Справа № 344/375/26
Провадження № 33/4808/160/26
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

визнано виннним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто в дохід держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень, 60 копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Правопорушення вчинено за таких обставин.

30 грудня 2025 року о 20 год. 40 хв. в м. Івано-Франківськ, по вул. Івасюка, 17, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «BMW 320» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не надав перевагу в русі автомобілю марки «ВАЗ 21121» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який наближався з правого боку та допустив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п.п.2.3 б)., п.10.11. ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тим самим ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 22.01.2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Вказує, що він здійснював виїзд переднім ходом на мінімальній швидкості та здійснював поворот ліворуч, на момент здійснення маневру автомобілів у полі зору не було. Інший транспортний засіб рухався по проїзду парковки та допустив зіткнення в задню праву частину його автомобіля, що свідчить про те, що його автомобіль уже фактично завершував маневр та перебував на смузі руху.

На думку апелянта, суд не з`ясував момент початку руху обох авто, швидкість іншого транспортного засобу, технічну можливість іншого водія уникнути зіткнення, адже без встановлення цих обставин неможливо дійти обґрунтованого висновку про його вину.

Зазначає, що інший учасник ДТП не дотримувався вимог ПДР, крім того судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що інший учасник ДТП був неповнолітній та не мав права керування транспортним засобом.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотань про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілого ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Цап В.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.01.2026 року та винести постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 555315, в якому вказано, що 30.12.2025 року о 20 год. 40 хв. в м. Івано-Франківськ, вул.. Івасюка, 17 водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ БМВ 320 д.н.з. НОМЕР_1 , не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дав дорогу ТЗ ВАЗ 21121 д.н.з. НОМЕР_2 , який наближався з правого боку, внаслідок чого відбулося зіткнення, ТЗ отримали механічні пошкодження, із матеріальними збитками, чим порушив п.10.11, 2.3.б ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. (а.с. 1)

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором 2 взводу 1 роти УПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Бердієм Р.П., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучено та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не видавався.

Про зміст протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що він не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не надав дорогу транспортному засобу, який наближався з правого боку, порушив вимогу п. 2.3.б та 10.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.12.2025 року видно викладені в протоколі про адміністративне правопорушення події, та з згідно з даною схемою транспортний засіб «BMW320», державний номерний знак « НОМЕР_1 », отримав пошкодження бокової правої частини, а транспортний засіб «ВАЗ21121», державний номерний знак « НОМЕР_2 » отримав пошкодження передньої центральної частини. (а.с. 2)

Зі змісту схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулось біля входу в гіпермаркет Епіцентр на місці виїзду з території парковки під час виконання транспортним засобом водієм ОСОБА_1 повороту ліворуч.

До апеляційної скарги долучені фотографії (а.с. 25-27), на яких зображений транспортний засіб «BMW320» із вищевказаними пошкодженнями.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції 30.12.2025 року (а.с. 3) вбачається, що знаходячись на парковці торгового центру він рухався по дорозі, здійснював поворот ліворуч, переконався, що автомобілів справа у полі зору не було, а тому здійснив виїзд та почав рух прямо, водій іншого транспортного засобу не впорався з керуванням та в`їхав у його транспортний засіб. Він рухався на БМВ320, водій, який вчинив зіткнення на Ваз дн.нз. НОМЕР_2 , водій був неповнолітнім та без права керування ТЗ.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав пояснення, які повністю відповідають його письмовим поясненням під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, вищевказані пояснення повністю спростовуються письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 4), який показав, що він керуючи автомобілем ВАЗ-21121 виїхав з парко місці на території «Епіцентру», здійснював рух прямо, побачив автомобіль БМВ, який виїхав з іншої сторони парковки і продовжив рух не надавши йому перевагу, тому він почав гальмувати, через погодні умови гальмівний шлях був збільшений, відповідно автомобіль яким він керував зіткнувся з автомобілем БМВ, це сталося о 20 год. 40 хв. за адресою: вул. В.Івасюка, 7.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у порушенні вимоги п. 2.3.б та 10.11 Правил дорожнього руху України, якими передбачено, що у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що саме порушення водієм ОСОБА_1 вимог пп. 2.3.б, 10.11 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, оскільки саме його дії створили аварійну ситуацію.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 , а тому суд не перевіряє наявність у водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «ВАЗ 21121» д.н.з. НОМЕР_2 , технічної можливості відвернути дорожньо-транспортну пригоду.

Так, відповідно до висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що діючи в порушення вимог п.2.3.б та п.14.2.б Правил дорожнього руху не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та не надав дорогу водію транспортного засобу ВАЗ-21121, який наближався з правого боку, в результаті чого відбулося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані дії водія ОСОБА_1 безпосередньо перебувають у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Так , відповідно до вимог п.2.3.б ПДР України водій транспортного засобу повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог п. 10.11 ПДР України у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку..

Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ТЗ «БМВ320», державний номерний знак « НОМЕР_1 », не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та не надав перевагу в русі автомобілю, який наближався з правого боку, чим порушив вимоги п. 2.3.б, 10.11 Правил дорожнього руху України, та допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, обґрунтовано визнав останнього винним у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку наклав на нього відповідне стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв