10 березня 2026 рокуСправа №: 695/4277/25
Номер провадження 3/695/47/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

прокурора Циганника А.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Бруса С.М.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, громадянки України, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , депутата Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №480/2025 від 15.09.2025, ОСОБА_1 , будучи депутатом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, не повідомила належним чином про наявність у неї реального конфлікту інтересів, зумовленого голосуванням «за» рішення № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови» на 48 сесії Вознесенської сільської ради від 21.12.2023, враховуючи, що є працівником цієї ж сільської ради та перебуває у підпорядкуванні сільського голови, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене частиною першою статті 172-7 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №481/2025 від 15.09.2025 ОСОБА_1 , будучи депутатом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування «за» рішення № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови» на 48 сесії Вознесенської сільської ради від 21.12.2023, враховуючи, що є працівником цієї ж сільської ради та перебуває у підпорядкуванні сільського голови, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене частиною другою статті 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №482/2025 від 15.09.2025 ОСОБА_1 , будучи депутатом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, не повідомила належним чином про наявність у неї реального конфлікту інтересів, зумовленого голосуванням «за» рішення № 61-18/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році» на 61 сесії Вознесенської сільської ради від 19.12.2024, враховуючи, що є працівником цієї ж сільської ради та перебуває у підпорядкуванні сільського голови, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене частиною першою статті 172-7 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №483/2025 від 15.09.2025 ОСОБА_1 , будучи депутатом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування «за» рішення № 61-18/VII «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році» на 61 сесії Вознесенської сільської ради від 19.12.2024, враховуючи, що є працівником цієї ж сільської ради та перебуває у підпорядкуванні сільського голови, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене частиною другою статті 172-7 КУпАП.

Під час судового розгляду прокурор Циганник Андрій Вікторович пояснив, що 15.09.2025 року начальником 1-го сектору (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Блізніковим В.С. складено протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією відносно ОСОБА_1 . ОСОБА_1 є касиром-службовцем відділу бюджету та бухгалтерського обліку Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, знаходиться у підпорядкуванні сільського голови ОСОБА_2 , який наділений правами прийняття на роботу, звільнення з роботи, прийняття рішень щодо виплати премій тощо. Своїми щомісячними розпорядженнями голова Вознесенської сільської ради здійснював преміювання працівників сільської ради, у тому числі і ОСОБА_1 , а відтак, остання зацікавлена у прийнятті рішень як депутат на користь сільського голови. Приватний інтерес ОСОБА_1 має майновий характер та полягає у тому, що остання, будучи депутатом Вознесенської сільської ради та касиром-службовцем відділу бюджету та бухгалтерського обліку Вознесенської сільської ради схвально проголосувала за рішення № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови», діючи у власних інтересах, тому що розмір її премії залежить від ОСОБА_2 . Як вказав прокурор, не менш важливим є і ставлення ОСОБА_2 до своєї підлеглої , яке може виражатися у поблажливому ставленні, ймовірної можливості віддячити їй як майновим, так і не майновим способом. Враховуючи, що ОСОБА_2 , як сільський голова Вознесенської сільської ради видає розпорядження про преміювання, у тому числі і ОСОБА_1 , у неї наявний приватний інтерес діяти на користь свого керівника, у тому числі і при прийнятті рішень щодо умов оплати праці. Такими діями ОСОБА_1 може розраховувати на підвищення премії, додаткове матеріальне заохочення, на лояльне ставлення керівника тощо. За наявності вищевказаного приватного інтересу, депутат Вознесенської сільської ради ОСОБА_1 могла суб`єктивно та упереджено прийняти рішення під час голосування «за» рішення № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови». На думку прокурора, така суперечність, що мала вплив на об`єктивність та неупередженість вчинення дій та прийняття рішень, у розумінні Закону є реальним конфліктом інтересів. Дії ОСОБА_1 суперечать взятим на себе державою Україна зобов`язань щодо створення, підтримування і зміцнення систем, які сприяють прозорості і запобігають виникненню конфлікту інтересів, закріпленим у Конвенції ООН проти корупції від 31.10.2003, ратифікованої Україною 18.10.2003. Як вказав прокурор, факт неповідомлення ОСОБА_1 реального чи потенційного конфлікту інтересів підтверджується випискою з протоколу засідання сесії Вознесенської сільської ради та результатом поіменного голосування. З огляду на наведене, посилаючись на доведеність матеріалами справи умислу у діях ОСОБА_1 , прокурор просив визнати її винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, на підставі ч.4 ст.38 КУпАП закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у частині протоколів №480/2025 від 15.09.2025, №481/2025 від 15.09.2025, оскільки з моменту вчинення вказаних правопорушень минуло більше двох років, та з урахуванням ч.2 ст.36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у частині правопорушень за ч.2 ст.172-7 та за ч.1 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн 00 коп.

ОСОБА_1 під час судового розгляду вину не визнала та пояснила, що заперечує наявність конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування «за» рішення № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови» на 48 сесії Вознесенської сільської ради від 21.12.2023 та рішення № 61-18/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році» на 61 сесії Вознесенської сільської ради від 19.12.2024.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Брус Сергій Миколайович під час судового розгляду справи наполягав, що матеріали справи не містять доказів того, що голос ОСОБА_1 чи її участь у прийнятті рішення певним чином вплинули на її особисті інтереси чи зміну її майнового стану. Голос ОСОБА_1 не був вирішальним під час голосування серед інших депутатів. Жодних змін майнового чи іншого характеру у ОСОБА_1 після голосування не відбулося. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні докази наявності у ОСОБА_1 приватного інтересу, що суперечить її представницьким повноваженням та впливає на об`єктивність прийняття рішень. Преміювання та виплата заробітної плати регулюється трудовим законодавством і не можуть розглядатися як конфлікт інтересів чи корупційне діяння. Із зібраних у даній справі доказів не вбачається, який вид позаслужбових стосунків мали ОСОБА_1 та Вознесенського сільського голови ОСОБА_2 . У справі відсутні дані, на підставі яких можна прийти до висновку, що дії ОСОБА_1 призвели до поблажливого ставлення до неї з боку сільського голови, що той їй віддячив майновим чи не майновим способом, що вказує на відсутність у її діях складу правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 , показав суду, що він обіймає посаду сільського голови Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Загальний порядок оплати праці та преміювання працівників сільської ради приймається рішенням на сесії ради. На підставі вказаних рішень відповідно до колективного договору і додаткового положення про преміювання, у межах фонду оплати праці готуються проєкти відповідних рішень. Особисто участі у вирішенні питання про преміювання ОСОБА_2 не бере. Депутати сільської ради та працівники не депутати отримують однакову заробітну плату відповідно до категорії посади. Жодних преференцій, матеріальних чи інших привілеїв після голосування на сесіях відносно ОСОБА_1 не було.

Допитана у судовому засідання у якості свідка ОСОБА_3 показала суду, що вона обіймає посаду начальника відділу загальної, організаційної, реєстраційної і кадрової роботи виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Як показала свідок суду, вона на підставі колективного договору і додаткового положення про премії і надбавки відповідно до наданої інформації головного спеціаліста щодо розрахованої заробітної плати із преміями по категоріям, всім однаково готує проєкт рішення на підпис сільському голові. Ніхто жодних привілей не має. Сільський голова безпосередньої участі у формуванні заробітної плати та премій не має. ОСОБА_3 готує сформовану відомість на підпис. Також свідок показала, що однакові категорії посад отримують однаковий розмір заробітної плати та не депутати отримують однаково із депутатами ради. Жодних преференцій, матеріальних чи інших привілеїв після голосування на сесіях відносно ОСОБА_1 не було.

Допитана у судовому засідання у якості свідка ОСОБА_4 показала суду, що вона обіймає посаду заступника голови Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Як показала свідок суду, питанням щодо нарахування заробітної плати займається головний спеціаліст та розмір заробітної плати залежить від фонду заробітної плати. Сільський голова участі у коригуванні заробітної плати не бере. Жодних преференцій, матеріальних чи інших привілеїв після голосування на сесіях відносно ОСОБА_1 не було. Всі працівники отримують заробітну плату по категоріям посад однаково.

Суд, заслухавши прокурора, пояснення ОСОБА_1 та її представника, покази свідків, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали провадження, відповідно до вимог ст.280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»: правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 1-1/VIII від 12.11.2020 року «Про підсумки виборів депутатів Вознесенської сільської ради та визнання їх повноважень» визнано повноваження депутатів Гельмязівської сільської ради по 8 округах: округ №3 серед яких і ОСОБА_1 .

Відповідно до списку працівників виконавчого комітету Вознесенської сільської ради станом на 25.07.2025 ОСОБА_1 призначено на посаду касир-службовець відділу бюджету та бухгалтерського обліку з 04.01.2021.

21 грудня 2023 року на 48 сесії Вознесенської сільської ради VIIІ скликання прийнято рішення № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови», яким затверджено умови та складові оплати праці голови Вознесенської сільської ради ОСОБА_2 на 2024 рік.

Згідно з випискою з протоколу засідання чергової 48-ї сесії Вознесенської сільської ради VIIІ скликання від 21.12.2023 по питанню № 16 «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови» депутати прийняли рішення № 48-16/VIIІ від 21.12.2023 «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови», яким встановили сільському голові умови та складові оплати праці на 2024 рік. Згідно вищевказаної виписки з протоколу ОСОБА_1 не повідомляла про наявність у неї реального та/або потенційного конфлікту інтересів при голосуванні з даного питання. Відповідно до результатів поіменного голосування від 21.12.2023 48-ї сесії Вознесенської сільської ради VIIІ скликання депутат ОСОБА_1 голосувала «за» щодо питання № 16 «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови».

19 грудня 2024 року на 61 сесії Вознесенської сільської ради VIIІ скликання прийнято рішення № 61-18/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році», яким затверджено умови та складові оплати праці голови Вознесенської сільської ради ОСОБА_2 .

Відповідно до виписки з протоколу засідання чергової 61-ї сесії Вознесенської сільської ради VIIІ скликання від 19.12.2024 по питанню № 18 «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році» депутати прийняли рішення № 61-18/VIIІ від 19.12.2024 «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році», яким встановили сільському голові умови та складові оплати праці. Згідно вищевказаної виписки з протоколу ОСОБА_1 не повідомляла про наявність у неї реального та/або потенційного конфлікту інтересів при голосуванні з даного питання. Згідно з результатами поіменного голосування від 19.12.2024 61-ї сесії Вознесенської сільської ради VIIІ скликання депутат ОСОБА_1 голосувала «за» щодо питання № 18 «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році».

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів, а також повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Реальному конфлікту інтересів характерна наявність трьох об`єктивних компонентів: приватний інтерес; службове повноваження, представницьке повноваження; протиріччя між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Частина 1 ст.172-7 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність приватного інтересу, який впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення нею дій при здійсненні представницьких повноважень, тому зобов`язана була повідомити про це, однак не зробила цього.

Частина 2 ст.172-7 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів: вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в активних діях особи, яка знала про наявність приватного інтересу, який впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення нею дій при здійсненні представницьких повноважень, тому зобов`язана була повідомити про це, однак не зробила цього.

При цьому, відповідно до примітки до статті 172-7 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Для констатації наявності або відсутності у діях чи бездіяльності особи події та складу вищевказаного адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи мав місце за даних обставин по справі реальний конфлікт інтересів.

Виходячи з аналізу загальних положень Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктивна сторона як корупційного правопорушення, так і правопорушення, пов`язаного з корупцією, характеризується тим, що воно вчиняється лише з корисливих спонукань, і особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага. Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому, якщо мова йде про конфлікт інтересів, то він повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Діюче антикорупційне законодавство України розділяє два види конфлікту інтересів: потенційний та реальний.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено у протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією.

Таким чином відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Зазначене узгоджується й з приписами п.1.1.1. розділу І «Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року №839, відповідно до якого тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникненню реального або потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5 «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи», дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст.172-7 КУпАП є доведеність наявності ситуації, за якої приватна заінтересованість особи впливає на об`єктивність виконання ним службових чи представницьких повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між приватним інтересом особи і публічним, що може поставити під сумнів справедливість прийнятого рішення чи вчинення публічним діячем інших дій.

Доведення достатніми доказами обставин чітко визначеної суперечності є обов`язковим для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення особи, оскільки відсутність доказів таких обставин свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду у якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Проте, зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини не підтверджуються дослідженими у судовому засіданні іншими доказами.

Оцінюючи доводи протоколів в даній справі щодо наявності вказаних складових реального конфлікту інтересів, в розрізі досліджених в судовому засіданні доказів та нормативно-правових актів, які регламентують питання преміювання в органах місцевого самоврядування, суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_1 інкримінується, що вона будучи депутатом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, не повідомила належним чином про наявність у неї реального конфлікту інтересів, зумовленого голосуванням «за» рішення № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови» на 48 сесії Вознесенської сільської ради від 21.12.2023, враховуючи, що є працівником цієї ж сільської ради та перебуває у підпорядкуванні сільського голови. Крім того, ОСОБА_1 , будучи депутатом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування «за» рішення № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови» на 48 сесії Вознесенської сільської ради від 21.12.2023, враховуючи, що є працівником цієї ж сільської ради та перебуває у підпорядкуванні сільського голови.

Також, ОСОБА_1 інкримінується, що вона будучи депутатом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, не повідомила належним чином про наявність у неї реального конфлікту інтересів, зумовленого голосуванням «за» рішення № 61-18/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році» на 61 сесії Вознесенської сільської ради від 19.12.2024, враховуючи, що є працівником цієї ж сільської ради та перебуває у підпорядкуванні сільського голови. Крім того, ОСОБА_1 , будучи депутатом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи у власних інтересах, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування «за» рішення № 61-18/VII «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році» на 61 сесії Вознесенської сільської ради від 19.12.2024, враховуючи, що є працівником цієї ж сільської ради та перебуває у підпорядкуванні сільського голови, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене частиною другою статті 172-7 КУпАП.

На підставі аналізу протоколів сесій Вознесенської сільської ради встановлено, що голос депутата ОСОБА_1 під час голосування за зазначені рішення не був вирішальним. ОСОБА_1 брала участь у голосуванні як депутат сільської ради та голосувала за рішення, які були попередньо погоджені депутатською комісією з питань фінансів, бюджету, планування соціально-економічного розвитку, інвестицій та міжнародного співробітництва.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не була ініціатором вказаних рішень, не розробляла одноособово їх проект та не вносила їх для прийняття на сесію сільської ради.

Особа, уповноважена на складання протоколів про адміністративні правопорушення, встановила, що ОСОБА_1 при прийнятті вказаних рішень, діяла суб`єктивно та упереджено в інтересах безпосереднього свого керівника ОСОБА_2 голови Вознесенської сільської ради.

Посадова особа, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення зазначила, що приватний інтерес ОСОБА_1 при прийнятті зазначених рішень має майновий характер та полягає у тому, що остання будучи депутатом Вознесенської сільської ради та касиром-службовцем відділу бюджету та бухгалтерського обліку цієї ж сільської ради діяла у власних інтересах, тому що розмір її премії, виплат залежить від ОСОБА_2 . Не менш важливим є і відношення ОСОБА_2 до своєї підлеглої, яке може виражатись у поблажливому відношенні, ймовірної можливості віддячити як майновим так і не майновим способом. Крім того зазначено, що ОСОБА_2 , як сільський голова Вознесенської сільської ради Черкаської області, видає розпорядження про преміювання, в тому числі і ОСОБА_1 , у неї наявний приватний інтерес діяти на користь свого керівника, у тому числі при прийнятті рішення щодо преміювання. Такими діями ОСОБА_1 , може розраховувати на підвищенні премії, додаткове матеріальне заохочення, на лояльне ставлення керівника, тощо.

Разом з тим, посадова особа, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення послалася на розділ 2.2. Методичних рекомендацій щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції: «Приватний інтерес може виникати через конфлікт керівника з підлеглою особою або негативне сприйняття дій підлеглої особи керівником. Часто такого роду приватний інтерес зумовлюють дії викривачів корупції. Приватний інтерес буде наявний у особи діяльність якої будуть оцінювати в рамках службового розслідування, що координується та контролюється такою особою. Як правило, підпорядковані працівники схильні діяти в інтересах керівника. Це зумовлено тим, що у разі прийняття рішення на користь керівника, підпорядкована особа може розраховувати або на його лояльне ставлення, додаткове матеріальне заохочення, або уникнення негативної реакції керівника, застосування дисциплінарного стягнення/ініціювання дисциплінарного стягнення щодо підпорядкованого працівника тощо. Своєю чергою, керівник прагнутиме віддячити підлеглому працівнику, який задовольнив приватний інтерес керівника».

Суд зауважує, що методичні рекомендації будь-якого державного органу, це тільки роз`яснення з певної теми або питання, роду практичної діяльності, з методикою виконання окремих заходів. Мета цих Методичних рекомендацій, як зазначено в самому наказі НАЗК від 02.04.2021 року №5 це формування єдиного підходу до дотримання правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, обмежень щодо запобігання корупції як невід`ємної складової запобігання вчиненню корупційних і пов`язаних з корупцією правопорушень, а тому за своєю правовою природою не є обов`язковими до повного виконання судами при розгляді справ. Тобто, суд при розгляді протоколів про адміністративні правопорушення в першу чергу повинен керуватися вимогами Конституції України та нормами КУпАП, якими визначено порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Лучанінова проти України»).

Відміною потенційного від реального конфлікту, як вже зазначалось, є не лише наявність суперечності між приватним інтересом та службовим повноваженням, а насамперед, що така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Однак, у цій справі відсутні фактичні дані, на підставі яких можливо прийти до висновку, що дії ОСОБА_1 призвели до поблажливого відношення до неї з боку її керівника ОСОБА_2 , що той їй віддячив майновим чи немайновим способом, про що йде мова у протоколах про адміністративне правопорушення. Навпаки, з документів, які долучені з боку сторони захисту встановлено, що за останні три роки розмір премій та інших виплат ОСОБА_1 жодним чином не змінився, а надто після відповідного голосування.

Згідно з Положенням про порядок преміювання працівників виконавчого комітету та виконавчих органів, фінансового відділу Вознесенської сільської ради, затвердженого Рішенням Вознесенської сільської ради від 20.05.2021 № 10-34/VІІІ, це Положення визначає джерела, умови, показники і порядок преміювання працівників виконавчих органів, зокрема сільського голови, заступника сільського голови, секретаря сільської ради, начальників, спеціалістів, службовців, робітників відділів виконавчого комітету, старостів, начальників та працівників самостійних відділів (юридичних осіб) (п. 1.1).

Згідно з п.1.2. Положення, преміювання працівників виконавчих органів здійснюється за якісне, своєчасне і в повному обсяги виконання обов`язків, визначених Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та посадовими інструкціями, а також з урахуванням їх ініціативи, особистого вкладу в загальні результати роботи виконавчих органів, результативності праці та наявності коштів.

Відповідно до п.3.1. Положення, видатки та преміювання передбачаються в кошторисі сільської ради працівникам виконавчого комітету та виконавчих органів сільської ради здійснюються за розпорядженням сільського голови на підставі оцінки та всебічного аналізу виконання ними посадових обов`язків і завдань.

Положеннями п.4.1. та п. 4.2 передбачено, що оцінювання показників роботи секретаря ради, заступника сільського голови, начальників відділів виконавчого комітету, начальників самостійних відділів (юридичних осіб) з метою нарахування премії проводить сільський голова; пропозиції про преміювання спеціалістів, службовців та робітників, які працюють у відділах виконавчого комітету та виконавчих органах сільської ради готуються керівниками цих відділів і подаються для затвердження сільському голові.

У пункті 4.3 Положення встановлено, що начальник відділу бюджету бухгалтерського обліку головний бухгалтер та бухгалтер фінансового відділу щомісяця до 25 числа розраховую загальну суму коштів, що спрямовуються на преміювання та подає на розгляд сільського голови.

Згідно з п. 4.4. Положення, розмір місячної, квартальної або річної премії встановлюється працівникам виконавчих органів згідно розпорядження сільського голови в залежності від особистого внеску в загальний результат роботи.

Таким чином процедура преміювання працівників не передбачає можливості сільському голові самостійно визначати розмір премії, яка буде виплачуватись ОСОБА_1 .

Статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів та за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Як вже зазначалося вище, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Тобто, для констатації наявності або відсутності у діях чи бездіяльності особи події та складу вищевказаного адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи мав місце за даних обставин по справі, власне, реальний конфлікт інтересів.

Предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП є доведеність наявності ситуації, за якої приватна заінтересованість особи впливає на об`єктивність виконання ним службових чи представницьких повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між приватним інтересом особи і публічним, що може поставити під сумнів справедливість прийнятого рішення чи вчинення публічним діячем інших дій.

Доведення достатніми доказами обставин чітко визначеної суперечності є обов`язковим для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення особи, оскільки відсутність доказів таких обставин свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Отже, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1)наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2)наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4)наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено у протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією.

За змістом протоколів про вчинення адміністративних правопорушень такий приватний інтерес полягав в тому, що голосуючи за вказані рішення ОСОБА_1 діяла у власних інтересах, тому що розмір її премії залежить від ОСОБА_2 . Не менш важливим є і відношення ОСОБА_2 до своєї підлеглої, яке може виражатись у поблажливому відношенні.

При цьому суд зауважує, що у протоколах застосовуються такі обґрунтування як «ймовірна можливість віддячити» чи «може розраховувати на підвищення премії, додаткове матеріальне заохочення, «лояльне ставлення керівника, тощо», що не відповідає вказаному вище критерію реального конфлікту інтересів, тобто не такого, що може виплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій. Формулювання суті адміністративного правопорушення, викладене у протоколах про адміністративні правопорушення, передбачає певні припущення: «як правило», «може виражатись», «ймовірна можливість», що свідчить про невиконання особою, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення положень ст.251 ч.2 КУпАП щодо обов`язку збирання доказів з метою встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні.

Конституцією України визначено, що кожен має право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди охороняється законом.

Питання оплати праці належить до трудових правовідносин, а отже не відноситься до сфери приватного інтересу працівника в розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначає структуру заробітної плати, а саме:

-основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

-додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Питання виплати заробітної плати, премій та надбавок працівникам органів місцевого самоврядування регулюється постановами КМУ №1295 від 24.10.1996 та №268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів, та інших органів», згідно з абз.2 п.6 останньої, преміювання голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою».

Отже, отримання особою грошової винагороди у формі заробітної плати, а також її складових: премії, надбавки за своєю суттю належать до трудових відносин, а право на заробітну плату закріплене у Конституції України, відповідно до вимог якої кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату.

Отже премія, пов`язана з виконанням виробничих завдань і функцій за приписами статті 2 Закону України «Про заробітну плату», в силу її регулярності, відноситься саме до додаткової заробітної плати, а не до заохочувальних та компенсаційних виплат.

Частиною 2 статті 97 Кодексу законів про працю передбачено, зокрема, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Конституційне право на заробітну плату (стаття 43 Конституції України) є мінімальною (базовою) конституційною гарантією, та не може бути приводом виникнення реального конфлікту інтересів (суперечності) між службовими повноваженнями та приватним інтересом.

Право ж на достойну заробітну плату, за успішно та якісно виконані посадові обов`язки є не приватним інтересом, а базовими конституційними гарантіями на достойне життя та соціальні гарантії.

Матеріали справи про вказані корупційні правопорушення не містять жодних доказів, які б свідчили про факт зміни розміру премії для ОСОБА_1 порівняно із попередніми періодами, чи надання їй будь-яких інших пільг, доплат, тощо.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 при прийнятті рішень № 48-16/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови» на 48 сесії Вознесенської сільської ради від 21.12.2023, та рішення № 61-18/VIIІ «Про умови оплати праці Вознесенського сільського голови у 2025 році» на 61 сесії Вознесенської сільської ради від 19.12.2024 стосовно ОСОБА_2 , який не є її близькою особою, не мала приватного інтересу. Сам факт, що ОСОБА_1 прийняла зазначені рішення не свідчить про наявність у неї такого інтересу.

Відтак у ході судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів, не встановлено, що ОСОБА_1 діяла та приймала рішення в умовах реального конфлікту інтересів, тобто її приватна заінтересованість впливала на об`єктивність виконання нею службових повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між приватним інтересом особи і публічним, що може поставити під сумнів справедливість прийнятих рішень.

Зі змісту протоколів та із зібраних у даній справі доказів не вбачається: який саме вид позаслужбових стосунків мали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що є необхідною складовою для встановлення наявності або відсутності таких позаслужбових стосунків та відповідно встановлення факту наявності або відсутності дій ОСОБА_1 в умовах реального конфлікту інтересів, що у ОСОБА_1 був наявний реальний конфлікт інтересів, що вона не повідомила про його наявність, а потім ще й в умовах існування реального конфлікту інтересів приймала участь в обговоренні та прийнятті рішення на сесії, що ОСОБА_1 свідомо розраховувала (а не «ймовірно», «як правило», «начебто») на додаткове матеріальне заохочення з боку сільського голови в питанні визначення їй розміру премій, якогось іншого заохочення чи поблажливого ставлення.

Частиною 3 статті 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 №5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У даній справі, зібрані особою, уповноваженою відповідно до ст. 255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, докази за своєю суттю не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Враховуючи викладене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, комплексно проаналізувавши сукупність усіх обставин встановлених в ході судового розгляду, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не доведена належними і допустимими доказами поза розумним сумнівом.

Враховуючи те, що судом не встановлено в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, провадження у справі щодо неї необхідно закрити на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 172-7, 247, 251, 252 ,276, 280, 283, 285, 287, 289, 290 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська