Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №33/4805/564/26
Категорія ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Черткова Віктора Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2026 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 26 жовтня 2025 року о 10 год 20 хв за адресою у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчиняла відносно свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , психологічне насильство, а саме не дозволяє бачитися із спільною дитиною, чим завдає шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

26 жовтня 2025 року о 10 год 20 хв за адресою у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчиняла відносно свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , психологічне насильство, а саме не дозволяє бачитися із спільною дитиною, чим завдає шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , в присутності дитини, ОСОБА_3 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Чертков В.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисної події адміністративного правопорушення. Посилається на відсутність психологічної шкоди у потерпілого внаслідок дій ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність об`єктивної сторони правопорушення.

Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки повний текст отримав лише 16.01.2026.

Розглянувши клопотання про поновлення строку та враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, дату отримання повного тексту постанови суду першої інстанції 16.01.2026 і подачу апеляційної скарги 26.01.2026, тобто вкрай незначний пропуск строку апеляційного оскарження, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Згідно з поданою заявою та в ході дачі пояснень потерпілий ОСОБА_2 просив закрити провадження по справі, оскільки відсутній факт домашнього насильства з боку його колишньої дружини ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст.245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст.ст.278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, наведені вимоги закону при розгляді справи в суді та винесенні суддею постанови відносно ОСОБА_1 дотримані не були.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП, суддя місцевого суду виходив із доведеності її вини, обґрунтовуючи свій висновок фактичними обставинами, встановленими на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень та письмової заяви ОСОБА_2 , відеозапису.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Так, положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною 2 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення серії ГП №115838 та серії №115839 від 26 жовтня 2025 року, 26 жовтня 2025 року о 10 год 20 хв за адресою у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчиняла відносно свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , психологічне насильство, а саме не дозволяє бачитися із спільною дитиною, чим завдає шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП , а також 26 жовтня 2025 року о 10 год 20 хв за адресою у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчиняла відносно свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , психологічне насильство, а саме не дозволяє бачитися із спільною дитиною, чим завдає шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , в присутності дитини, ОСОБА_3 , за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять заяву потерпілого ОСОБА_2 , на основі якої складені протоколи про адміністративне правопорушення.

У заяві від 26.10.2025 ОСОБА_2 вказував на те, що просить прийняти міри відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , яка відмовляється виконувати рішення служби у справах дітей щодо його зустрічей із сином.

У судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що має бажання бачити свого сина та приймати активну участь у його вихованні, побоювання ОСОБА_1 з приводу неповернення ним дитини є надуманими, умислу на вчинення таких дій не має. На запитання суду пояснив, що рішенням виконкому Житомирської міської ради від 01.10.2025р. визначено порядок побачень з дитиною на нейтральній території без присутності матері, на даний час налагодили відносини між собою, ситуація покращилася, між собою порозумілися.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції пояснила, що з ОСОБА_2 являються колишнім подружжям, мають спільну дитину, малолітнього ОСОБА_3 . Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.10.2025р. визначено ОСОБА_2 порядок побачень із сином. 26.10.2025р. домовились з ОСОБА_2 про зустріч на 10 годину ранку на дитячому майданчику, вона привезла дитину. ОСОБА_2 взяв сина на руки та сказав їй про те, що привезе сина пізніше, з чим вона не погодилась так як мала побоювання з приводу того, що ОСОБА_2 не поверне дитину. На запитання суду пояснила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 систематично викликав працівників поліції, повідомляючи про те, що вона, ОСОБА_1 , уникає надання побачень батька з сином. На даний час в інтересах дитини відносини між собою налагодили, ситуація в сім`ї покращилась.

З огляду на наведені вище пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які вони підтримали в суді апеляційної інстанції, вбачається, що зазначені особи перебували в стані триваючого спору, пов`язаного з вихованням спільного малолітнього сина. І після отримання рішення суду у цивільній справі вже на першому побаченні із сином між колишнім подружжям виникли непорозуміння щодо способу та порядку спілкування з дитиною, в присутності чи без присутності матері.

Отже, можливі різкі висловлювання та образи в межах конфлікту, який склався 26.10.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності претензій один до одного та доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Крім того, згідно відеозапису з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що ОСОБА_1 надає пояснення та повідомляє поліцейських про свої побоювання відпускати дитину на зустрічі з батьком, наполягає аби зустрічі проводилися у її присутності. В ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 поводить себе спокійно, врівноважено, будь яких образ чи погроз на адресу колишнього чоловіка не висловлює, сварка між колишнім подружжя відсутня.

Достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 26.10.2025 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Також суд апеляційної інстанції враховує позицію потерпілої сторони, яка заперечувала факт застосування домашнього насильства по відношенню до неї, і що сторони конфлікту порозумілися щодо способу спільного виховання дитини, відносини між ними налагодилися.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що другий протокол, який складено на ОСОБА_1 26.10.2025 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що передбачає діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої дитини.

Але у протоколі вказується, що ОСОБА_1 у присутності дитини ОСОБА_3 , вчинила відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме не дозволяє бачитися із спільною дитиною, чим завдає шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченою ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана дитині. Однак жодного фізичного або морального насильства ОСОБА_1 по відношенню до свого малолітнього сина не вчиняла.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції не вказує, що саме дитині було завдано психологічне насильство діями ОСОБА_1 , а лише зазначає, що домашнє насильство було вчинено відносно колишнього чоловіка у присутності малолітньої дитини.

З огляду на викладені обставини справи та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, такі дії стосуються заподіяння домашнього насильства щодо дитини, а тому інкриміноване правопорушення суперечить фактичним обставинам справи та змісту постанови суду.

Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_1 26.10.2025 вчинила домашнє насильство відносно ОСОБА_2 чи своєї малолітньої дитини.

Таким чином, приходжу до висновку, що судом не було досліджено всі обставини, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суддя місцевого суду дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП, а тому постанова судді підлягає скасуванню.

Згідно ст.294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи зі змісту п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката Черткова Віктора Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу адвоката Черткова Віктора Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2026 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: