ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/681/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Гнатюк А.І.,

представника власника майна Ченцова О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника власника майна Диченко Б.М. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, 122-4 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 469458 від 30.09.2025 ОСОБА_1 26.09.2025 о 12:00 керуючи службовим автомобілем Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Печеніги-Лебяж`є-С-212313 на ділянці 300 км + 150 м, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив перекидання транспортного засобу та з`їхав у кювет, внаслідок чого автомобіль зазначав механічних пошкоджень. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 26.09.2025 о 12:00 керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Печеніги-Лебяж`є-С-212313 на ділянці 300 км + 150 м, ставши учасником дорожньо-транспортної пригоди, місце пригоди залишив та не повідомив підрозділ поліції про неї, чим порушив вимоги п. 2.10.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, представником власника майна ОСОБА_2 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги представник власника майна обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не з`ясовані усіх обставин, які підлягають з`ясуванню та не надана їм належна оцінка. Зокрема, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 дійсно порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, оскільки мав можливість безпечно керувати автомобілем та уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку з чим, просив постанову суду першої інстанції скасувати, визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності стягнення, передбачене законом.

В судовому засіданні представник власника майна Ченцов О.Є. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. На підтримку поданої апеляційної надавав, аналогічні зазначеним в ній, доводи. Вважав дії ОСОБА_1 такими, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Захисник Гнатюк А.І. щодо апеляційної скарги заперечувала, наполягаючи на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам цієї справи та просила суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційних вимог.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених 2.10 «а» за, що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП, а також дійшов правильного висновку щодо відсутності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо невинуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Натомість матеріали справи містять відомості, які спростовують відомості протоколу про адміністративне правопорушення згідно яких ОСОБА_1 26.09.2025 о 12:00 керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Печеніги-Лебяж`є-С-212313 на ділянці 300 км + 150 м, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив перекидання транспортного засобу та з`їхав у кювет, внаслідок чого автомобіль зазначав механічних пошкоджень. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху.

Відомостями схеми дорожньо-транспортної пригоди, доданої до оспорюваного протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено кінцеве розташування транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 26.09.2025 о 12:00 керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Печеніги-Лебяж`є-С-212313 на ділянці 300 км + 150 м, а також пошкодження, які отримав зазначений автомобіль, а саме: передні та задні праві двері, праве дзеркало, переднє праве крило, виносний воздухо-забір, тентове покриття, а також лако-фарбове покриття заднього правого крила.

З відомостей світлин (а.с.32-42) вбачаються особливості дорожніх умов, а також стану транспортного засобу після події дорожньо-транспортної пригоди. Із світлин (а.с.32-33) вбачається, що дорога загального користування в місці пригоди має низку поворотів, які суттєво обмежують видимість у зустрічному напрямку.

З відомостей первинних пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції, вбачається, що він 26.09.2025 приблизно о 12 год 00 хв керував транспортним засобом та рухався із сторони Базалієвки в сторону Лебяжого та на крутому повороті йому на зустріч виїхав вантажний автомобіль. З метою уникнення зіткнення з зазначеним автомобілем, крутнув різко вправо та не впоравшись з керуванням, злетів у кювет. Машина, яка рухалась назустріч продовжила свій рух не зупиняючись. Білоус, з метою уникнення розголосу поїхав з місця події. Ці пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час судового розгляду не змінилися та були уточнені в тій частині, що вантажівка виїхала саме на полосу руху ОСОБА_1 .

З відомостей пояснень ОСОБА_3 , допитаного в якості свідка судом першої інстанції вбачається, що 26.09.2025 близько опівдня вони разом з ОСОБА_1 поверталися з місця служби та на повороті на їх полосу руху виїхала військова вантажівка. З метою уникнення зіткнення ОСОБА_1 скерував автомобіль на узбіччя, внаслідок чого з`їхав у кювет та перекинувся. На переконання свідка такий маневр був єдиним способом уникнути зіткнення.

Відповідно до відомостей рапорту інспектора-чергового ОСОБА_4 , 26.09.2025 о 15 год 01 хв було отримано повідомлення від керівника групи управління розмінуванням Харківської області, про те, що о 12 год 00 хв його співробітник, який знаходився в його підпорядкуванні керував службовим автомобілем, зі слів не впорався з керуванням, через те, що його підрізало військове авто, з`їхав в кювет.

У зв`язку із вищевикладеним, враховуючи фактичні обставини цієї справи, суд апеляційної інстанції вважає, що працівники поліції мали процесуальну можливість перевірити відомості пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, здійснивши необхідні процесуальні заходи для з`ясування можливого знаходження військових транспортних засобів на місці події в зазначений у протоколі час шляхом направлення відповідних запитів до органів військової служби правопорядку або командування військових підрозділів, які діють у районі події дорожньо-транспортної пригоди. Зазначені дії працівників поліції, передбачені вимогами п. 7 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 №1395. Правовими приписами цього пункту встановлено, що уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, має встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

Враховуючи те, що з часу події (26.09.2025) до складання протоколу про адміністративне правопорушення (30.09.2025) пройшло всього п`ять днів, належить вважати, що працівники поліції, маючи відомості поясненнь учасників справи, не дотримались вимог вищезазначеної інструкції не перевірили версію сторони захисту щодо обставин правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до приписів ст. 62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що відомості пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка події є правдивими та такими що заслуговують на увагу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, об`єктивно враховуючи відомості цих пояснень, а також обстановку події обумовленої наявністю низки крутих поворотів на шляху особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується світлинами, доданими до матеріалів справи (а.с. 32-33), вважає, що ОСОБА_1 врахував дорожню обстановку, сподівався на те, що інші учасники дорожнього руху мають виконувати вимоги спеціально встановлених Правил, у цих обставинах, діяв у відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. Вимогами цього пункту Правил встановлено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що дорожньо-транспортна обстановка в процесі пересування учасників дорожнього руху постійно змінюється, тому з метою підвищення безпеки дорожнього руху Правилами передбачена можливість уникнення зіткнення шляхом здійснення додаткового маневру об`їзду перешкоди, з дотриманням заходів безпеки або здійснити дії щодо мінімізації можливої шкоди, виходячи із ситуації, яку водій спроможний усвідомити під час обстановки, яка склалася.

Разом з тим, апеляційний суд, вважає, що виконання водієм вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, у цьому випадку, виключає склад порушення вимог, передбачених п. 12.1 Правил, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , що обумовлює відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП . Однак, дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за таких обставин не скасовують подію самого правопорушення оскільки транспортному засобу ОСОБА_1 було завдано матеріальних збитків.

З відомостей матеріалів цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 рухаючись правою полосою дорогою загального користування, яка має низку крутих поворотів, які суттєво знижують огляд шляху у напрямку руху транспортних засобів, виявив перешкоду у вигляді вантажного транспортного засобу, яке раптово виїхало на його полосу для руху. Врахувавши обстановку, яка склалася ОСОБА_1 , з метою уникнення тяжких наслідків, пов`язаних із лобовим зіткненням транспортних засобів, які за своїм характером об`єктивно вважаються найбільш небезпечними для життя і здоров`я учасників дорожнього руху, на думку суду апеляційної інстанції, прийняв єдине правильне рішення у ситуації, що склалася, спрямувавши підконтрольний йому транспортний засіб на узбіччя - у кювет. Цими діями, ОСОБА_1 фактично мінімізував негативні наслідки, які могли бути спричинені у наслідок лобового зіткнення транспортних засобів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, вважає доводи апеляційної скарги щодо наявності складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 є необґрунтованими та суб`єктивними.

Оцінюючи відомості всіх доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого, ст. 124 КУпАП.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому посилання представника власника майна на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника власника майна Диченка Б.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, 122-4 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков