КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/1258/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

розглянув апеляційну скаргу захисника Севастьянова Сергія Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на постанову Дарницького районного суду міста Києва в складі судді Коренюк А. М.

від 26 грудня 2025 року

у справі № 753/24393/25 Дарницького районного суду міста Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП

громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП; накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, 04.02.2025 захисник Севастьянов С. В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову суду від 26.12.2025 та закрити провадження у справі.

Захисник вказував, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про те, що особа на момент 09.04.2025 була позбавлена права керування транспортним засобом відповідно до постанови Зарічного районного суду м. Сум від 12.05.2020, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Судом не враховано, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, в той час як позбавленню права керувати підлягають виключно водії, які були наділені таким правом.

Зазначає, що ОСОБА_1 в своїх поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення зазначив, що неодноразово звертався до сервісних органів МВС з метою повернення йому посвідчення, вилученого в 2020 році. В порушення вимог п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, посвідчення старого зразка так і не було повернуто ОСОБА_1 в силу його втрати сервісними центрами органами МВС.

Також вказує, що судом першої інстанції справа була розглянута без участі ОСОБА_1 та його захисника, що призвело до порушення норм процесуального права.

Так, ордер на захист інтересів ОСОБА_1 був виданий 23.12.2025, на підставі договору, укладеного 22.12.2025, в зв`язку з чим було подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 24.12.2025 з метою ознайомлення з матеріалами справи. Однак, судове засідання було призначено на 26.12.2025, що виходить за межі розумності строків, оскільки між судовими засіданнями фактично призначено один день перерви.

Також захисник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в обґрунтування якого вказував, що за наслідками поданої раніше апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, постановою апеляційного суду від 28.01.2026 апеляційну скаргу було повернуто. Вказана постанова 28.01.2026 надійшла до електронного суду захисника. Посилаючись на те, що вказані обставини зумовили причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, просив поновити такий строк.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом, якщо не заявлено клопотання про поновлення або у поновленні строку відмовлено. Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду від 26 грудня 2025 року поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчинені під час дорожнього руху.

Пунктом 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що вчинено повторно протягом року після аналогічного вчинення адміністративного правопорушення.

За змістом протоколу серії ЕПР1 №498132 від 30.10.2025, складеного об 11:16:18, ОСОБА_1 30 жовтня 2025 року о 10 год 45 хв. на Бориспільському шосе, КП-503 в м. Києві, керував автомобілем «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія на керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 126, ч. 5 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції виходив з доведеності вини останнього.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що постановою Зарічного районного суду м. Сум від 12.05.2020 було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

З довідки, складеної інспектором відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у м. Києві ДПП капітана поліції Сергія Каська, слідує, що відповідно до Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» від 10.07.2001 НОМЕР_2 .

Станом на 30.10.2025 відповідно до Національної автоматизованої системи інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України посвідчення водія у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не вилучалось, постанову Зарічного районного суду м. Суми було направлено до територіального сервісного центру № 8042, для подальшого виконання в частині позбавлення права керування.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 2 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Пунктом 20 вказаної постанови визначено, що особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення бланка посвідчення водія, а полягає у забороні керувати транспортними засобами як такими.

Доказів про те, що в установленому Законом порядку ОСОБА_1 вчиняв дії щодо повернення/отримання посвідчення водія, матеріали справи не містять.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що обов`язок пройти процедуру відновлення права керування (складання іспитів та медичний огляд) покладається саме на особу, яка була такого права позбавлена. Невиконання ОСОБА_1 цих вимог п. 20 Положення № 340 не скасовує його статусу як особи, що не має права керування, а навпаки - підтверджує його.

Вина правопорушника повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи у їх сукупності, а саме: постановою Зарічного районного суду м. Сум від 12.05.2020 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП до відповідальності - позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік; постановою ЕНА № 4462115 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 09.04.2025 з накладенням стягнення - штрафу 3 400 грн 00 коп.; відеозаписом з БК 470313 працівника поліції, із інформації якого вбачається, що ОСОБА_1 обставини вини за ч. 5 ст. 126 КУпАП визнав, зокрема: відсутність права на керування транспортним засобом, яке виникло за наслідком позбавлення його права керування ТЗ відповідно до постанови Зарічного районного суду м. Суми від 12.05.2020, нескладання іспитів на право керування ТЗ після закінчення строку позбавлення такого права, а також відсутність у нього посвідчення водія на час зупинення (30.10.2025).

Крім того, із письмових пояснень, зазначених у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», ОСОБА_1 власноручно вказав: «Не має процедури відновлення посвідчення водія. Неодноразово звертався до ТЕУ», що вказує на визнання ним факту відсутності у нього законних підстав для керування авто на момент зупинки та підтверджує склад правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Аргументи апелянта про те, що особу без посвідчення не можна позбавити права керування, є юридично неспроможними. Підхід щодо неможливості призначення стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не повернула або не отримала фізичний бланк посвідчення водія, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету стягнення. Будь-яке інше тлумачення дозволило б особам, які ігнорують процедуру відновлення документів, уникати відповідальності за повторні правопорушення, що є недопустимим.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції відповідно до ст. 280 КУпАП, оцінивши докази в їх сукупності, встановив дійсні обставини та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника Севастьянова Сергія Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року задовольнити.

Поновити захиснику Севастьянову Сергію Вікторовичу, в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Севастьянова Сергія Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова