Номер провадження 33/816/952/26 Суддя-доповідач Колодяжний А. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Колодяжний А. О., з участю секретаря судового засідання Авраменко Д.А., адвоката Шевченка Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шевченка Д.С. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, -

установив:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП і підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.

Згідно з цією постановою ОСОБА_1 23 жовтня 2025 року о 23-00 год. керував транспортним засобом Land Rоver н.з НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Харківська, 100 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатор Alcotest Drager 7510 та прослідувати до медичного закладу КНП СОР ОКМЦСНЗ для проходження огляду на стан сп`яніння відмовився шляхом ухилення, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Шевченко Д.С. просить скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, на момент зупинення транспортного засобу виконував службові обов`язки, а тому вважає, що огляд останнього на стан сп`яніння проведений неуповноваженою особою, з порушенням встановленого законом порядку, передбаченого ст. 266-1 КУпАП, що свідчить про недопустимість отриманих в ході його проведення доказів, зокрема, і долучених до матеріалів справи відеозаписів. Окрім цього зазначає, що такі дії його підзахисного підлягали кваліфікації за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Заперечує і факт керування транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 сидів у нерухомому авто, коли до нього підійшли працівники поліції, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер та службового авто поліцейських, ознаки сп`яніння у його підзахисного встановлені не були. Також вказує і на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у встановленому законом порядку, а лише наполягав на дотриманні працівниками поліції процедури огляду. При цьому стверджує, що працівники поліції не роз`яснили порядок використання спеціального технічного засобу, наслідки відмови від проходження огляду, від керування транспортним засобом ОСОБА_1 також відсторонений не був.

До початку апеляційного розгляду від захисника Шевченка Д.С. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 військової служби в порядку ст. 335 КПК України. Крім того, захисник Шевченко Д.С. направив до апеляційного суду незавірені копії клопотань від імені ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням останнім військової служби та у разі відмови у задоволенні цього клопотання, відкласти розгляд справи для участі у судовому засіданні.

Вислухавши доводи захисника Шевченка Д.С., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перш за все, апеляційний суд вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки нормами КУпАП не передбачено підстав для зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП, а приведена практика Великої Палати Верховного Суду стосовно зупинення провадження у цивільних справах є нерелевантною у цій справі, оскільки викладені у ній висновки стосуються виключно застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Крім того, за змістом частини першої статті 268 КУпАП під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Оскільки чинним КУпАП не передбачено обов`язкової участі у суді особи, відносно якої розглядаються справа про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП, враховуючи, що ОСОБА_1 направлявся судовий виклик на адресу, яку він вказував у своїй апеляційній скарзі, а також зважаючи на те, що він представлений професійним адвокатом, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та вирішує розглянути цю справу без участі особистої участі ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в статті 251 КУпАП.

Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом, наявності ознак алкогольного сп`яніння, та відмові пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського з правовою кваліфікацією таких дій за частиною першою статті 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 23 жовтня 2025 року о 23 год. 00 хв., як і його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я на законну вимогу поліцейських, повністю підтверджені дослідженими судом першої інстанції відеозаписами з нагрудних відеокамер поліцейських та їх службового автомобілю.

Так, з долучених до матеріалів справи відеозаписів убачається, як декілька екіпажів патрульної поліції тривалий час переслідують транспортний засіб Land Rоver н.з НОМЕР_1 , який на вимогу поліцейських не зупиняється, рухаючись вулицями м. Суми. У подальшому, в приватному секторі м. Суми поліцейським вдалося зупинити автомобіль Land Rоver, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , який під час спілкування з працівниками поліції не заперечував, що керував даним транспортним засобом. Інша особа, яка разом з ОСОБА_1 перебувала в авто не заявляла про своє керування транспортним засобом. Також з даного відеозапису убачається, що під час спілкування у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, на неодноразову вимогу працівників поліції пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 прямої відповіді не надавав, пояснюючи це необхідністю дочекатися ВСП, що цілком обґрунтовано було розцінене як відмова від його проходження.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що даний відеозапис всупереч доводів захисника був безперервний і фіксував події від моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинки до моменту закінчення складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП.

Право поліції проводити відеофіксацію на нагрудну камеру (відеореєстратор) надано на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року.

Таким чином, надані суду першої інстанції разом із протоколом про адміністративне правопорушення відеозаписи, є належними і допустимими доказами у справі з огляду на положення статті 251 КУпАП.

Аналогічний висновок про допустимість відеозаписів з бодікамер поліції викладений у постанові Верховного Суду від 8 травня 2025 року по справі № 207/722/23.

Окрім відеозапису, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 492118 від 23 жовтня 2025 року, який складений безпосередньо на місці та у якому зафіксовані обставини правопорушення.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду за допомогою спеціального технічного засобу.

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, згідно якого водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в заклад охорони здоров`я.

Довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія.

Аналіз зазначених доказів дозволяє зробити однозначний і безсумнівний висновок, що саме ОСОБА_1 23 жовтня 2025 року о 23 год. керував транспортним засобом Land Rоver н.з НОМЕР_1 в м. Суми з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

При цьому, обставин, які б істотно ставили під сумнів достовірність цих доказів або свідчили про їх недопустимість, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про незаконність зупинки транспортного засобу не заслуговують на увагу оскільки з відеозапису слідує, що спочатку поліція почала переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 за створення аварійної ситуації, а потім ОСОБА_1 не зупинявся за закону вимогу поліції.

Крім того, причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.

Що стосується доводів захисника про те, що огляд ОСОБА_1 мав бути проведений співробітниками військової служби правопорядку відповідно вимог ст. 266-1 КУпАП, то такі не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 КУпАП, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

З матеріалів справи слідує, що 23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в м. Суми під час керування автомобілем Land Rоver н.з НОМЕР_1 , поза межами території будь-якої військової частини, будучи у цивільному одязі. При цьому будь-яких документів про те, що на час зупинки ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби не надано та з пояснень останнього, у якого до того ж були очевидні ознаки сп`яніння, не убачається.

Отже, як водій транспортного засобу ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП і його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитись за правилами, передбаченими ст. 266 КУпАП, працівниками Національної поліції.

У той же час, ст. 266-1 КУпАП регулює порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, визначених главою 13 Б КУпАП.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду і доводи захисника про не роз`яснення його підзахисному наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Не може взяти до уваги апеляційний суд і доводи захисника про застосування при накладенні стягнення положень ст. 69 КК за аналогією закону, оскільки застосування норм матеріального права за аналогією не передбачено КУпАП і крім того захисник не навів жодних визначених у ст. 34 КУпАП або ж ст. 66 КК України пом`якшуючих обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості правопорушення, особливо зважаючи на те, що у цій ситуації ОСОБА_1 керуючи автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння у темну пору доби тривалий час не зупинявся на законну вимогу поліції і зупинився лише, коли вже не міг витримати переслідування декількох екіпажів поліції.

Таким чином, у ході розгляду справи не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскарженої постанови, а тому апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника Шевченка Д.С. слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника Шевченка Дмитра Сергійовича на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Колодяжний