Справа № 339/437/25 156
П О С Т А Н О В А

19 лютого 2026 року м. Болехів Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Скригун В.В., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина Україна, пенсіонера,

за ст. 130 ч.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

якому роз`яснено зміст ст.63 Конституції України та права, передбачені ст.268 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу серії ЕПР1 № 517143, 18 листопада 2025 року о 22:00 год. по вул. Д.Галицького,73 в м.Болехів, в порушення вимог п.2.10є ПДР України, гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Citroen Jumpy д.н.з. НОМЕР_1 , вживав алкоголь, а саме горілку після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведенння уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 130 ч.4 КУпАП.

Разом з тим суд встановив, що 18 листопада 2025 року о 22:00 год. по вул. 24 Серпня в м.Болехів гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Jumpy д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та вчинив Дорожню-транспортну пригоду.

Це підтверджується, зокрема, поясненнями самого ОСОБА_1 , який в судовому засіданні пояснив, що в той день він разом з майстрами ремонтував водопровід після чого вони разом вживали спиртне. Перебуваючи в стані алкогльного сп"яніння, він керував автомобілем. Після вчинення ДТП він алкоголю не вживав.

Захисник Воробець Р.М. просить закрити провадження по справі за ст. 130 ч. 4 КУпАП в зв"язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністратвного правопорушення, оскільки працівниками поліції неправильно кваліфіковано дії останнього.

Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника Воробця Р.М., дійшла до наступного висновку.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

На встановлення факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, суду надано:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 517143 від 18 листопада 2025 року, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КупАП;

- роздруківкою приладу Drager ALKOTEST 6820, результат 2,07%;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 18 листопада 2025 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, нечітка вимова слів;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП Долинська БЛ від 18 листопада 2025 року;

- пояснення свідка ОСОБА_3 ,

- довідку, в якій вказано, що ОСОБА_1 видано посвідчення водія декількох категорій: в тому числі категорії В, В1;

- копію протоколів серії ЕПР1 № 517134 за ст.124 КУпАП та серії ЕНФ № 6180019 за ст.126 ч.1 КУпАП від 18 листопада 2025 року;

- рапорт працівника поліції, з якого вбачається, що 18 листопада 2025 року о 22:03 год. на лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , що в м.Болехів, вул.Д.Галицького, відбулося ДТП, воді т/з марки Пежо заїхав в стоп;

- свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоалізатора Alkotest 6820;

- відеодокази, які містяться в матеріалах провадження.

Відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, суд дослідив відеозапис з нагрудних відеокамер інспектора патрульної поліції, де чітко зафіксована основна об`єктивна інформація в такому вигляді, як відбувалися події.

З відеозапису, який проведений за допомогою службового нагрудного відеореєстратора працівника поліції, що оформляли матеріали про адміністративне правопорушення, зафіксовано: як працівник поліції, виявивши приїхавши на місце вчинення Дорожньо-транспортної пригоди побачили, що транспортний засіб заїхав в стовп електроопори, водій з місця вчинення втік. В подальшому під час розшукових дій, встановили особу водія гр. ОСОБА_1 , який вказав, що здійснив ДТП, заїхавши в електроопору. Втік, оскільки пив алкоголь (святкував Романа, їхав без документів). Згодом працівник поліції після встановлення особи водія, вказуює ознаки алкогольного сп`яніння останньому та пропонують йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці ДТП, оскільки він є її учасником, останній погодився. Зроблено контрольний тест, де алкоголю не було виявлено, після чого зафіксовано проходження вказаного тесту за допомогою приладу «Драгер 6820», результат 2,07%. Працівник поліції повідомляє результат тесту, роз`яснює зміст ст.63 Конституції України, повідомляє водію про те, що відносно нього буде складено протоколи за ч.4 ст.130 КУпАП та ст.124 КУпАП.

Слід вказати на те, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Драгер 6820", про що свідчать відеоматеріали наявні в матеріалах провадження.

Так, ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що ним було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, місце вчинення якої він покинув та алкогольні напої вживав до того як мало місце ДТП, проте поліцейськими під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.4 ст.130 КУпАП не було встановлено цю обставину.

Натомість, норми КУпАП не передбачають перекваліфікації дій за вчинене правопорушення, при цьому суд не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

До того ж, слід зауважити, що виходячи з практики ЄСПЛ, можливе застосування аналогії закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Як визначено у ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За ч.4 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

З переглянутої відеофіксації вбачається, що зафіксовано лише процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння і це не доводить поза розумним сумнівом вину вказаної особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене, висновки працівника поліції про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.10 «є» ПДР України є помилковими, оскільки в суді не доведено наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку органів Національної поліції.

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти росії» та «Карелін проти росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із пунктом 2статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого (п. 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року, п. 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» від 23 липня 2002 року).

Враховуючи викладене, вважаю, що в порушеннявимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративнеправопорушення не долучено належних доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення та його вина у вчиненні правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП не доведена.

При цьому, є достатньо підстав вважати, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР, а саме: керував автомобілем будучи в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягаується до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «НадточійпротиУкраїни» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «OZTURKv.GERMANY» від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання, ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, та беручи до уваги ч.3ст.337 КПК України приходжу до висновку про можливість застосування аналогії закону при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення, та у зв`язку з цим змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 цієї статті, через те що така кваліфікація відповідає обставинам справи та не погіршує становище ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 33 КУпАП при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_1 вперше вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, є особою, яка підлягає адміністративній відповідальності, обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника, судом не встановлено.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, суд визнає ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» відповідно до яких судовий збір, розмір і порядок сплати якого встановлюється законом, у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 665.60 грн.

Керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч.1, 283, 284 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовийзбір», суд

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП і накласти на нього стягнення, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніше, як через п`ятнадцять днів з дня вручення правопорушнику постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови, не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягнути подвійний розмір штрафу, який становить 34 000.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в сумі 665.60 грн.

Постанова може бути оскаржена в 10 -ти денний термін з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, через Болехівський міський суд Івано-Франківської області, відповідно до ст. 294 КУпАП.

Суддя Болехівського міського суду В. В. Скригун

Строк пред`явлення постанови до виконання "____"__________20_ р.

Постанова набирає чинності "_____"_______________20_ р.