Справа № 305/4047/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю секретарів судових засідань Кушнір А. І., Чейпеш С. І., захисника-адвоката Сидоренка В. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/442/25, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Гончарова М. С. на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 153075 від 18.10.2024 та постанови судді від 10.06.2025 вбачається, що 17.10.2024 приблизно о 23 год 15 хв по вул. Центральній у с. Лазещина Рахівського району, водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з указаною постановою, захисник-адвокат Гончаров М. С подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду від 10.06.2025 щодо ОСОБА_2 та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд першої інстанції допустив спрощений підхід при розгляді справи, не з`ясував всі обставини справи, а лише послався на обставини, викладені у протоколі та обґрунтував вину ОСОБА_2 формально, перерахувавши наявні у матеріалах справи документи. При цьому, суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказами та залишив поза увагою грубі порушення норм процесуального та матеріального права.

У доповненні до апеляційної скарги захисник вказує на те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_2 його права, у тому числі на правничу допомогу та на відшкодування моральної і матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями

-2-

чи бездіяльністю органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами. Незрозумілим є те, як працівники поліції за обставин, які вказані у протоколі, виявили порушення в діях ОСОБА_2 , які стали підставою для зупинки транспортного засобу. У ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_2 стверджував, що не він був за кермом, а його знайомий, який зник з місця події. Працівники поліції не пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою робочого засобу вимірювальної техніки. Відеозапис є недопустимим доказом, оскільки є неповним, на ньому не зафіксовано моменту зупинки транспортного засобу, складання та оголошення протоколу, а графічні позначки часу (29:30) не відповідають світовій системі цифрового позначення годин та хвилин. При цьому, неможливо ідентифікувати пристрій цієї відео фіксації, оскільки набір цифр «081322», про який вказано у протоколі, взагалі не відображається на жодному з відеозаписів. Крім того, посилається на незаконність винесеної щодо ОСОБА_2 постанови за ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки диспозиція цієї норми не відповідає обставинам, викладеним у даній постанові.

У черговому доповненні захисник-адвокат Сидоренко В. В. просить скасувати постанову суду від 10.06.2025 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження у справі закрити на підставі ч. 6 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначає, що з моменту інкримінованих ОСОБА_2 подій сплинув один рік, при цьому, рішення суду першої інстанції протягом цього строку не набрало законної сили. Відтак, за аналогією закону можуть бути застосовані відповідні правила застосування строків давності притягнення особи до адміністративної відповідальності, в тому числі на стадії апеляційного оскарження. Тому провадження у справі за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 має бути закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням річного строку притягнення особи до адміністративної відповідальності та не набранням за цей час постановою суду першої інстанції законної сили.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин чергової неявки не надав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Сидоренка В. В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката Гончарова М. С. не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на

-3-

основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адмш1стративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» , затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.201 5 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 17.10.2024 о 23 год 15 хв по вул. Центральній у с. Лазещина Рахівського району, водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

-4-

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_2 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 153075 від 18.10.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; рапортом поліцейського СРПП Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Рухніцького В. В.; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.10.2024; копією постанови серії ЕНА № 3286801 від 18.10.2024 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП; відеозаписами, якими засвідчено факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду у встановленому Законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським СРПП Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 153075 від 18.10.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 цього Кодексу, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

З встановлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, тобто ті ознаки, що мала місце у випадку зупинки водія ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, ОСОБА_2 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди з його результатами, не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення у присутності поліцейського у закладі охорони здоров`я, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Крім того, апеляційний суд констатує, що незгода водія із причинами зупинки,

-5-

або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений Правилами дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд оглянув відеозаписи, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, з яких вбачається, що ОСОБА_2 не заперечив факт керування транспортним засобом, а також відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Доводи захисника в апеляційній скарзі щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння, передбачено ст. 266 КУпАП, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу апеляційний не приймає до уваги, оскільки це не підтверджено жодними доказами.

Жодних заяв або клопотань, або інших пояснень ОСОБА_2 з приводу незаконних дій працівників поліції, у тому числі таких, що пов`язані з порушенням порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали провадження не містять, а незгода сторони захисту з діями працівників поліції була висловлена ним лише під час розгляду справи в суді, що можна розцінювати, як спосіб його захисту.

В матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про наявність у працівників поліції підстав для обмови ОСОБА_2 у керуванні ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а також про застосування працівниками поліції тиску чи незаконних методів примусу, які призвели до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Відеозаписами долученими до матеріалів справи, підтверджується факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом з тим, доводи захисника щодо не роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_2 спростовуються зібраними матеріалами справи, з яких вбачається, що працівниками поліції були роз`яснені ОСОБА_2 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_2 відмовившись від підпису та дачі пояснень, а відсутність таких роз`яснень на відеозаписах не спростовує вину ОСОБА_2 у вчинені даного адміністративного правопорушення.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_2 його права та обов`язки, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, що дає обґрунтовані підстави вважати, що вони спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами справи, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та відсутністю доказів доставки його до закладу охорони здоров`я, оскільки останній сам відмовився від проходження будь-яких оглядів на виявлення у нього стану алкогольного сп`яніння.

-6-

Доводи сторони захисту щодо неналежності, як доказу, наданого працівниками поліції відеозапису, не є підставою для скасування прийнятого судом рішення за умови того, що відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 153075 від 18.10.2024, так й у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в його належності та допустимості.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, оскільки за кермом перебував його знайомий апеляційний суд відхиляє, оскільки такі повністю спростовуються наявними у матеріалах справи та наведеними вище доказами, у тому числі відеоматеріалами з нагрудних бодікамер поліцейських, з яких вбачається, що ОСОБА_2 під час спілкування з працівниками поліції не заперечував той факт, що керував транспортним засобом з несправною фарою, їхав з СТО, вживав алкогольні напої у зв`язку із сімейними обставинами, а також самим протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом поліцейського та постановою про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 121 КУпАП, які не містять суперечностей, узгоджуються між собою, отримані у передбаченому законом порядку, та у повній мірі підтверджують той факт, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 , 10.07.2025 о 14 год 55 хв в м. Мукачеві на перехресті вул. Михайла Токаря (Писарєва).

У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає безпідставними клопотання сторони захисту заявлені у суді апеляційної інстанції про витребування доказів, зокрема додаткових матеріалів щодо записуючого пристрою поліцейського, який здійснював відео фіксацію події, яка мала місце 17.10.2024 та виклик у судове засідання поліцейського для дачі пояснень, оскільки доданий до протоколу відеозапис підтверджує факт керування транспортним засобом, а також факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_2 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

-7-

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність застосування ст. 38 КУпАП та закриття провадження у справі апеляційним судом на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, слід зважити на таке.

Частина 6 статті 38 КУпАП визначає, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП 18.10.2024. Адміністративне стягнення на нього судом першої інстанції накладено 10.06.2025, тобто в межах строку, визначеного ч. 6 ст. 38 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду в п. 20 постанови від 30.08.2023 (справа № 208/712/19, провадження № 13-47зво22) вказала, що за практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах:«Езтюрк проти Німеччини» (Oztыrk v. Germany) від 21.02.1984, заява № 8544/79; «Шмауцер проти Австрії» (Schmautzer v.Austria) від 23.10.1995, заява № 15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23.09.1998, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepkav.Ukraine) від 06.09.2005, заява № 61406/00).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в п. 21 вказаної постанови зазначила, що згідно із законодавством України керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння є адміністративним правопорушенням. Відтак процедура розгляду відповідних судових справ належить до сфери регулювання не Кримінального процесуального кодексу України, а КУпАП.

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду надано правовий висновок про те, що справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП належать до сфери регулювання саме нормами КУпАП.

-8-

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КУпАП не передбачено можливості закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду строків давності. Тому посилання захисника на позицію певних судів апеляційної інстанції в даному випадку є безпідставним.

Разом з тим, обмеження строків давності притягнення до адміністративної відповідальності обумовлено цілями і задачами законодавства про адміністративну відповідальність і дискреційними повноваженнями законодавця з визначенням меж публічного переслідування за вчинення правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Гончарова М. С. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення нормативно-правових актів про те, що сторони провадження в справах про адміністративні правопорушення є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; та те, що стороною захисту жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Гончарова М. С. залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2025 щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя