ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/747/26 Справа № 175/5319/25 Суддя у 1-й інстанції - Дараган Л. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу захисника Луценка С.О., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року в справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

за участю:

захисника Боровик Л.О.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2025 року, приблизно о 16 годині 15 хвилин, ОСОБА_1 по вул. Грушовій в с-щі Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області керував автомобілем «ssang yong rexton», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Луценка С.О., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Разом з апеляційною скаргою захисник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просив визнати причини пропуску строку поважними. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , останній не отримував судової повістки про виклик до суду, копія постанови йому також не надходила.

На думку апелянта, постанова суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що суд першої інстанції не об`єктивно оцінив докази.

Зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, двигун був вимкнений.

В матеріалах справи відсутні докази руху чи керування автомобілем саме ОСОБА_1 , а також зупинки транспортного засобу. Крім того, відсутні свідки які б підтвердили факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Також, зазначив, що в матеріалах справи відсутні направлення водія на огляд до закладу з охорони здоров`я, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені захисником обставини є поважними, у зв`язку з чим пропущений строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника Боровик Л.О., викладені на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи й перевіривши наведені у скарзі аргументи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався з огляду на таке.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом, поясненнями осіб, показаннями свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних засобів фото- і відеофіксації, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №235143, складений 31.01.2025 року, рапорт, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд, відеозапис.

Однак, перевіряючи вказані докази, суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що вони не вказують прямо або опосередковано на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.

Під час апеляційного перегляду був допитаний ОСОБА_1 , який пояснив, що 31.01.2025 року він на автомобілі «Ssang young rexton», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись на пасажирському сидінні приїхав зі сторони вулиці Рубінова на вулицю Грушова селища Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області. Після паркування автомобіля водій ОСОБА_2 пішов на станцію технічного огляду транспортних засобів, яке розташоване на трасі Дніпро-Павлоград, близько 100 метрів від вул. Грушова де був припаркований автомобіль «Ssang young rexton», д.н.з. НОМЕР_2 . Автомобіль був припаркований на вул.Грушова, у зв`язку з тим що ближче під`їхати було неможливо.

Враховуючи те, що зазначена подія відбувалася в зимовий період часу і була холодна погода, ОСОБА_1 був змушений пересісти на водійське сидіння, яке було з підігрівом. Вказує, що він не запускав двигун, автомобіль був припаркований.

Приблизно через 10 хв. після того як автомобіль «Ssang young rexton», д.н.з. НОМЕР_2 , був припаркований водієм ОСОБА_3 на вул. Грушова та знаходився в нерухомому стані до нього позаду під`їхав автомобіль патрульної поліції. Після чого поліцейський підійшов до нерухомого з не ввімкненим двигуном автомобіля та зробив зауваження, що автомобіль припаркований з порушенням правил дорожнього руху. Також ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції не роз`яснили йому його права, не зазначили ознаки сп`яніння, які вони вбачають у нього, а також не запропонували пройти огляд у медичному закладі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 31.01.2025 року серії ЕПР1 №235143, вбачається, що 31 січня 2025 року, приблизно о 16 годині 15 хвилин, ОСОБА_1 по вул. Грушовій в с-щі Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області керував автомобілем «ssang yong rexton», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Судом апеляційної інстанції досліджено технічний запис, здійснений працівниками поліції, відповідно до якого підтверджуються пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності факту керування транспортним засобом. Так, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що автомобіль «Ssang Yong Rexton», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться у припаркованому стані, двигун транспортного засобу не працює, а ОСОБА_1 перебуває на водійському сидінні. При цьому останній повідомляє працівникам поліції, що керування транспортним засобом не здійснював, а лише пересів із пасажирського сидіння.

Водночас із відеозапису не вбачається факту роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав, а також повідомлення йому конкретних ознак сп`яніння, які стали підставою для вчинення відповідних процесуальних дій. Крім того, відеофіксація не містить належного підтвердження пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки із застосуванням спеціальних технічних засобів, так і в закладі охорони здоров`я. Також на відеозаписі відсутня фіксація складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто відеозапис не містить жодних доказів того, що транспортний засіб рухався, а також не зафіксовано факту його зупинки працівниками поліції під час руху.

ОСОБА_1 поводить себе стримано та ввічливо щодо працівників поліції, надає їм свої пояснення. Вказані пояснення є чіткими та послідовними.

З огляду на відсутність належних і допустимих доказів факту керування транспортним засобом, а тому всі сумніви щодо фактичних обставин відповідно до принципу презумпції невинуватості мають тлумачитися на користь ОСОБА_1 .

Отже, відеозапис, долучений до матеріалів справи, не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. З нього вбачається, що автомобіль перебував у нерухомому, припаркованому стані з вимкненим двигуном. Ознак руху транспортного засобу або його зупинки під час руху не зафіксовано.

Таким чином, твердження, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що 31 січня 2025 року о 16 годині 15 хвилин за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район смт Слобожанське, вул. Грушова, працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 не підтверджується жодними об`єктивними доказами. Фактична зупинка не мала місця, оскільки відсутній сам факт керування транспортним засобом.

У зв`язку з цим між змістом протоколу та даними, зафіксованими на відеозаписі, існують істотні суперечності. Таким чином, відеозапис не підтверджує обставин, викладених у протоколі, що свідчить про наявність істотних суперечностей між доказами у справі.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із п. 1.10 ПДР України водієм - є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Та, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тобто, об`єктивною стороною в даному правопорушенні є саме керування транспортним засобом.

Як вбачається з постанови, суддя місцевого суду, як на докази вини ОСОБА_1 послався на наявні матеріали адміністративного провадження, однак не з`ясував, чи дійсно останній керував транспортним засобом, не звернув уваги на наявні суперечності щодо обставин адміністративного правопорушення, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, та інформації, зафіксованій на відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суду не було надано підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою передумовою для законної пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння.

Отже, сам по собі факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за недоведеністю факту керування, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом, мають бути витлумачені на користь останньої.

Апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника Луценка Сергія Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника Луценка Сергія Олександровича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко