Житомирський апеляційний суд
Справа №278/6189/25 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І.
Номер провадження №33/4805/657/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., за участі ОСОБА_1 , захисника Словінського С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Якимчука Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Житомирського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення з урахуванням ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 28 листопада 2025 року о 21 год. 40 хв. на 4 км дороги «Озерне-Новогуйвинське» Житомирського району та області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Master», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив з`їзд в кювет. У результаті ДТП транспортний засіб механічно пошкоджено. Окрім цього, в зазначений час та в зазначеному місці він керував вищевказаним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.9 ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Якимчук О.М., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та провадження закрити, посилаючись на необґрунтованість та незаконність постанови. У заявленій скарзі посилається на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на відеозаписі автомобіль перебуває в нерухомому стані. Також посилався на не роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених законодавством. Зазначив, що після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» в медичному закладі, ОСОБА_1 не погодився з результатами та попросив лікаря провести забір крові для аналізу, на що його запевнили, що все одно буде стан алкогольного сп`яніння. Крім того, перед проведенням огляду лікар не здійснив контрольний задув повітря та не дав на огляд мундштук. На думку апелянта в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки внаслідок ДТП пошкоджено лише авто водія та виключно йому спричинені матеріальні збитки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом, зазначив, що за кермом був його тесть, який з`їхав в кювет. Після вчинення ДТП тесть пішов і в цей момент приїхала поліція. В ході спілкування з працівниками поліції заперечував факт керування, погодився пройти огляд.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Словінського С.А., перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п.п.12.1,13.1,2.9а ПДР, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статей 283, 284 КУпАП.

Так, з протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № та серії ЕПР1 №526589, №526598 від 28 листопада 2025 року вбачається, що 28 листопада 2025 року о 21 год. 40 хв. на 4 км дороги «Озерне-Новогуйвинське» Житомирського району та області водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Renault Master», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога та підтверджується висновком №543 від 28.11.2025, чим порушив п. 2.9а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2,3).

Крім того, 28 листопада 2025 року о 21 год. 40 хв. на 4 км дороги «Озерне-Новогуйвинське» Житомирського району та області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Master», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу посітйно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив з`їзд в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, травмованих немає, чим порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с.18).

За змістом п.2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п.13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Норми статті 124 КУпАП вказують, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягнуть за собою адміністративну відповідальність.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.6 І-го розділу Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).

Відповідно до п.7 І-го Розділу Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свідків. Матеріали обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вважаю, що судом першої інстанції вірно встановлено винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а та п.п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху України, на підставі наявних у справі доказів, зокрема: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 526589 від 28.11.2025, в якому зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.2-3); акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 28.11.2025, згідно якого ОСОБА_1 на момент проведення огляду 28.11.2025 о 22 год. перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.5); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.6); розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.7); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с.8); копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатору Alcotest 6810 (а.с.13); протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 526598 від 28 листопада 2025 року, в якому зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП (а.с.18); схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.11.2025 року, якою зафіксовано пошкодження ЛФП автомобіля (а.с.19); письмових пояснень свідка ОСОБА_2 (а.с.20); наявними в матеріалах справи відеозаписами (а.с.14,23).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності і взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені і зібрані у визначеному процесуальним законом порядку.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про відсутність в матеріалах справи доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки за кермом був його тесть, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю вказаних доказів.

Відповідно до наявних відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, останні, приїхавши на місце події, виявили на узбіччі в кюветі вантажний автомобіль, позаду кабіни якого перебував водій ОСОБА_1 , котрий оглядав авто, та особу якого було встановлено пізніше. В ході спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», на що останній відмовився, але погодився пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я. Приїхавши в лікарню, ОСОБА_1 в присутності лікаря пройшов огляд за допомогою газоаналізатору «Драгер», результат огляду склав 2,23%проміле, через деякий час останній знову продув «Драгер», результат огляду склав 2,34%проміле. ОСОБА_1 почав висловлювати незгоду з результатами, зазначивши про несправжність приладу, просив відібрати кров для аналізу. Лікар пояснив, що він перебуває в стан алкогольного сп`яніння, про що склав висновок. Працівники поліції роз`яснили водію права, передбачені законодавством та повідомили про складення адміністративних матеріалів за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП. В ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом та вчинення ДТП.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та причетність до дорожньо-транспортної пригоди, який опосередковано узгоджується із наявним відеозаписом, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання уникнути адміністративної відповідальності. Суд також виходить із того, що на місці пригоди в перші хвилини прибуття працівників поліції ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень щодо керування транспортним засобом, вибачався, і не вказував про тестя, як водія, навпаки пояснював, що усвідомлював для себе заборону керувати авто в такому стані. Саме такі первинні покази ОСОБА_1 на думку суду є найбільш правдивими та достовірними, оскільки особливість психіки людини в перші секунди, хвилини після події не дозволяє їй за короткий проміжок часу вигадати чи спотворити дійсність життєвої ситуації та створити неправдиве алібі для себе, та не встигає сформувати у своїй уяві хибну версію минулої поведінки та правдоподібно повідомити про неї допитувача. Тому первинні покази та письмові пояснення водія ОСОБА_1 , які зафіксовані одразу на місці, на переконання суду, є найбільш правдоподібними, достовірними, узгоджуються з іншими доказами у справі та обґрунтовано враховано судом при розгляді справи.

Також згідно відеозапису ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції, що за кермом була інша особа, не вказував про наявність інших осіб у автомобілі, такі особи не перебували поруч з автомобілем на місце події. Водій ОСОБА_1 повідомляв, що зателефонує тестю і він забере авто, що спростовує версію водія про перебування тестя за кермом під час ДТП.

Те, що на відеозаписі не зафіксовано безпосереднього моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є вірним, так як працівники поліції прибули на місце ДТП за викликом, проте з урахуванням сукупності інших доказів, дані з відеозапису не спростовують того, що останній керував транспортним засобом напередодні ДТП, в ході якого з`їхав в кювет на узбіччі дороги.

Крім того, факт причетності ОСОБА_1 до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 листопада 2025 року, та керування ним транспортним засобом, також підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , який зазначив, що 28.11.2025 біля 21 год. біля Пряжевського масиву побачив, як водій транспортного засобу Рено Мастер здійснив рух у напрямку дороги, де почув характерний звук шин, а саме писк, де підійшовши ближче, побачив, що авто знаходиться в кюветі, від водія почув характерний запах алкоголю, в цей момент під`їхали працівники поліції. Схемою місця ДТП від 28.11.2025 підтверджені наявні пошкодження ЛФП автомобіля. (а.с.19).

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає безсумнівним та доведеним достатніми доказами факт виконання функцій водія, керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Судом відхиляються доводи апелянта щодо не роз`яснення прав ОСОБА_1 , передбачених КУпАП та Конституцією України, оскільки з матеріалів справи та відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили права, передбачені законодавством (диск 1 файл export-97656 час на відео 22 год. 55 хв.). Будь-яких обмежень в процесуальних правах водія під час складання протоколу з боку працівників поліції судом не встановлено та може бути компенсовано особою в ході судового розгляду справи, оскільки саме на даному етапі проводиться розгляд справи по суті та можуть бути в повному обсязі реалізовані права, передбачені статтею 268 КУпАП. Як під час складання протоколу, так і в ході судового розгляду водію в повному обсязі було забезпечено реалізацію всіх прав, передбачених ст.268 КУпАП, та жодних істотних обмежень його процесуальних прав не допущено.

Щодо доводів апелянта про те, що на вимогу ОСОБА_1 після незгоди водія із результатами огляду, лікар не здійснив забір крові для дослідження, апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок лікаря медичного закладу, яким встановлено, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння є доказом, який повинен бути оформлений у встановленому законом порядку та може бути визнаний недопустимим за наявності певних правових підстав.

Зокрема, висновок лікаря про перебування обстежуваної особи у стані сп`яніння може бути визнаний недопустимим доказом, якщо судом буде встановлено, що він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Висновок лікаря може бути визнаний недопустимим доказом, коли судом буде встановлено, що він був зроблений у порушення встановленого законом порядку або лікарем медичного закладу, який не мав права проводити такий огляд і не мав належних повноважень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

Відповідно до 2, 8 Розділу ІІІ Інструкції огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я.

При цьому, зі змісту пунктів 11, 12 Розділу ІІІ Інструкції вбачається, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Отже за загальним правилом, встановленим Інструкцією, лікар самостійно обирає один із способів обстеження особи, виходячи із наявних технічних засобів та отриманих попередніх результатів, поведінки і стану обстежуваної особи.

Згідно відеозапису лікар провів візуальний огляд ОСОБА_1 для виявлення ознак алкогольного сп`яніння, що було більш ніж достатнім для встановлення у водія високого ступеня алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_1 у присутності лікаря двічі пройшов огляд за допомогою спеціального технічного засобу - газоаналізатору «Драгер», результат огляду позитивний 2,23 та 2,34% проміле, що значно перевищує допустиму норму та вказує про значний ступінь алкогольного сп`яніння.

Таким чином, лікар правомірно склав висновок про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на підставі результатів огляду за допомогою спеціального технічного засобу приладу «Драгер», а отже були відсутні підстави для додаткового проведення аналізу шляхом відбору крові.

Крім того, перед проведенням огляду за допомогою приладу «Драгер» лікар розпаковував мундштуки, які були герметично запаковані, що підтверджується відеозаписом, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Що стосується доводів апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктами правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення в даній ситуації виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Так, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п.п.12.1, 13.1 ПДР України.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив з`їзд в кювет. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження ЛФП.

Порушення саме цих пунктів ПДР водієм ОСОБА_1 повністю підтверджується дослідженими матеріалами справи, а також наявними пошкодженнями транспортного засобу, механізм спричинення яких в повній мірі відповідає обставинам, викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відносно позиції апелянта про те, що оскільки внаслідок ДТП було пошкоджено лише власний транспортний засіб ОСОБА_1 , а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, то слід зазначити, що таке тлумачення диспозиції ст. 124 КУпАП, є хибним, оскільки факт належності пошкодженого майна конкретній особі, в тому числі правопорушнику, не має значення для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Більше вагоме значення мають конкретні обставини пригоди та місце порушення Правил дорожнього руху.

В такій справі слід врахувати, що механічні пошкодження великовантажного авто та виїзд водія на узбіччя траси, відбулись на дорозі загального користування і могли створювати додаткову (особливу) небезпеку для інших учасників руху. Більше того подібна пригода в певній мірі була наслідком перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, який не впорався з керуванням.

Більше того, згідно з протоколом водій ОСОБА_1 не є власником даного транспортного засобу «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а такою особою значиться ОСОБА_3 .

При таких обставинах дорожньо-транспортної пригоди неможливо стверджувати про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Таким чином, всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою та доповнюють один одного.

Приймаючи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд виніс обґрунтовану постанову та прийняв правильне рішення, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Наведені апелянтом доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Якимчука Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2026 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: