Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1388/25 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Номер провадження №33/4805/127/26
Категорія ст.124 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Божка А.В., захисника потерпілого ОСОБА_2 Каплі А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Божка Андрія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 на постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2025 року, якою його притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 26 липня 2025 року о 06-40 год на 86 км автодороги М06 керуючи транспортним засобом «SCANIA S500», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «WIELTON», державний номерний знак НОМЕР_2 , під час перестроювання не дав дорогу транспортному засобу «MERCEDES-BENZ GL350», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку ОСОБА_1 перестроївся, чим останній спричинив технічні пошкодження транспортних засобів та завдав матеріальної шкоди та порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Божко А.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, ухвалити нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказав, що дії ОСОБА_1 на дорозі відповідали правилам дорожнього руху, п. 10.3 ПДР він не порушував, а ДТП сталося внаслідок недотримання іншим водієм ОСОБА_2 безпечної дистанції та інтервалу. Вказав, що при перестроюванні у праву смугу водій автомобіля Мерседес лівою стороною зачепив дорожнє огородження, що в подальшому призвело до зіткнення з його транспортним засобом. Вважає, що пошкодження транспортних засобів не узгоджуються із версією подій, викладеною у протоколі.

Разом із апеляційною скаргою адвокат подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що копію оскаржуваної постанови від 30 вересня 2025 року захисник ОСОБА_3 отримав 11 листопада 2025 року. Апеляційну скаргу подав до районного суду 14 листопада 2025 року. Вважає строк на оскарження постанови суду першої інстанції таким, що пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та адвокат Божко А.В. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з викладених підстав, поновивши строк на апеляційне оскарження.

Адвокат Капля А.С. представник ОСОБА_2 , просила повернути апеляційну скаргу без розгляду, зважаючи на те, що строк на апеляційне оскарження пропущений без поважних причин, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Суд апеляційної інстанції, з урахуванням того, що місцевий суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зазначаються суть адміністративного правопорушення та інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Статтею 124 КУпАП передбачено правопорушення, що полягає у порушенні учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.

Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.

Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.

Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

Згідно вимог п. 10.3 ПДР України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

В оскаржуваній постанові суддя районного суду встановив наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за порушення п. 10.3 ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, а доводи апеляційної скарги захисника про порушення вимог процесуального закону є частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, при оцінці доказів суд реалізує стандарт більшої переконливості, при якому цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Як вбачається з наданих матеріалів, співробітниками поліції у якості доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 надано: схему ДТП, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на англійській мові (переклад якого в подальшому здіснено командиром взводу №2 роти №2 батальйону управління патрульної поліції Д.Плис) та рапорт поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області капрала поліції Р.Юхимчука.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до протоколу про адміністративне правопорушення всупереч вимогам ст. 251 КУпАП не долучено будь-якого відеозапису з нагрудних камер поліцейських, якими могло та мало бути зафіксовано наслідки та обстановка після ДТП, процедуру складання (оформлення) протоколу, не встановлено свідків пригоди та інші обставини, що мають значення для справи. Наявний протокол, як і його копія містять підписи особи. У той час як захисник та його довіритель категорично заперечують факт підписання останнім будь-яких документів, а матеріали справи доказів на спростування цього не містять.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 402975 від 26 липня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 26 липня 2025 року о 06-40 год на 86 км автодороги М06, керуючи транспортним засобом «SCANIA S500», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «WIELTON», державний номерний знак НОМЕР_2 , під час перестроювання не дав дорогу транспортному засобу «MERCEDES-BENZ GL350», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку ОСОБА_1 перестроївся, унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Водію ОСОБА_1 інкриміновано порушення п. 10.3 Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заперечував свою вину у порушенні ПДР. На місці ДТП у своїх письмових поясненнях зазначив, що рухався у лівій смузі при перестроюванні у праву смугу між ним та лівим відбійником автомобіль Мерседес вчинив зіткнення з його автомобілем (а.с. 4). Так, і в апеляційній скарзі адвокат Божко А.В. заперечив факт вини ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортній пригоді, зазначає, що ОСОБА_1 , виконавши випередження транспортного засобу, який рухався у правій смузі, знаходячись у крайній лівій смузі, переконавшись, що він не створить перешкоди або небезпеки для інших транспортних засобів, які рухались в правій смузі, завчасно подавши сигнал правим світловим покажчиком повороту, почав перестроюватись на праву смугу. Водій автомобіля Мерседес Райм Натан Роберт, не дочекавшись закінчення маневру, не зменшивши швидкість, зайняв крайнє ліве положення та намагався випередити ОСОБА_1 в попутному напрямку ліворуч.

Потерпілий ОСОБА_4 на місці події надав письмові пояснення, за змістом яких прямував на автомобілі до Києва, водій вантажівки не помітив його на лівій полосі і штовхнув його автомобіль у відбійник і здійснивши зіткнення з його автомобілем (а.с. 4 зворот).

За наслідками події було також складено схему ДТП (а.с. 2), на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після зіткнення, механічні пошкодження та обстановку на дорозі. Схема підписана учасниками без зауважень.

Механічні пошкодження транспортних засобів, згідно схеми:

-«SCANIA S500», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «WIELTON», державний номерний знак НОМЕР_2 - пошкоджені щитки колес, накладки на гайки коліс;

-«MERCEDES-BENZ GL350», державний номерний знак НОМЕР_3 Suzuki Grand Vitara НОМЕР_4 відірване праве дзеркало, пошкоджений бампер, праві дверки та праве крило, задня дверка да заднє крило, прави диск перед, ліва сторона диск перед, деформовано ліву сторону.

Безпосередньо до апеляційної скарги долучені фотоматеріали з фіксацією пошкоджень автомобілів, згідно яких пошкодження у «SCANIA S500» локалізовані у лівій задній частині, а у автомобіля «MERCEDES-BENZ GL350» видно потертість на всю довжину автомобіля ліворуч, вочевидь від зіткнення із задньою частиною напівпричепу, та глибші сліди правої частини автомобіля від зіткнення із відбійником.

Локалізація і характер механічних пошкоджень транспортних засобів у даному випадку жодним чином не дозволяє прийти до однозначних висновків про винуватість у вчиненні автопригоди її учасниками.

Експерт на місце дорожньо-транспортної пригоди не викликався.

Апеляційний суд зауважує на відсутність у схемі ДТП місця зіткнення транспортних засобів, а також місця зіткнення автомобіля «MERCEDES-BENZ GL350» з відбійником.

Матеріалам справи не містять інших доказів факту порушення саме ОСОБА_1 ПДР, за наявності двох протилежних версій подій вказаної ДТП, із зібраних у справі матеріалів неможливо встановити початкове розташування механічних засобів на дорозі до ДТП та в якому саме напрямі особа, що притягується до адміністративної відповідальності, здійснював маневр перелаштування та хто з учасників дорожньо-транспортної пригоди порушив Правила дорожнього руху, що стало причиною зіткнення автомобілів.

Тобто, будь-яких достовірних доказів, які б могли надати чітку відповідь про те, ким із водіїв ТЗ було порушено вимоги ПДР України, що призвели до ДТП, матеріали справи не містять і, з урахуванням протилежних пояснень учасників ДТП та неопитаних свідків, які могли з об`єктивних та суб`єктивних причин неналежним чином сприйняти і запам`ятати обставини події, у даному випадку неможливе застосування принципу більшої переконливості.

Без з`ясування вказаних фактичних обставин неможливо за наявними матеріалами беззаперечно встановити наявність у водія ОСОБА_1 порушень п. 10.3 ПДР України та їх зв`язок із наслідками пригоди.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції підійшов до вирішення справи формально, допустив неповноту судового розгляду, не забезпечивши явку всіх учасників, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та винесення оскаржуваної постанови.

Між тим, обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення та збирати докази, оскільки це суперечить принципу справедливого судового розгляду, змагальності та об`єктивності розгляду справи.

За таких обставин, сам протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати доказом в даній справі в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, і вони не можуть слугувати підставою для визнання його винним.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна позиція міститься і в рішенні Європейського Суду з прав людини «Авшар проти Туреччини», в якому Суд встановив стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи дійшов передчасного висновку при винуватість водія ОСОБА_1 , що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення. Тому апеляційний вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке пов`язано із порушенням п. 10.3 ПДР України, яке б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи, необхідно тлумачити на користь останньої..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, постанова суду підлягає скасуванню, а провадження - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Божка Андрія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь