КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/20016/25

номер провадження: 33/824/795/2026

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Терехова Миколи Сергійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Терехова Миколи Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, адвокат Терехов М.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року. Скасувати вказану постанову судді першої інстанції від 28 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 та постановити нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не керував 26 вересня 2025 року о 21 год 34 хв. транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а обов`язок огляду виник на іншій правовій підставі в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що про існування оскаржуваної постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року стало відомо лише 25 листопада 2025 року, коли ОСОБА_1 отримав її копію.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги по суті захисник зазначає, що на момент закінчення проведення огляду місця ДТП пройшло три години з часу ДТП, а тому презюмується, що результати тесту, якби він і був, були б недійсними. Тому вважає, що працівник поліції не мав права вимагати від ОСОБА_1 проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки для такого огляду минув законодавчо встановлений час, фактично працівник поліції вчинив провокативні дії, направлені на штучне створення складу адміністративного правопорушення. Таким чином, на думку захисника, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не був зобов`язаний після спливу двох годин від часу скоєння ДТП проходити відповідний огляд.

Вказує, що працівники поліції в протоколі про адміністративне правопорушення мали зазначити саме фактичні обставини справи, передбачені п.8 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та не мали права встановлювати обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані сп`яніння в минулому часі, а саме 26 вересня 2025 року о 21 год 34 хв., оскільки особисто водія не зупиняли і обов`язок огляду виник саме в результаті ДТП з травмованою особою.

Зазначає, що у ОСОБА_1 на час оформлення ДТП та огляду місця події був стан близький до гіпертонічної коми та він, з метою збереження свого життя, не міг та не мав можливості витрачати час і їхати з працівниками поліції, оскільки терміново потребував прийому ліків (інсулін). Вказує, що свідок (спеціаліст) кандидат наук з ендокринології лікар ОСОБА_2 може повідомити обставини, що підлягають доказування у справі, а саме, підтвердити настання коми у ОСОБА_1 , у разі витрачання часу на медичне обстеження замість прийому необхідних ліків.

Також вказує, що суддею першої інстанції ОСОБА_1 не викликався, повістку у порядку, передбаченому ст.277-2 КУпАП, не отримував. Розгляд справи без участі ОСОБА_3 не надав йому можливості надати докази своєї невинуватості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Терехова М.С., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи, що викладені в апеляційній скарзі, й просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2025 року суддею першої інстанції розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, дані щодо їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Наявна у матеріалах справи судова повістка про виклик ОСОБА_1 у судове засідання на 28 жовтня 2025 року на 09 год 10 хв. (а.с.11), не може бути доказом того, що він був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, оскільки у справі відсутні докази направлення цієї судової повістки на адресу місця проживання ОСОБА_1 та отримання її останнім.

Також не може бути доказом належного повідомлення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи наявна у справі довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 16 жовтня 2025 року на номер телефону ОСОБА_1 (а.с.12), оскільки згідно з ч.1 ст.277-2 КУпАП належним повідомленням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є вручення судової повістки.

Крім того, вказана довідка не містить підпису відповідальної особи.

Отже, враховуючи, що матеріали справи не містять даних про вручення судової повістки про виклик ОСОБА_1 у судове засідання, яке було призначене на 28 жовтня 2025 року на 09 год 10 хв., апеляційний суд вважає, що висновки судді першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи вбачається, що копію постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року було отримано ОСОБА_4 25 листопада 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.21).

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 отримав копію постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року раніше ніж 25 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу адвокат Терехов М.С. подав 02 грудня 2025 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання ОСОБА_1 копії постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Тереховим М.С. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи вказані вимоги закону виконав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність не лише особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а й тієї особи, яка керує транспортним засобом, але відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з його відмовою від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів та є правильним.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними, які містять:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №466171 від 27 вересня 2025 року, згідно з яким 26 вересня 2025 року о 21 год 30 хв. в місті Києві по вул. Алматинська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-benz ML550», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога, водій відмовився. Подія зафіксована на портативний відео-реєстратор 472832, 472344, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2);

- направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КПН «КМНКЛ «Соціотерапія» від 26 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 із зазначенням виявлених поліцейським у нього ознак сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с.4);

- письмові пояснення ОСОБА_1 , з яких слідує, що 26 вересня 2025 року о 21 год 30 хв. він, керуючи автомобілем «Mercedes-benz ML550», д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві по вул. Алматинська, не справився з керуванням і зіткнувся з автомобілем «Skoda Fabia». Автомобілям було завдано механічних пошкоджень. Вказав, що він відмовляється від проходження алкогольного та наркотичного огляду на місці та в КПН «КМНКЛ «Соціотерапія», у зв`язку з тим, що має хронічне захворювання: діабет першого ступеня і під шоковим станом дуже погано себе почував, тим самим побоюючись що результат перевірки буде позитивним і не конкретним, так як ацетон у крові є результатом сильного стресу (а.с.5);

- відеозаписи з боді-камер працівників поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення (а.с.8).

У рішеннях ЄСПЛ «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформленням поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

З переглянутих судом апеляційної інстанції відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що 26 вересня 2025 року о 21 год 48 хв. працівники поліції прибули на місце ДТП. На відеозаписах зафіксовано обставини спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , який підтвердив, що керував автомобілем, не справився з керуванням, у зв`язку з чим сталась ДТП. В ході спілкування працівником патрульної поліції виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці ДТП або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився (24 год 24 хв. відеозапису), посилаючись на діабет та підвищений в результаті стресу рівень ацетону, що на його думку, призведе до некоректного результату. Працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 порядок проходження огляду, як на місці події, так і в закладі охорони здоров`я, а також наслідки відмови від проходження огляду (23 год 25 хв. відеозапису). Також працівник поліції запитав у ОСОБА_1 чи потрібна йому швидка медична допомога, на що він відповів, що не знає (23 год 28 хв. відеозапису). У подальшому працівник поліції знову запитав у ОСОБА_1 чи потрібна йому швидка медична допомога, на що він відповів «ні» (23 год 44 хв. відеозапису).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №466171 від 27 вересня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Вказаний протокол підписаний поліцейським, який його склав, та особисто ОСОБА_1 .

Факт роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП також зафіксовано на відеозаписи з боді-камер працівників поліції (23 год 46 хв. 26 вересня 2025 року та 00 год 15 хв. 27 вересня 2025 року відеозапису).

Вказаний вище відеозапис, є передбаченим ст.251 КУпАП належним засобом доказування, який був оцінений судом у сукупності й логічному взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами та є достатнім для висновку у поза розумний сумнів, що 26 вересня 2025 року о 21 год 30 хв. в місті Києві по вул. Алматинська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-benz ML550», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога, водій відмовився. Подія зафіксована на портативний відео-реєстратор 472832, 472344, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не мали права встановлювати обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані сп`яніння в минулому часі, а саме, 26 вересня 2025 року о 21 год 34 хв., оскільки особисто його не зупиняли і обов`язок огляду виник саме в результаті ДТП з травмованою особою, є неспроможними, виходячи із такого.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з пунктом 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння і не визначають часових рамок для виявлення таких ознак.

Тобто правова підстава, яка передувала вимозі поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, не впливає на суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.1 ст.130 КУпАП, а саме те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, всупереч тому, що такий обов`язок водія прямо встановлений п.2.5 ПДР.

При цьому, апеляційний звертає увагу на те, що відповідно до п.9 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок №1103), проведення огляду водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо - транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, - обов`язкове.

Таким чином працівник поліції в силу ст.19 Конституції України зобов`язаний забезпечити проведення огляду водія з метою виявлення стану його алкогольного сп`яніння, а водій - імперативно зобов`язаний виконати таку законну та безумовну вимогу працівника поліції.

Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що у ОСОБА_1 на час оформлення ДТП та огляду місця події був стан близький до гіпертонічної коми і він, з метою збереження свого життя, не міг та не мав можливості витрачати час і їхати з працівниками поліції, оскільки терміново потребував прийому ліків (інсулін), а також те, що на момент закінчення проведення огляду місця ДТП пройшло три години з часу скоєння пригоди, а тому презюмується, що результати тесту, якби він і був, були б недійсними, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки приписи ч.1 ст.130 КУпАП, положення Інструкції №1452/735 та Порядку №1103 не містять виключень, які б дозволяли водію відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння за наявності підстав для проведення такого огляду, а тому відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за будь-яких обставин тягне за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення. Більше того, з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції встановлено, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння була усвідомленою.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 02 червня 2007 року, ЄСПЛ у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону.

При цьому, відхиляючи вказані доводи апеляційний суд враховує, що працівники поліції на місці ДТП запитали у ОСОБА_1 про необхідність надання йому швидкої медичної допомоги, проте він від такої допомоги категорично відмовився (23 год 44 хв. відеозапису).

З цих же підстав суд апеляційної інстанції відхиляє клопотання захисника про виклик свідка (спеціаліста) кандидата наук з ендокринології, лікаря ОСОБА_2 для надання пояснень щодо можливості настання коми у ОСОБА_1 , у разі витрачання часу на медичне обстеження, замість прийому необхідних ліків.

З огляду на викладене, такі дії ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає маніпулятивними та спрямованими на бажання уникнути відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції не викликався, повістку в порядку, передбаченому ст.277-2 КУпАП, не отримував, а тому розгляд справи без участі ОСОБА_3 позбавив його можливості надати докази своєї невинуватості, не є підставою для скасування постанови судді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд з метою реалізації права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, поновив йому строк на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції від 28 жовтня 2025 року та, відповідно, поновив його в правах. Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 користувався своїми процесуальним правами, зокрема, надавав пояснення, докази, заявляв клопотання та користувався послугами захисника.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення щодо винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_5 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП. Крім того, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга адвоката Терехова М.С., подана в інтересах ОСОБА_3 , підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Терехову Миколі Сергійовичу процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргуадвоката Терехова Миколи Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов