ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Круподеря Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кривий Ріг, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року, якою

ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУПАП

ВСТАНОВИВ:

Обставини встановлені судом першої інстанції:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу ДНК-3350 від 17.07.2025 року, в умовах особливого періоду, молодший сержант ОСОБА_1 16.07.2025 року о 23:00 год перебував на території місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 . Під час проведення перевірки наявності особового складу та профілактичних заходів, щодо попередження вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, молодший сержант ОСОБА_1 був виявлений з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, хитання при поворотах. З метою проведення огляду на стан сп?яніння молодшого сержанта ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . В результаті проведеного огляду було встановлено, що військовослужбовець молодший сержант ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння від 17.07.2025 року №3067, тестом №7815, результат огляду 2,08 проміле, чим порушив ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Доводи апеляційної скарги:

З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку .

В апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що посадова особа, яка безпосередньо склала протокол не виявила та не була присутня під час виявлення обставин, що можуть бути кваліфіковані, як адміністративні правопорушення за ст.. 172-20 КУпАП, тому зазначені у протоколі обставини без посилання на докази є необґрунтованими.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом, оскільки містяться виправлення.

Огляд військовослужбовця проведено з порушенням вимог інструкції, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про проведення повірки газоаналізатора, акт огляду на стан сп`яніння не містить відомостей про особу відносно, якої проведено огляд. Вказаний огляд не можна вважати допустимим оскільки при його проведенні в якості свідка залучено безпосередньо керівника з яким ОСОБА_1 перебуває у відносинах підлеглості.

Вказує про розбіжності щодо назви технічного приладу в акті огляду та безпосереднього чек листі з газоаналізатора драгеру.

Зазначає, що саме визнання вини особою не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.

Позиції сторін в суді:

Особа, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду до зали судового засідання не з`явився.

Керуючись вимогами ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку проводити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б КУпАП, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність, що визначено ч. 4 ст. 15 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Статтею 16 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Відповідно до статті 13 цього Статуту, військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Переглядаючи судове рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за наступних обставин.

16.07.2025 року о 23:00 год молодший сержант ОСОБА_1 перебував у АДРЕСА_3 (місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ), та виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду та військового часу.

Диспозицією ч.3 ст. 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчиненні особою в умовах особливого періоду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення ДНК-3350 від 17.07.2025 року, складений уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП;

військовим квитком НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває на військовій службі;

актом № 1234 від 25.08.2025 огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння та роздруківкою газоаналізатора, результат: проба позитивна 1,317 проміле;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 від 17.07.2025 року №3067 та роздруківкою газоаналізатора, результат: проба позитивна 2,08 проміле.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про військове адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Аналіз досліджених під час апеляційного розгляду доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у його перебуванні в стані алкогольного сп`яніння під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані, в умовах особливого періоду, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а тому доводи апелянта щодо відсутності належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення є неспроможними.

Щодо тверджень апелянта про те що огляд на стан сп`яніння не є належним та допустимим доказом, оскільки свідком правопорушення є командир ОСОБА_1 то їх апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки згідно «Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду» у разі неможливості застосування спеціальних технічних засобів відеозапису огляд проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки особи, які перебувають у відносинах підлеглості з особою, стосовно якої проводиться огляд, або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Разом з тим, апелянтом не наведено будь-яких переконливих доказів упередженості свідків. Більш того, матеріали справи не містять документального підтвердження, згідно з яким ОСОБА_1 є безпосереднім підлеглим ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги, про недопустимість протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, як доказу винуватості ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю виправлень в ньому не заслуговують на увагу, оскільки наведене не спростовує факту перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, який знайшов своє повне підтвердження під час апеляційного перегляду .

Відповідно до ст. 256 КУпАП, протокол повинен містити відомості про особу, місце, час вчинення та суть правопорушення. Наявність технічних описок або виправлень у протоколі не є автоматичною підставою для визнання його недопустимим доказом, якщо такі виправлення: не змінюють суті зафіксованого правопорушення; не створюють суперечностей з іншими матеріалами справи та дозволяють однозначно встановити обставини, передбачені ст. 280 КУпАП.

Судом встановлено, що наявні у протоколі виправлення мають характер технічних уточнень та не спростовують факт перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння, що підтверджується іншими узгодженими між собою доказами. Таким чином, за умови підтвердження обставин справи сукупністю інших належних доказів, формальні недоліки протоколу не є достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вбачає розбіжності у найменуванні технічного засобу в акті огляду та у роздрукованому результаті (чеку) газоаналізатора, однак зазначає, що вказані розбіжності, мають характер технічної описки, а саме зазначення неповної назви газоаналізатора, яка не впливає на достовірність встановлених показників стану сп`яніння.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що серійний номер приладу, зазначений у роздруківці збігається з даними, внесеними до протоколу, більш того до матеріалів провадження долучено свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, згідно якого дата повірки є ідентичною з датою повірки вказаною в роздрукованому результаті чеку газоаналізатора, що дозволяє ідентифікувати конкретний пристрій.

Отже вказаний прилад є сертифікованим та пройшов необхідну повірку, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом. Наявна розбіжність у назві не спростовує цифровий показник концентрації алкоголю в організмі ОСОБА_1 , що перевищує допустиму норму. Таким чином, акт огляду у сукупності з роздруківкою з газоаналізатора визнаються судом належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апелянта про те, що визнання особою своєї вини не може бути достатнім доказом для встановлення складу правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що саме по собі зізнання особи не може бути єдиною підставою для притягнення до відповідальності. Однак у даній справі висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 ґрунтуються не лише на його поясненнях, наданих під час складання протоколу, а й на сукупності доданих до протоколу доказів, які є взаємоузгодженими та доповнюють один одного.

Таким чином, визнання вини особою в даному випадку лише підтверджує фактичні дані, встановлені іншими належними та допустимими доказами. Зміна позиції ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції та заперечення своєї вини розцінюються судом, як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, а будь-яких доказів щодо відсутності у його діях вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ч. 3 ст. 172-20, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.3 ст. 172-20 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: