Житомирський апеляційний суд
Справа № 285/7071/25Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 149Доповідач Миколайчук П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 рокум. Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В.,

із секретарем судового засідання Журавською Д.П.,

з участю ОСОБА_1

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 16.12.2025 о 00 год. 18 хв. на 236 км автодороги М-06 Київ-Чоп, у с. Анета Звягельського району Житомирської області ОСОБА_1 керував автомобілем "Mersedes-Benz", номерний знак НОМЕР_1 , з причепом "BEST RAILERS B23", номерний знак НОМЕР_2 , будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами постановою ВП63051854 від 31.03.2025 головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Полюхович І.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на постанову від 16.01.2026 року, яку вважає ухваленою за неповного з`ясування обставин та із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 в скарзі зазначив, що в силу незадовільного стану здоров`я, не мав можливості приїхати в судове засідання, у зв`язку з чим подав клопотання про передачу справи за місцем його проживання, однак судом клопотання було відхилено. Також, судом взагалі не з`ясовано дійсних обставин справи і обставин, що пом`якшують відповідальність та характер вчиненого правопорушення. Судом не враховано і не перевірено інформацію про повне погашення ОСОБА_1 заборгованості перед початком розгляду справи. Зауважує, що знав про наявність заборгованості, однак не був обізнаний про обмеження у праві керування транспортними засобами і доказів про надсилання йому постанови ДВС у матеріалах справи немає. Правоохоронний орган не послався на жоден інформаційний ресурс, з якого міг би дізнатися про обмеження його у праві керування транспортним засобом, а зупинку здійснив з інших підстав, проте суд не врахував цього при винесенні постанови, натомість послався на ті докази, якими обвинувач не доводив його вини, чим вийшов за межі принципу рівності сторін та порушив право на захист та практику ЄСПЛ.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив постанову суду скасувати, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, зазначених в ній, надав копії постанов від 19.12.2026 року про скасування заходів примусового виконання та про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Додатково пояснив, що тривалий час був за кордоном та не знав про встановлене обмеження в праві керування транспортними засобами.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення (ст. 251 КУпАП).

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч.3 ст. 126 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає, за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується у формі умислу.

Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, для наявності складу адміністративного правопорушення обов`язковим є, зокрема, доведення винуватості особи, тобто обізнаності з встановленим щодо неї обмеженням щодо керування транспортними засобами.

В свою чергу, відповідно п. 2 ч. 9 ст. 71, ч. 10. ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Суд першої інстанції зробив висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, на підставі відеозапису з місця події та постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, яка винесена 31.03.2025 року головним державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приступю Іванною Вікторівною в межах виконавчого провадження №63051854 з виконання судового наказу №569/145/20, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей.

Апеляційний суд, не погоджуючись з висновками судду першої інстанції виходячи з наступного.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про доведення до відома ОСОБА_1 постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 31.03.2025 року у встановленому порядку.

Клопотань про витребування доказів отримання боржником постанови державного виконавця не було заявлено особою, яка склала протокол.

Жодних інших доказів обізнаності ОСОБА_1 з накладеним на нього державним виконавцем обмеженням не встановлено, на відеозаписі на місці зупинки також зафіксовано, що останній висловив свою необізнаність про наявність зазначеної постанови державного виконавця ВДСВ.

Твердження судді першої інстанції з приводу того, що тривалість виконавчого провадження виключає ситуацію необізнаності боржника про наявність обов`язків зі сплати аліментів є помилковим, оскільки знання про необхідність сплати аліментів не є тотожним з обізнаністю про накладення тимчасового обмеження на право керування.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність того, що у ОСОБА_1 був умисел на керування транспортним засобом під час встановленого щодо нього тимчасового обмеження і в його діях наявна суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами, тобто відповідні доводи апеляційної скарги не спростовані.

Щодо пояснень ОСОБА_1 з приводу вмотивованості його клопотання про передачу матеріалів справи за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, суд першої інстанції вірно вказав на наявність законних підстав для розгляду справ за місцем вчинення правопорушення.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції не було обмежено ОСОБА_1 в доступі до правосуддя, оскільки він міг особисто приймати участь в засіданні в режимі відеоконференції, або через захисника.

З приводу доводу апелянта про повне погашення заборгованості зі сплати аліментів перед початком розгляду справи, суд зазначає наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення складено саме за те, що на момент зупинки транспортного засобу від керуванням ОСОБА_1 16.12.2025 року він був обмежений в праві керування транспортними засобами, тому погашення заборгованості та скасування тимчасового обмеження на право керування 19.12.2025 року не впливає на наявність чи відсутність вини за правопорушення, вчинене 16.12.2025 року, коли тимчасові обмеження ще діяли.

Суд відхиляє твердження ОСОБА_1 щодо відсутності посилання правоохоронного органу на інформаційний ресурс, з якого він міг би дізнатися про обмеження його в праві керування транспортними засобами, оскільки у такого органу відсутній обов`язок такого посилання.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП не є в повній мірі обґрунтованим.

Отже, постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП належить скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. ст.247, 293, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяП. Миколайчук