Справа № 127/979/26
Провадження № 3/127/241/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

07 січня 2026 року інспектором взводу №1 роти ТОР УПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Дефаном В. І. складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого 07 січня 2026 року о 22.30 год. в м. Вінниці по вул. Соборна, 92, громадянин ОСОБА_1 вчиняв дрібне хуліганство, а саме вживав нецензурну лайку в громадському місці в присутності інших громадян, чим порушив громадський порядок (протокол сер. АПР18 492335 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП).

Також, 07 січня 2026 року інспектором взводу №1 роти ТОР УПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Дефаном В. І. складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого 07 січня 2026 року о 22.35 год. в м. Вінниці по вул. Соборна, 92, громадянин ОСОБА_1 вчиняв злісну непокору законній вивозі поліцейського старшого лейтенанта поліції Зелиського О. В. припинити виражатись нецензурною лайкою в громадському місці, тобто вчиняти дрібне хуліганство при виконанні ним службових обов`язків (протокол сер. АПР18 492336 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП).

Справи про вчинення ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень надійшли до суду одночасно та постановою суду від 03 березня 2026 року об`єднані в одне провадження.

В судове засідання ОСОБА_1 вкотре не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку визначеному законодавством, доказів поважності причин неявки, а також клопотань щодо відкладення розгляду справи суду не надав. Судові повістки, направлені на його адресу, повернуті до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не був позбавлений можливості реалізувати усі свої права, визначені КУпАП у будь-який спосіб. Однак жодних дій для обґрунтування власної позиції у справі ним здійснено не було.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, зокрема, проводити судове засідання у відсутності особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з урахуванням скорочених строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, з врахуванням положення п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Статтею 173 КУпАП передбачено відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку, де громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 , висловлювався нецензурною лайкою в громадському місці в присутності інших громадян, чим порушив громадський порядок.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Тобто, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Разом з тим, подані матеріали не містять доказів, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою в громадському місці.

Як слідує з адміністративних матеріалів, в підтвердження обставин, зазначених в протоколі сер. АПР18 492335 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, долучено протокол затримання АЗ № 108664 від 07 січня 2026 року та рапорт поліцейського взводу № 1 роти ТОР УПП у Вінницькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Дефана В. І. від 07 червня 2026 року.

Зі змісту рапорту слідує, що 07 січня 2026 року під час несення служби в складі наряду «Юнкер Т2» спільно з старшим лейтенантом ОСОБА_2 близько 22:10 год. було отримано повідомлення про вчинення правопорушення «хуліганство» в м. Вінниці по вул. Соборна, 92, бар «Ганок». Прибувши на місце події було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який перебував в громадському місці в п`яному вигляді, виражався нецензурною лайкою, вчиняючи дрібне хуліганство та не виконував законні вимоги поліцейського про припинення даних дій. В подальшому громадянина ОСОБА_1 було затримано та доставлено до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Пирогова 4 в м. Вінниці, з послідуючим складанням відносно особи протоколів АПР18 492335, АПР18 492336, протоколу адміністративного затримання АЗ №108664 та винесення постанови ЕГА №1952409 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Однак, суд звертає до увагу на те, що даний рапорт складений особою, якою було складений протокол про адміністративне правопорушення та він відноситься до внутрішніх документів УПП у Вінницькій області, а тому у відсутності інших документів на підтвердження викладених в ньому обставин, рапорт не може бути неналежним доказом.

Крім того, в протоколі додатком зазначено доказ відеофіксації обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, але до матеріалів вказаний доказ надано не було. При цьому, що ОСОБА_1 не згоден з обставинами викладеними в протоколі, що слідує також з його змісту.

Відповідно до п. 15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015 року, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Зі змісту протоколу АПР18 492335 убачається також вчинення особою правопорушення в присутності інших громадян, але у протоколі не зазначено будь-яких свідків, а матеріали справи не містять пояснень інших осіб по обставинам події. Долучені на окремому аркуші пояснення ОСОБА_1 від 07 січня 2026 року засвідчують лише його відмову від надання будь-яких пояснень.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інших доказів, які підтверджували обставини зазначенні в протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано не було.

Слід зауважити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що суду не надано доказів на підтвердження обставин зазначених в протоколі. Таким чином, обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, суд зазначає наступне.

Зі змісту статті 185 КпАП слідує, що склад даного правопорушення має місце у разі вчинення злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним своїх службових обов`язків.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 року №8 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів").

«Непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в ньому встановлена відповідальність лише за злісну непокору законній вимозі поліцейського (рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 року № 10-рп/2011).

Виходячи з вказаного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

Отже для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст. 185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків та злісна непокора порушника цій вимозі.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не виконав закону вимогу працівника поліції припинити адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Наразі слід звернути увагу, що провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, судом закрите у зв`язку з недоведеністю.

Крім того, непокора вимозі поліцейського, аби стати ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, має бути злісною, тобто, вимога має бути висунута, принаймні, більше одного разу, виразно, чітко і наполегливо, а це не простежується ані з самого протоколу, ані з доданих до нього матеріалів. До того ж не зазначеного в чому ж полягає злісна непокора.

Будь-яких інших об`єктивних даних про наявність в діях ОСОБА_1 ознак злісної непокори законній вимозі працівника поліції суду надано не було.

Суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 251 КпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Отже, здійснюючи аналіз наданих суду доказів у їх сукупності, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ст. 185 КУпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 173, 185, 247, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173, 185 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: