Провадження №: 3/336/1155/2026
ПОСТАНОВА

іменем України

19 березня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Людмила Василівна,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кропивницький, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла справа про військове адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Згідно з протоколом А7013№ 764-26/з про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, який складено 15 лютого 2026 року в АДРЕСА_2 , командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_2 про те, що 13.02.2026 старший солдат ОСОБА_1 , призваний під час мобілізації на особливий період, який проходить військову службу на посаді старшого стрільця-вогнеметника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону у військовій частині НОМЕР_2 , в умовах особливого періоду (який настає з моменту введення воєнного стану відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України»), виконував завдання по обороні України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань військової частини НОМЕР_2 , відмовився від виконання законних вимог командира (начальника).

Старший солдат ОСОБА_1 , який був задіяний до виконання бойового розпорядження командира 1 механізованого батальйону № 74 дск від 13.02.2026р висунутись на бронеавтомобілі до АДРЕСА_3 , та приступити до несення бойового чергування на позиції, продовжити обладнання фортифікаційних та інженерних споруд. Здійснити маскування, старший солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати законну вимогу командира (начальника) - приступити до виконання визначеного завдання, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-10 КУпАП, - відмова від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано: копію військового квитка, копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, витяг з бойового розпорядження, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , витяг з наказу про призначення уповноважених посадових осіб для складання протоколів про військові адміністративні правопорушення та вчинення інших дій у межах відповідної процедури № 66 від 10.01.2025.

ОСОБА_1 в судове засідання 27 лютого 2026 року та 19 березня 2026 року не з`явився, про місце, дату та час судового засідання бу повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 ст. 172-10 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-10 - 172-20 КУпАП розглядаються протягом доби.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

До того ж у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи достеменно обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, не вжила заходів для явки до суду, при цьому присутність такої особи не є обов`язковою, в розумінні ч. 2 ст. 268 КУпАП, суддя приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов до наступних висновків.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи вимоги ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи.

Відповідно до статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

На підставі цих вимог закону, а також ст. 251, 252 КУпАП суд у постанові повинен навести докази вини особи у вчиненні правопорушення та дати їм належну оцінку в їх сукупності.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, відміно служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Згідно із ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП передбачена за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинену в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оборону України", особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, з подальшими змінами, введено воєнний стан в Україні.

Старший солдат ОСОБА_1 з 19 квітня 2022 року проходить військову службу за мобілізацією, що підтверджується військовим квитком.

Відповідно до витягу з бойового розпорядження командира 1 мб військової частини НОМЕР_2 № 74 дск від 13 лютого 2026 року старшому солдату ОСОБА_1 , було наказано висунутись на бронеавтомобілі до АДРЕСА_3 , та приступити до несення бойового чергування на позиції, продовжити обладнання фортифікаційних та інженерних споруд. Здійснити маскування та мінування підходів до позиції, визначити напрямки та сектори ведення вогню, додаткові сектори, з метою не допустити просування противника в напрямку Новопрокопівка, Новоданилівка. При виявленні противника доповідати негайно та знищувати.

З письмових пояснень ОСОБА_1 слідує, що 13 лютого 2026 року командиром 2 механізованої роти йому визначена задача, виїхати на бронетранспортері НММWV в статусі помічника водія до нп Оріхів, для виконання бойового завдання. Він погодився виконати таке завдання, після чого завдання змінилось. Командир 1 механізованого батальйону наказав направитись до нп ОСОБА_5 . Він відмовився від виконання поставленої задачі, посилаючись на особистий страх за своє життя та здоров`я, проблеми з внутрішньо-черепним тиском. Після чого, йому була поставлена нова задача: зайняти ВП «Перу» в нп Новоданилівка. Він знов відмовився, посилаючись на свій стан здоров`я.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в письмових поясненнях вказали, що бойове розпорядження командира 1 мб військової частини НОМЕР_2 № 74 дск від 13 лютого 2026 року доведено старшому солдату ОСОБА_1 в їх присутності, проте останній відмовився виконувати даний наказ.

З досліджених доказів слідує, що ОСОБА_1 в присутності свідків відмовився виконувати наказ командира 1 мб військової частини НОМЕР_2 № 74 дск від 13 лютого 2026 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає за умови, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Положення ст. 9 КУпАП та ч. 2 ст. 11 КК України недвозначно свідчать про те, що адміністративному правопорушенню притаманний менший, ніж кримінальному правопорушенню, ступінь суспільної небезпечності.

Отже, характерною властивістю кримінального правопорушення є заподіяння істотної шкоди або можливість заподіяння такої, безвідносно від того, з формальним чи матеріальним складом воно визначено в Особливій частині КК України.

На відміну від передбаченої ст. 172-10 КУпАП адміністративної відповідальності за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), ст. 402 КК України вказує на кримінальну відповідальність, зокрема, за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму відмови. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. А публічна непокора, особливо перед строєм, як правило, свідчить про її підвищену суспільну небезпеку.

Більше того ч. 2 ст. 17210 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинену в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у той час як ч. 4 ст. 402 КК України встановлює кримінальну відповідальність за непокору, вчинену, зокрема, в умовах воєнного стану.

Водночас, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України кримінальне правопорушення є злочином з формальним складом, а отже кримінальна відповідальність за його вчинення не залежить від настання суспільно небезпечних наслідків. Натомість, сама собою непокора в період воєнного стану є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, а отже безсумнівно негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

Стаття 402 КК України передбачає відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

У цьому випадку безпосереднім об`єктом злочину є установлений порядок підлеглості. З об`єктивної сторони це кримінальне правопорушення вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу.

Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.

Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі, який віддається письмово, усно або іншим способом. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось). Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.

Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватися не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно.

Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 підтвердив факт відмови від виконання вищевказаного бойового розпорядження командира, мотивуючи це незадовільним станом здоров`я. Разом з тим, підтверджуючих документів про наявні у нього хвороби не надав.

Будь-яких даних про те, що на час вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_1 мав проблеми зі здоров`ям, які б перешкодили чи могли перешкодити йому виконувати наказ, матеріали справи не містять, не надані такі і останнім.

При цьому суд враховує, що мотиви вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, можуть бути різними і для кваліфікації злочину значення не мають.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, дія якого продовжувалась Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", зокрема, від 12 січня 2026 року N 40/2026 із 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб, тобто воєнний стан діяв на час вчиненого ОСОБА_1 діяння.

З огляду на вищенаведене, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в інкримінованому ОСОБА_1 діянні є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 27 березня 2025 року (справа N 953/3196/23, провадження N 51-4503км24) та від 20 березня 2024 року (N 233/1446/22, провадження N 51-5644 км 23), згідно з якими на наявність у діях особи складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК "Непокора", указує відкрита відмова військовослужбовця в умовах воєнного стану виконати наказ начальника, який є реальним для виконання, законним, сформульованим виразно, чітко й зрозуміло та не допускає подвійного тлумачення. Сама собою непокора в період воєнного стану є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, а отже безсумнівно негативно позначається на боєготовності і боєздатності військових формувань, що виключає малозначність цього діяння.

Відповідно до ст.ст. 253, 284 КУпАП якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування. При передачі матеріалів прокурору або органу досудового розслідування виноситься постанова про закриття справи.

З урахуванням наведеного провадження в справі слід закрити, а матеріали справи передати прокурору (керівнику Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону) для організації перевірки вищевказаних обставин в порядку КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 245, 253, 283, 284, 294 КУпАП,

постановив:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, матеріали справи передати прокурору (керівнику Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону).

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: Л.В. Петренко

Постанова набрала законної сили "___"_____________ 20___рік

Дата видачі постанови "___"_____________ 20___рік