Справа № 373/3784/25
Номер провадження 3-зв/585/1/26
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

Головуючого судді - Цвєлодуб Г.О.

секретаря Салій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни заяву про самовідвід судді Роменського міськрайонного суду Сумської області Євтюшенкової В.І. від розгляду справи про адміністративне правопорушення, за протоколом щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

09 лютого 2026 року на розгляд Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла справа про адміністративне правопорушення, за протоколом щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.02.2026 року головуючим суддею у справі було визначено суддю Євтюшенкову В.І.

10 лютого 2026 року суддею Роменського міськрайонного суду Сумської області Євтюшенковою В.І. було подано заяву про самовідвід у справі №373/3784/25.

В обґрунтування заявленого самовідводу суддею зазначено, що їй на розгляд надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122-2 КУпАП, з яким вона особисто знайома, проте у дружніх стосунках з ним не перебуває.

Положення чинного КУпАП не містять норм, які б регулювали питання відводу і самовідводу судді при вирішенні справ про адміністративні правопорушення, тому головуючий суддя вважає за необхідне застосувати аналогію права і використати норми найбільш близького за суттю нормативного акту - КПК України та практику ЄСПЛ, який вважає притягнення особи до адміністративної відповідальності кримінальним переслідуванням.

Таким чином, керуючись п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України, суддею Роменського міськрайонного суду Євтюшенковою В.І. заявлено самовідвід.

Сторони провадження у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду заяви про самовідвід, повідомлені належним чином.

Суддя Євтюшенкова В.І. повідомлена про час та місце розгляду заяви по відвід.

11 лютого 2026 року до суду від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надійшла заява про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з необхідним часом адвокату для ознайомлення зі змістом заяви про самовідвід судді.

Неявка учасників провадження не перешкоджає розгляду заяви.

Заява захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про відкладення розгляду заяви не підлягає задоволенню через її необґрунтованість та враховуючи строки розгляду адміністративного матеріалу. Крім того суд бере до уваги, що Законом не встановлено вимоги обов`язкової участі особи при розгляді заяви про самовідвід, а така заява приєднана окремим документом у підсистемі «Електронний суд» та не вимагає надмірних витрат часу для ознайомлення із її змістом та формування правової позиції стороні захисту .

Відповідно ч. 4 ст.107 КПК України, заява розглядається без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступного висновку.

Статтями 7 та 246 КУпАП передбачено, що «провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності», «порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається цим Кодексом та іншими законами України».

Частиною шостою, пунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя повинен додержуватися присяги. Суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, дотримуватися правил суддівської етики.

Відповідно до статті 57 цього Закону присяга судді вимагає від нього об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Відповідно до статей 1, 3 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.

У преамбулі цього Кодексу наголошено, що судді добровільно беруть на себе більш істотні обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм як у поведінці під час здійснення правосуддя, так і в позасудовій поведінці.

Статтею 7 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя повинен старанно й неупереджено виконувати покладені на нього обов`язки.

У пункті 49 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судді у своїй діяльності повинні керуватися принципами професійної поведінки.

Стосовно правил поведінки судді Консультативна рада європейських суддів вважає, що кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності, мати високий рівень професійної свідомості та виконувати свої обов`язки ретельно (пункт 50 Висновку Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи № 3 (2002).

Зазначені обов`язки судді є професійними стандартами, що формують модель поведінки, яку суддя повинен ставити за мету і якої повинен дотримуватися.

Інститути відводу та самовідводу є важливими інструментами, що закріплені відповідною низкою статей процесуальних кодексів. Право на самовідвід відображено у тексті Бангалорських принципів поведінки суддів, відповідно до яких незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Зміст принципу незалежності у цьому документі розкрито через сферу його застосування, зокрема, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Водночас слід розуміти, що зловживання самовідводом не допускається і може потягнути застосування дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. За змістом коментованої статті заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі. Норма про самовідвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, проте відповідно до положень процесуальних кодексів заявлений самовідвід має бути мотивований.

Як зазначається в п. 90 Коментарів до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23), що оприлюднені на офіційних вебсайтах Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Ради суддів України, обґрунтована підозра в упередженості може виникати в таких випадках: а)якщо між суддею та громадянином, який бере участь у справі, існують особисті дружні або ворожі відносини; б)якщо суддя близько знайомий із громадянином, який бере участь у справі, зокрема, коли достовірність свідчень такого громадянина може мати суттєве значення для результатів.

У відповідності зі ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Практика Європейського Суду з прав людини ґрунтується на принципі презумпції неупередженості судді, тобто існує презумпція, що суддя неупереджений, доки не буде доведено зворотне (справа Хаушальс проти Данії (1989), рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009 року, п.66, 67).

Підходи щодо упередженості та безсторонності з боку суддів викладено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні в справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, таку природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності.

Бангалорським принципам поведінки суддів, відповідно до яких незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Зміст принципу незалежності у цьому документі розкрито через сферу його застосування, зокрема, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви судді Роменського міськрайонного суду Сумської області Євтюшенкової В.І. про самовідвід у справі №373/3784/25.

Керуючись ст. ст. 75-79, 80 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви про самовідвід судді Роменського міськрайонного суду Сумської області Євтюшенкової В.І. від розгляду справи про адміністративне правопорушення, за протоколом щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ