Номер провадження: 33/813/337/26
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судових засідань Тьосової Я.В.,

захисника Савіна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Савіна С.О. на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23.12.2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, громадянин України, головний спеціаліст Четвертого відділу досліджень і розслідувань Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, який зареєстрований, та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення.

Постановою суду стягнуто судовий збір у сумі 650,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 01.05.2024 року, відповідно до наказу Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26 квітня 2024 року № 65/44-ВК ОСОБА_1 було призначено на посаду головного спеціаліста Четвертого відділу досліджень і розслідувань Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

01.11.2024 року наказом Антимонопольного комітету України Південного міжобласного територіального відділення від 31.10.2024 року №65/118/ВК ОСОБА_1 було присвоєно 9 ранг державного службовця.

15.05.2025 року відповідно до наказу Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.05.2025 року № 65/47-ВК ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста Четвертого відділу досліджень і розслідувань Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Таким чином, головний спеціаліст Четвертого відділу досліджень і розслідувань Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування та суб`єктом на якого поширюється дія Закону відповідно п. п.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону зобов`язаний виконувати вимоги Закону, в тому числі визначені ч.2 ст.45 вказаного Закону в частині обов`язку подати декларацію при припиненні діяльності.

Таким чином, головний спеціаліст Четвертого відділу досліджень і розслідувань Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Плєшко К.О., як особа яка припиняє 15.05.2025 р. діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, була зобов`язана подати декларацію за період неохоплений раніше поданими деклараціями, до 00 год. 00 хв. 15.06.2025 року.

Проте, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, який повинен бути обізнаним щодо обов`язку, способу та терміну подачі такого типу декларації, за відсутності поважних причин, в порушення а.1 ч.2 ст.45 Закону, подав відповідну декларацію за період неохоплений раніше поданими деклараціями, лише 01.07.2025 р. о 13 год. 22 хв., що встановлено відповідно до відкритих загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_1 припиняючи з 15.05.2025 р. діяльність на посаді головного спеціаліста Четвертого відділу досліджень і розслідувань Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, будучи особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на вказаній посаді, вчинив дії, які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період неохоплений раніше поданими деклараціями.

Датою і часом вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією ОСОБА_1 , є фактичний час і дата несвоєчасної подачі декларації особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями, тобто 01.07.2025 р. об 13 год. 22 хв.

Датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є дата завершення збору доказів, встановлення особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактичних даних для висновку про наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушення, встановлення складу адміністративного правопорушення та складання протоколу за участю особи ОСОБА_1 , а саме 10.11.2025 року.

Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник Савін С.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП в зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням та закрити провадження по справі на підставі ч.2 ст.284 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує тим, що ОСОБА_1 повністю визнає свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення, щиро розкаюється у скоєному та наголошує на тому, що його дії не були направленні на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам, а дане адміністративне правопорушення не потягло за собою будь-яких негативних наслідків.

Захисник зазначає, що ОСОБА_1 своїми діями не мав наміру приховувати доходи, які були ним отримані під час роботи в Антимонопольному комітеті України, оскільки у зв`язку з незначною затримкою, а саме 16 днів, останнім було виконано вимоги Закону та подано усі необхідні документи та завантажено декларацію, яка подається суб`єктом декларування при звільненні.

Захисник наголошує, що незначна затримка подання відповідної декларації обумовлена тим, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває його батько, який є інвалідом III групи за загальним захворюванням. У встановлений законом строк для подання декларації, у його батька сталось загостренням його хронічних захворювань, що унеможливило залишення батька без постійного нагляду. Після стабілізації загального стану здоров`я батька, ОСОБА_1 подав декларацію.

Захисник звертає увагу, що ОСОБА_1 продовжує і надалі працювати на державній службі, а саме на посаді головного державного інспектора відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеської області, що підтверджується наказом №502-о від 29.09.2025 року. До адміністративної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень він не притягувався.

Таким чином враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, особу ОСОБА_1 , наявність на утриманні батька інваліда, відсутність негативних наслідків, ту обставину, що вчинене адміністративне правопорушення не становить суспільної небезпеки та не завдало збитків державним чи суспільним інтересам захисник вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності в зв`язку з малозначністю вчиненого, обмежившись усним зауваженням, в порядку ст.22 КУпАП.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника Савіна С.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі; суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що під суд першої інстанції належним чином дослідив докази по справі, надав їм належну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав свою вину в повному обсязі.

В апеляційній скарзі захисник Савін С.О. не оскаржує фактичні обставини справи, кваліфікацію дій ОСОБА_1 та доведеності його вини, тому відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП України, апеляційний суд не переглядає постанову суду в цій частині.

Стосовно доводів захисника щодо звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Поняття малозначності правопорушення відсутнє в чинному КУпАП, а так само і конкретний перелік складів правопорушень, при вчиненні яких орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу про адміністративне правопорушення, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Доцільно припустити, що до випадків, коли може бути застосована ст. 22 КУпАП, належать склади правопорушень, санкції за вчинення яких передбачають накладення адміністративного стягнення у вигляді попередження. У випадку застосування вказаної норми закону попередження замінюється усним зауваженням. При цьому особа, звільнена від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУАП, вважається такою, що не була піддана адміністративній відповідальності, безпосередньо з моменту прийняття органом (посадовою особою), уповноваженою вирішувати справу про адміністративне правопорушення, рішення про звільнення від відповідальності та винесення усного зауваження.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд наголошує, що звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, передбачене ст.22 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

У даній справі апеляційний суд, не вбачає можливості звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, оскільки дане правопорушення не можна вважати малозначним.

Так, за результатами розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції достеменно встановлено, що ОСОБА_1 , після звільнення з посади головного спеціаліста Четвертого відділу досліджень і розслідувань Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, будучи суб`єктом декларування та суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) відповідно п. п.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону зобов`язаний виконувати вимоги Закону, в тому числі визначені ч.2 ст.45, в частині обов`язку подати декларацію при припиненні діяльності.

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999 року, главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003 року, главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003 року, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 року та є обов`язковими для України.

Корупція являє собою величезну загрозу правовим нормам, демократії, правам людини, об`єктивності та соціальній справедливості, перешкоджає економічному розвиткові та ставить під загрозу стабільність демократичних інститутів та етичних норм суспільства (абзац 2 Угоди про створення групи держав по боротьбі з корупцією (GRECO) від 05.05.1998).

Сучасні реалії в Україні зумовлюють публічний (суспільний) інтерес до корупційних правопорушень та необхідності ефективної протидії їм з метою захисту особи, суспільства та держави.

Апеляційний суд вважає, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення пов`язане з корупцією, не може визнаватися малозначним, оскільки це суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету органу виконавчої влади та зашкодити суспільним інтересам.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначності правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП та санкції ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника Савіна С.О. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Савіна С.О. залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23.12.2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський