Номер провадження: 33/813/122/26
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

захисника адвоката Пилипчука Олександра Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу захисника Євсюкова Євгена Петровича, який діє в інтересахособи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2025 року у задоволенні клопотання захисника Євсюкова Є.П. про незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами відмовлено.

Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн на користь держави України, та позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 08.07.2025 о 13 годині 19 хвилин керував транспортним засобом автомобілем «Opel Kadett», д/н НОМЕР_1 , по вулиці Колонтаївській, біля будинку № 59, у м. Одесі, у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, захисник Євсюков Євген Петрович, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2025 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого правопорушення та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу без накладення стягнення у виді позбавлення спеціального права керування транспортним засобом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

- судом не прийнято до уваги долучені докази та не була надана належна оцінка характеризуючим матеріалам, а саме: ОСОБА_1 є професійним водієм, ФОП, здійснює вантажні перевезення, а також є волонтером благодійної організації Благодійний фонд «Пліч о пліч», неодноразово доставляв і доставляє гуманітарну допомогу до військових підрозділів, лікарень, цивільному населенню;

- ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом;

- не роз`яснено права у встановленому законом порядку;

- судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 приймав заспокійливі препарати 03.07.2025 за 5 днів до керування транспортним засобом;

- на відеозаписі відсутні будь-які ознаки перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння;

- позбавлення права керування ОСОБА_1 , з урахуванням обставин справи та особи правопорушника: є членом благодійної організації Благодійний фонд «Пліч о пліч», діяльність якого пов`язана з керуванням т/з, оскільки дозволяє доставку гуманітарної допомоги, не в повній мірі відповідає інтересам держави, є надмірним та не відповідає принципу розумності;

- відсутні шкідливі наслідки, ОСОБА_1 не спричинив істотної шкоди громадським або державним інтересам;

- не встановлено будь-яких обставин, які обтяжують його відповідальність як правопорушника;

- виконання ОСОБА_1 функцій члена Благодійного фонду «Пліч о пліч» буде більш раціональним та кориснішим для виконання гуманітарних завдань, накладення стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим, накладення штрафу є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, а також в достатній мірі слугуватиме вихованню останнього та запобігатиме вчиненню нових (до аналогічних висновків прийшов Одеського апеляційний суд у справі № 522/16136/22, № 522/4536/23, № 522/11252/23);

- в протокол внесені недостовірні відомості та такий складений з порушенням прав ОСОБА_1 , зокрема, права на захист.

В судовому засіданні захисник Пилипчук О.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлений, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведене та зважаючи на положення ст. 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.9.а. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Відповідно до пунктів 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 392987 від 16.07.2025 року, висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 001573 від 14.07.2025 року, відеозаписами.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у перебуванні у стані наркотичного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених в оскаржуваній постанові, в апеляційній скарзі не оспорюється, тому згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП судом апеляційної інстанції в цій частині судове рішення не переглядається.

Судове рішення оскаржується за доводами апеляційної скарги лише в межах застосованого адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до прохання захисника змінити стягнення: накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 є професійним водієм, ФОП, здійснює вантажні перевезення, а також є волонтером благодійної організації Благодійний фонд «Пліч о пліч», неодноразово доставляв і доставляє гуманітарну допомогу до військових підрозділів, лікарень, цивільному населенню.

Проте, такі обставини не можуть бути підставою для задоволення апеляційною скарги.

Так, у відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За позицією апеляційного суду, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне стягнення на водіїв у вигляді основного - штрафу та обов`язкового додаткового - позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Будь-яких альтернативних видів стягнення санкція вказаної статті не передбачає.

Слід зазначити, що позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 24 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, що притягнута до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засад справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Накладене місцевим судом на ОСОБА_1 стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Посилання заявника на те, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами не в повній мірі відповідає інтересам держави, є надмірним та не відповідає принципу розумності, не спростовують та не можуть бути підставою для зміни накладеного на нього стягнення.

Відсутні правові підстави для застосування відносно ОСОБА_1 аналогії закону (права) і призначення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме призначення адміністративного стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Судом враховано, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. Характер вказаного правопорушення має підвищену суспільну небезпечність порівняно з іншими встановленими цим Кодексом правопорушеннями, безпідставне звільнення або часткове звільнення від відповідальності правопорушників має вкрай негативні наслідки, розгляд вказаної категорії справ є суспільно значущими та має значний суспільний інтерес.

Не враховуються судом посилання захисника на відсутність шкідливих наслідків, відсутність істотної шкоди громадським або державним інтересам, а також будь-яких обставин, які обтяжують його відповідальність як правопорушника з огляду на наявність застереження у ч. 2 ст. 33 КУпАП щодо правила накладання стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи скарги як не відсторонення від керування транспортним засобом, не роз`яснення прав, приймання заспокійливих препаратів 03.07.2025 за 5 днів до керування транспортним засобом та відсутність на відеозаписі будь-яких ознак перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, оскільки зазначені обставини не стосуються предмета апеляційного перегляду та не пов`язані з проханням захисника про зміну адміністративного стягнення.

Безпідставним є твердження захисника, що в протокол внесені недостовірні відомості, оскільки ОСОБА_1 підписав такий без зауважень та заперечень.

Посилання захисника на постанови Одеського апеляційного суду у справі № 522/16136/22, № 522/4536/23, № 522/11252/23 не приймається судом до уваги, оскільки такі не мають преюдиційного значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортного засобу є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортним засобом та їздити на ньому, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Крім того, не можуть буті взяті до уваги посилання захисника Пилипчука О.В., який здійснює захист ОСОБА_1 на підставі укладеного між сторонами 27.01.2026 договору про правову допомогу, на необхідність відкладення розгляду справи до отримання відповіді на адвокатський запит щодо висновку № 001573 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та виявлення в сечі ОСОБА_1 метаболіту канабісу, оскільки таке не має відношення до предмету доказування по теперішній справі в межах доводів апеляційної скарги.

Вказане не узгоджується із вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП, згідно якої апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Виключення з цього правила допускаються законодавцем у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки по справі не встановлено вказаних неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, таке виключає можливість виходу суду за межі доводів апеляційної скарги, які зводяться до оскарження заходу стягнення, застосованого до ОСОБА_1 .

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Євсюкова Євгена Петровича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова