й інших вимог ПДР України, та як наслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку з чим висунуте йому обвинувачення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 417669 від 09 серпня 2025 року у недотриманні ним вимог п.10.3 Правил дорожнього руху України, має бути визнано судом недоведним, оскільки воно не знайшло свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення, додані до нього матеріали, заслухавши осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх захисників Петренка В.М. та Ігнатенка В.М., допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові матеріали справи та надані фото-, відео- матеріали, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не доведена, а вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України, відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю.

Також, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 417656 від 09.08.2025, та за дане правопорушення передбачено відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Протокол складено у відповідності до «Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 лютого 2009 року № 77, та відповідно до вимог статті 256 КУпАП.

Зауважень від ОСОБА_1 , щодо неправильності, недійсності протоколу не малося під час його складання, ознайомлення та підписання.

Також від ОСОБА_1 та його захисника щодо неправильності, недійсності висновку експерта також суду не надано.

Пояснення в судовому засіданні ОСОБА_1 , його захисника Петренка В.М., свідка ОСОБА_3 (суд оцінює їх критично, оскільки остання є дружиною) та надані документи, суддею оцінюються як обрана позиція захисту з метою уникнення відповідальності.

За результатами розгляду адміністративної справи щодо скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд встановив, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги пункту 14.2 б Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, що передбачені статтею 38 КУпАП.

Згідно з частиною другою статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Оскільки з дня вчинення правопорушення минуло три місяці, справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Щодо твердження про неможливість поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення суд зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливе лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. Наведена позиція щодо застосування частини другої статті 38 КУпАП узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.08.2019 у справі № 383/846/18.

З правового аналізу положень статті 38 КУпАП убачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, оскільки у разі відсутності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги пункту 14.2 б Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, проте справа про адміністративне правопорушення щодо нього підлягає закриттю у зв`язку з тим, що минуло три місяці з дня вчинення правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 38, 124, 247, 280, 283 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП - закрити, у зв`язку з закінченням строку для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову судді може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП. Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців після набрання нею законної сили.

Суддя О.О. Левчук