КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Полянчука В.Б. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 04.06.2025 о 03 год. 15 хв. в м. Києві, по проїзду Бессарабський, 1, керував автомобілем Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, всупереч п. 2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, що зафіксовано на нагрудні боді-камери №470193, №472850, №473578 працівників поліції, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Полянчук В.Б. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року, а провадження у справі про притягнення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що у вказаний в протоколі день та час автомобіль Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 , був припаркований, а факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 є виключно припущенням працівників поліції та не ґрунтується на жодних доказах, наявних в матеріалах справи, що у свою чергу вказує на відсутність в даній справі такого обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, як суб`єкт правопорушення, через що дана справа підлягає закриттю.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що вимога інспектора патрульної поліції про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною та протиправною і такому випадку у ОСОБА_1 не виникло обов`язку виконувати вимоги ПДР, зокрема щодо проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт вказує на порушення працівниками поліції вимог Інструкції №1452/735 в частині направлення ОСОБА_1 на огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки працівники поліції не ознайомлювали його зі змістом направлення на огляд в закладі охорони здоров`я.

Таким чином, апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №350708 від 04.06.2025 не може бути визнаний судом як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також сторона захисту вважає, що рапорт поліцейського не може бути визнаний судом як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Рвачова О.О., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, відеозапис з АЗС «Глуско», обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду послався на відеозапис з місця події, зазначивши, що на відеозаписі відсутні фрагменти, де ОСОБА_1 або свідок сторони захисту ОСОБА_2 кажуть працівникам поліції, що за кермом автомобіля був саме їх товариш Даніїл, окрім того, послався на рапорт поліцейських ППОП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та визнавши недопустимим доказом відеозапис, наданий стороною захисту, дійшов до висновку, що версія ОСОБА_1 щодо некерування транспортним засобом є безпідставною та надуманою, а вина ОСОБА_1 доведена відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Однак, самі по собі вказані матеріали справи не можуть бути беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин даної справи, оскільки суд,перерахувавши вказані докази, не надав їм належної оцінки.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, поставленого у вину ОСОБА_1 полягаєу керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніннята відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Тобто керування транспортним засобом є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103(в подальшому Порядок 1103), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому Інструкція 1452/735). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Аналіз зазначених нормативних документів у поєднанні із положеннями ч.1 ст. 130 КУпАПдає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у керуванні особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підлягає доведенню сам факт керування особою транспортним засобом та перебування при цьому у стані алкогольного сп`яніння, який встановлюється в порядку, передбаченому Інструкцією або за допомогою технічного засобу, або у закладі охорони здоров`я. Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП вчинене у формі керуваннятранспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Аналіз зібраних у справі доказів дає підстави стверджувати те, що поліцейські при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАПщодо ОСОБА_1 зазначених вимог закону у повній мірі не дотримались.

Як вбачається з переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського, долученогодо протоколу про адміністративне правопорушення, при ввімкненні камери працівник поліції підходить до вже зупиненого транспортного засобу, біля якого стоять інші поліцейські та три чоловіки. Один з працівників поліції, що були на місці події вказує на ОСОБА_1 та говорить, що вважає, що цей громадянин пересів назад. Потім працівник поліції констатує, що для нього є не зрозумілим хто керував автомобілем. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово говорить працівникам поліції, що він не перебував за кермом транспортного засобу Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 , хоч і не вказує, хто перебував за кермом. Потім працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на приладі «Драгер» або у лікаря нарколога, вказує, що вбачає у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснює наслідки за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 говорить, що не заперечує проти того, що вживав алкогольні напої, однак, оскільки він за кермом не був, то проходити огляд не буде. ОСОБА_1 не заперечував, що автомобільФольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 , на якому вони рухались дійсно належить йому, однак постійно стверджував, що він не керував вказаним транспортним засобом та просив перевірити по наявним на вулицях камерах відеоспостереження хто саме керував транспортним засобом на момент зупинки автомобіля. Більш того, на пред`явлене на службовому планшеті працівниками поліції фото під керуванням ОСОБА_1 , останній пояснив, що не заперечує того факту, що на фото саме він, однак вказав, що з фото вбачається, що воно було зроблене в світлу пору доби, коли він дійсно керував автомобілем, проте, таке керування відбувалось в іншому місці, за інших обставин, і ніяким чином не може свідчити про те, що на момент зупинки транспортного засобу за кермом був саме він. В подальшому як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і при ознайомленні з його змістом, ОСОБА_1 постійно стверджував, що не керував автомобілем.

Більш того, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено відеозапис з нагрудних камер двох працівників поліції, і з другого файлу вбачається, що в той час, коли один працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, другий поліцейський спілкувався зі свідком даних подій, як в подальшому встановлено - з ОСОБА_2 та пропонував йому написати письмові пояснення, в яких підтвердити факт керування автомобілем Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 саме ОСОБА_1 , на що свідок ОСОБА_2 чітко сказав, що писати такі пояснення не буде, адже це не відповідає дійсності, і на запитання поліцейського про те, хто ж все таки керував автомобілем повідомив, що керував автомобілем «малий», що з ними їхав. В подальшому ще неодноразово вказував працівникам поліції, що вони не до належної особи пред`являють вимоги щодо проходження огляду та не на належну особу складають протокол про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що на момент зупинки належного йому на праві власності автомобіля за кермом він дійсно не перебував, а керував автомобілем його знайомий Даніїл, та пояснив, що 03.06.2025 року вечором до нього в гості по місцю його проживання приїхав його товариш ОСОБА_6 та з ним приїхав наглядно знайомий ОСОБА_7 , вони святкували новосілля, і тому з ОСОБА_6 вжили небагато спиртних напоїв, оскільки не планували нікуди виїжджати. Потім прийняли рішення продовжити вечір, проте, в іншому місці, і вирішили їхати. Відразу вирішили, що за кермом буде ОСОБА_7 , оскільки він був тверезий, не вживав алкоголь. При цьому, автомобіль ОСОБА_7 був припаркований значно дальше, ніж автомобіль ОСОБА_1 , то вирішили їхати саме автомобілем, що належить ОСОБА_1 . За кермо сів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 сів на пасажирське сидіння, а ОСОБА_1 сів на заднє пасажирське сидіння зліва за водійським сидінням. При цьому, ОСОБА_1 був одягнений в усе темне, зокрема, сірі штани та чорну кофту з рукавами, а ОСОБА_7 був одягнений в червону футболку, темну безрукавку та шорти. Під час керування, вони заїжджали на АЗС купити продуктів харчування, і на відеозаписах, отриманих стороною захисту, скрізь чітко видно, що з місця водія виходив саме ОСОБА_7 , а ОСОБА_1 як виходить на АЗС з лівого заднього пасажирського сидіння, так туди і сідає. Під час зупинки працівниками поліції автомобіля, ОСОБА_7 нікому нічого не говорячи, різко перестрибнув з водійського сидіння на заднє сидіння, між середнім сидінням та правим заднім пасажирським сидінням і коли працівники поліції цікавились відсутністю водія, то він вдавав, що спить, не пояснюючи нічого. На той момент для ОСОБА_1 вся ситуація була незрозумілою, тому він хоч і вказував працівникам поліції, що не керував автомобілем, разом з тим, він і не говорив, що за кермом був ОСОБА_7 . Вже згодом дізнався про те, що ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності, керував без прав, тому не бажав нових проблем.

В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту був допитаний свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що ОСОБА_1 є його однокласником, тому вони товаришують вже 13 років. 03.06.2025 року близько 21 год. він зі своїм знайомим ОСОБА_9 приїхали в гості до ОСОБА_1 , там сиділи, він з ОСОБА_1 вживали віскі, а ОСОБА_7 не вживав. Потім вирішили поїхати ще до одного знайомого, тому навіть не вирішували хто буде за кермом, адже, з їх трьох не вживав спиртне лише ОСОБА_7 . Вийшовши з під`їзду, було прийнято рішення не йти далеко до припаркованого автомобіля, що належить ОСОБА_7 , а поїхати на автомобілі, що належить ОСОБА_1 , який стояв поруч. Відповідно, за кермо сів ОСОБА_7 , а ОСОБА_1 сів на заднє пасажирське сидіння, розташоване за водієм. По дорозі заїжджали на АЗС по каву, продукти, і тому на відеокамерах на АЗС має бути заснято хто і з якого місця виходив з автомобіля та хто і куди сідав в автомобіль. В подальшому автомобіль, яким вино рухались був зупинений працівниками поліції. Даніїл виконав вимогу про зупинку, але відразу після зупинки пересів на заднє сидіння, що було повним здивуванням для нього ( ОСОБА_2 ), адже, на той час він не знав, що ОСОБА_7 вже притягувався до адміністративної відповідальності і був позбавлений права керування транспортними засобами. Всі вийшли з авто, при цьому, ОСОБА_1 вийшов з заднього лівого пасажирського сидіння, а він з переднього пасажирського сидіння. Працівники поліції неодноразово намагалися встановити хто був за кермом, але не встановивши це по об`єктивним на це доказам, вирішили, що за кермом був ОСОБА_1 , адже саме йому належав автомобіль. ОСОБА_1 це неодноразово заперечував, але, по чоловічому не сказав і правди хто ж таки був за кермом. До нього ( ОСОБА_2 ) підходив працівник поліції, просив написати пояснення про те, що за кермом перебував ОСОБА_1 , однак, він відмовився це писати, адже, це не відповідало дійсності, більш того, він говорив працівникам поліції, що за кермом був «Малий», як вони називали ОСОБА_7 .

Наведені пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 не лише узгоджуються між собою, але й повністю узгоджуються з даними відеозапису з камер працівників поліції.

Окрім того, за клопотанням сторони захисту під час апеляційного розгляду також було досліджено наявний у справі відеозапис з камер «Безпечного міста», зокрема, №ІРCamera_05_10.21.3.68_10…117_9394085.mp4, на якому зафіксовано, що на автозаправну станцію заїхав автомобіль Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому, з місця водія вийшов чоловік вдягнений в темний жилет та червону футболку. Також на відеозаписі №ІРCamera_05_10.21.3.68_10…115_9426222.mp4 зафіксовано як вищезгаданий чоловік сідає в автомобіль Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 на місце водія та розпочинає рух, а ОСОБА_1 при цьому займає місце пасажира на задньому сидінні авто, тобто не виконує функції водія.

Також на відеозаписі № ЦУМ GLN_3800_to_3811. mp4 зафіксовано рух вищевказаного автомобіля по вул. Хрещатик в м. Києві (тобто безпосередньо перед зупинкою транспортного засобу) під керуванням чоловіка в червоній футболці, темному жилеті та шортах, тобто не ОСОБА_1 .

Таким чином, з досліджених відеозаписів та долучених до них фотознімків вбачається, що за кермом автомобіля Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 перебував чоловік в червоній футболці та темному жилеті, а ОСОБА_1 перебував на задньому лівому пасажирському сидінні та не здійснював керування транспортним засобом Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 , у день та час, які вказані в оскаржуваному протоколі.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що поліцейські зупинили транспортний засіб, яким би керував ОСОБА_1 . Матеріали справи також не містять даних про те, що поліцейські у інший спосіб виявили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зафіксувавши цей факт доказами, які б не викликали сумніву. Та як вбачається із відеозапису, який є об`єктивним доказом і не залежить від суб`єктивного сприйняття, ОСОБА_1 із самого початку фіксації поліцейськими правопорушення заперечував факт керування транспортним засобом.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 не керував траснпортним засобом, тобто не був водієм, то вимога інспектора патрульної поліції про необхідність проходження ним огляду на стан сп`яніння була безпідставною та протиправною і у такому випадку у ОСОБА_1 не виникло обов`язку виконувати вимоги ПДР, зокрема щодо проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не є належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в розумінні ст. 251 КУпАП, наявне в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки воно жодним чином не підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. До того ж таке направлення складається у разі направлення особи до закладу охорони здоров`я для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, а не у разі відмови від його проходження.

Що стосується рапорту поліцейських ППОП ГУНП в м. Києві Яненка С., Терещука О., Ченцова Є., то він не може бути визнаний судом як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не підтверджений жодними іншими доказами у справі, більш того, викладена у ньому інформація спростовується даними відеозаписів № ІР Camera_05_10.21.3.68_10…117_9394085.mp4 та № ІР Camera_05_10.21.3.68_10…115_9426222.mp4.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12,2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт.283, 284КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Згідно вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки в ході апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_10 було встановлено відсутність в матеріалах справи будь-яких належних доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 04.06.2025 о 03 год. 15 хв. в м. Києві, по проїзду Бессарабський, 1, керував автомобілем Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_2 , вважаю, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скаргаадвоката Полянчука В.Б. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Полянчука В.Б. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал