Провадження № 3/466/59/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Білінська Г.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з ЗМУ Державної служби з питань праці, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянки України, фізичної особи-підприємця, місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41КУпАП, -

в с т а н о в и в:

30.10.2025, під час проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, у формі перевірки у ФОП ОСОБА_1 , місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 , було встановлено порушення законодавства про працю, а саме: порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 4 ст. 24 КЗпП України - використання незадекларованої праці ОСОБА_2 , відповідальність за що перебачено ч. 3 ст. 41 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину заперечила. Пояснила, що ОСОБА_2 дійсно виконувала для неї певні завдання, однак, на її думку, така робота мала одноразовий характер, оскільки вони домовлялись лише про оплачувану допомогу. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження разового характеру виконаних робіт або існування між сторонами цивільно-правових відносин суду не надано. Крім того, під час проведення перевірки ОСОБА_2 фізично не перебувала у приміщенні суб`єкта господарювання, відтак посадові особи держпраці не могли встановити будь яке порушення, бо фізичної присутності ОСОБА_2 не було. Відтак, ОСОБА_1 просила суд закрити провадження у справі, в зв`язку з відсутністю в її діяннях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Зазначена норма покладає на державу обов`язок забезпечити реальний захист трудових прав, у тому числі шляхом встановлення обов`язкових правил оформлення трудових відносин. Використання праці без належного оформлення позбавляє працівника конституційних гарантій та є суспільно небезпечним діянням.

Згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угодою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу з підпорядкуванням організації праці роботодавця, а роботодавець - виплачувати заробітну плату та забезпечувати умови праці.

Суддя зазначає, що визначальним для наявності трудових відносин є фактичний зміст відносин, а не їх формальне найменування. Виконання ОСОБА_2 роботи в інтересах ФОП, наявність визначених обов`язків, погодженого графіка та подальша виплата винагороди свідчать про існування саме трудових відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення відповідного органу державної влади до фактичного допуску до роботи. Зазначена норма має імперативний характер і не передбачає жодних винятків.

Згідно наданих суду матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , під час складення протоколу №3Х/ЛВ/34470/023611/П/ПТ від 30.10.2025, в письмових поясненнях, які написані нею власноруч зазначає, що порушення, яке зазначено у вказаному протоколі буде усунено в найкоротший термін та в подальшому не буде допускатись. Вказане підтверджує, що сама ОСОБА_1 не заперечила того факту, що порушення таки відбулось, і що ОСОБА_2 працювала без дотримання вимог законодавства в частині допуску до робити. Суддя наголошує, що виплата винагороди або оформлення відносин після фактичного допуску до роботи не усуває вже вчиненого порушення.

Згідно зі статтею 60 КЗпП України, дистанційна робота є формою організації трудових відносин, за якої робота виконується поза приміщеннями роботодавця. Така форма роботи не змінює трудової природи відносин та не звільняє роботодавця від обов`язку їх належного оформлення.

Отже, відсутність фізичної присутності працівника у приміщенні суб`єкта господарювання під час перевірки не спростовує факту фактичного допуску до роботи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата є винагородою за виконану роботу, яку роботодавець виплачує працівникові.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснила виплату грошових коштів ОСОБА_2 розмірі 14 326 грн., лише після її звернення до Держпраці, що суд розцінює як визнання факту використання праці та підтвердження оплатного характеру відносин.

Відповідно до ст. 24 ч. 1, 4 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 41 КУпАП, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору тягне за собою адміністративну відповідальність.

Склад цього правопорушення є формальним, а отже для його наявності достатньо встановлення факту використання праці без належного оформлення, незалежно від тривалості роботи чи моменту виплати винагороди.

Суддею також встановлено, що після здійснення ФОП ОСОБА_1 виплати грошових коштів за виконану роботу, ОСОБА_2 звернулася до органу Державної служби України з питань праці із повідомленням про відсутність у неї майнових претензій до ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням відповідної виплати.

Разом з тим, суддя зазначає, що така обставина свідчить виключно про врегулювання між сторонами питання оплати фактично виконаної роботи та не спростовує встановленого судом факту використання праці фізичної особи без оформлення трудових відносин до фактичного допуску до роботи. Усунення наслідків правопорушення після його вчинення не звільняє особу від адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 41 КУпАП, та не впливає на правову оцінку дій роботодавця.

Відповідно до статей 251 та 252 КУпАП, суддя оцінює докази за внутрішнім переконанням, виходячи з їх сукупності.

Суд дійшов висновку про винуватість ФОП ОСОБА_1 з урахуванням таких встановлених обставин: визнання ФОП факту виконання ОСОБА_2 роботи, детальні та послідовні пояснення ОСОБА_2 щодо характеру та тривалості роботи, здійснення виплати винагороди після звернення до органу державного нагляду, відсутність оформлення трудових відносин до початку виконання роботи.

У своїй сукупності ці обставини переконливо підтверджують наявність фактичного допуску до роботи (зокрема, дистанційного працевлаштування) без належного оформлення.

Під час розгляду справи суддею було встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, повністю підтверджується поясненнями учасників наданими під час розгляду справи, а також долученими до матеріалів справи доказами: протоколом про адміністративне правопорушення №3Х/ЛВ/34470/023611/П/ПТ від 30.10.2025, копією акту №3Х/ЛВ/34470/023611 від 30.10.2025, випискою з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, копією електронного звернення від 07.10.2025, наданими суду скріншотами.

Сукупність досліджених доказів та застосованих норм законодавства дає суду підстави для беззаперечного висновку, що у діяннях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, а саме: фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), що підтверджене протоколом про адміністративне правопорушення, актом за результатами проведення позапланово заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сферах праці.

Суддя, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вважає накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу.

У відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 268, 283, 284 КУпАП, Законом України «Про судовий збір»,-

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та оштрафувати її на 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень) в дохід держави.

Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів - ГУК у Львівській області 21081300, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38008294, Банк отримувача - ГУ ДКСУ у Львівській області, Код банку отримувача (МФО) - 899998, Рахунок отримувача - UA0013933, Код класифікації доходів бюджету - 21081100.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 665, 60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача-Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача - UА0026001, Код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя Г. Б. Білінська