№ 3/755/81/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2026 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши справу, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 429104, ОСОБА_1 , 20 серпня 2025 року, о 18 годині 30 хвилин, у м. Києві, по вул. Дністерській (вул. Двінській), 4, керував автомобілем «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння обличчя; поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тобто, порушив п. 2.5 ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, з протоколом про адміністративне правопорушення категорично не погодився та пояснив, що 20.08.2025 року він перебував у власних справах, після чого повернувся до свого автомобіля, який був припаркований, почав заводити двигун, однак, йому це не вдалося у зв`язку з несправністю, тому, він увімкнувши аварійну світлову сигналізацію почав телефонувати майстру з ремонту автомобілів, однак, у цей момент, до нього під`їхали працівники патрульної поліції, які йому зазначили, що він, начебто, порушив ПДР України та попросили пред`явити документи, після перевірки яких, почали пропонувати пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відповів останнім, що автомобілем не керував, автомобіль несправний, однак, після цього, працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з відмовою від проходження огляду. Зокрема, зазначив про те, що працівниками поліції йому не було зазначено про жодні ознаки алкогольного сп`яніння, не роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, натомість, незаконно та безпідставно відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Процик Д.Г. у судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, яке мотивував тим, що на момент приїзду працівників поліції ОСОБА_1 не був водієм, працівники поліції останнього не зупиняли і вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати. Відповідно до п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Приписами п. 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. При цьому, основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом. Така обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані або з ознаками алкогольного сп`яніння. Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Так, у вину ОСОБА_1 ставиться відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто, порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України, що не відповідає дійсності. Так, згідно з протоколом, ОСОБА_1 , 20.08.2025 року о 18 годині 30 хвилин, по вул. Дністерській, 4, у м. Києві керував транспортним засобом. Натомість, ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом, оскільки, його виявлено працівниками поліції в автомобілі, який був припаркований на узбіччі дороги. Як вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису, працівники поліції підходять до припаркованого автомобіля у міжбудинковому проїзді, у салоні якого був ОСОБА_1 і дивився у телефон. Після чого, працівник поліції без встановлення ознак сп`яніння пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Тобто, відеозапис не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема, не зафіксовано те, що транспортний засіб було зупинено працівниками поліції саме під час його руху під керуванням останнього. Враховуючи, що фактичні обставини справи, зокрема, відеозапис, не підтверджують того факту, що ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, керував ним, а також, був зупинений уповноваженою на те особою, всі наступні вимоги працівників поліції, зокрема, щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними і допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Виключно водій, а не особа, яка сидить за кермом, підлягає відповідальності за порушення Правил дорожнього руху (постанова ВС від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а). У постанові ВСУ від 23.10.2019 року в справі № 357/10134/17 викладена правова позиція щодо доказів у справі про адміністративні правопорушення, де зазначено, що відсутність доказів керування транспортним засобом виключає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того Верховний Суд у своїй постанові від 08.02.2018 року в справі № 760/3696/16-а вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (відеозаписами), а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 536/1703/17. Таким чином, матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, вимога працівника поліції на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння була не обґрунтована. Так, окрім того, що ОСОБА_1 не був зобов`язаним виконувати вимоги працівників поліції щодо пред`явлення посвідчення водія та проходити огляду на стан будь-якого сп`яніння, то працівники поліції ще й не мали законних підстав для проведення будь-якого огляду виходячи з наступного. Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за №1452/735 (далі - Інструкція), а також, у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністр України 17.12.2008 за № 1103 (далі - Порядок). Вказані норми закону мають імперативний характер, а тому, порушення зазначеного Порядку тягне за собою недійсність результатів огляду. Вимогами п. 2.5 ПДР України передбачено, що саме водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. За приписами п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають саме водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану. Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Тобто, передумовою для проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути виявлення (встановлення) працівником поліції у водія ознак алкогольного сп`яніння, які передбачені пунктом 3 розділу 1 Інструкції, і тільки після цього, у працівника поліції з`являється право вимагати від водія транспортного засобу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ці ознаки в акті огляду, направленні та в протоколі, але й надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зокрема, вказати на наявність цих ознак свідкам та відібрати у них пояснення з цього приводу або зафіксувати їх за допомогою відеозапису. Вимога працівника поліції щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності, вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Однак, працівники поліції жодної, передбаченої в Інструкції, ознаки сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) ОСОБА_1 не вказували, а тому, не мали законних підстав для проведення будь-якого огляду. Як вбачається з відеозапису, у ході спілкування з ОСОБА_1 працівник поліції не називав та не зауважував жодної ознаки алкогольного сп`яніння, передбаченої у п. 3 розділу І Інструкції, він просто вимагав від нього пройти огляд, без зазначення на те підстав, а тому, ознаки, зазначені у направленні та протоколі, є надуманими. Таким чином, не було роз`яснено, які саме у працівника поліції були підстави вважати, що водій перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, що не давало працівникам поліції жодних законних підстав на проведення будь-якого огляду. Такого ж висновку дійшов Донецький апеляційний суд у своїй постанові від 28.01.2020 року в справі № 263/15161/19. Таким чином, працівники поліції недотрималися порядку проведення огляду на стан сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП, Порядком та Інструкцією. Зокрема, відповідно до п. 3 Порядку, саме поліцейським проводиться огляд на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. Крім того, відповідно до п. 5 Порядку, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Тобто, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки здійснюється поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів і з обов`язковою фіксацією підстав проведення огляду (ознак алкогольного сп`яніння) в акті огляду форма і зміст якого встановлена в Інструкції. Лише наявність вказаного акту огляду в матеріалах справи є відповідним доказом підстав проведення огляду, а також, фіксація результатів проведеного огляду, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, для виявлення чи спростування стану сп`яніння. За відсутності відповідного акту огляду, передбаченого п. 10 розділу ІІ Інструкції та п. 5 Порядку, вимога пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці, не є законодавчо обґрунтованою, висунута не на підставах та з грубим порушенням порядку (процедури), встановленого чинним законодавством. Однак, працівниками поліції не було складено та вручено ОСОБА_1 відповідного акту огляду, чим порушено вимоги Закону. Отже, огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням ст. 266 КУпАП.

Також, захисник зазначив, що як вбачається з відеозапису, фіксація події розпочинається з того, як працівники поліції підходять до припаркованого автомобіля у міжбудинковому проїзді, у салоні якого перебував ОСОБА_1 і дивився у телефон. Після чого, працівник поліції без встановлення ознак сп`яніння пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Далі, з відеозапису вбачається, як двоє працівників поліції уже у своєму автомобілі тримають у руках смартфони, на екранах яких відображається рух якогось легкового автомобіля, державний номерний знак якого розпізнати взагалі не можливо. На вказаних екранах смартфонів також не вказано назви/номеру смартфону, точного часу, дати відеофіксації та координат місця розташування, що ставить під обґрунтований сумнів, що такі відеозаписи беззаперечно пов`язані з обставинами, вказаними у протоколі. Крім того, право поліцейських на використання спеціальних приладів фото-, відеофіксації закріплено у ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», перелік яких є вичерпним. Приписами ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Разом з тим, питання використання нагрудних камер поліцейськими та зберігання інформації на них врегульовано Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 року, яким затверджено «Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (далі-Інструкція). Пунктами 1-4 Розділу ІІ Інструкції (Порядок застосування портативних відеореєстраторів та карт пам`яті до них, їх облік, зберігання та видача відеозаписів) визначено, що наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції (далі - відповідальна особа), на яку покладається відповідальність за: 1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів; 2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті; 3) зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах; 4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів; 5) належне ведення відповідної документації. Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (далі - Журнал обліку) (додаток 1), який зберігається в органі, підрозділі поліції. У разі одночасного виходу на службу більше 30 поліцейських можливе використання відомості до Журналу обліку (далі - Відомість) (додаток 2), що затверджується керівником органу, підрозділу поліції. Після затвердження керівником органу, підрозділу поліції відповідальна особа передає Відомості до підрозділу документального забезпечення органу, підрозділу поліції, де вони реєструються, нумеруються, щотижня зшиваються та зберігаються до передання в архів. Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Отже, чинне законодавство не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень Правил дорожнього руху на особисті мобільні телефони (смартфони). Всі прилади відеофіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського, встановлені відеореєстратори на службових транспортних засобах мають бути виключно службовими. Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях. Водночас, у протоколі відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис зі смартфонів, не вказано а ні назви приладу, а ні його марки та моделі, що не дає підстав використати ці матеріали, як допустимий доказ у справі, оскільки неможливо встановити, чи то була нагрудна камера, чи відео реєстратор чи можливо патрульні проводили відео фіксацію за допомогою іншого власного гаджету, який не пройшов необхідної сертифікованої перевірки, що не забезпечує незмінність (цілісність) файлів запису. Поліцейські зобов`язані використовувати виключно сертифіковані службові пристрої, а не особисті смартфони, що визначено відповідними інструкціями. У той же час, при наданні оцінки відеозапису, зафіксованого з екранів смартфонів на предмет належності та допустимості, слід врахувати правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2018 року в справі № 524/5536/17 (адміністративне провадження № К/9901/1403/17), який вказав на те, що відеозапис не може вважатись належним доказом у зв`язку з тим, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Таким чином, враховуючи те, що в протоколі та в інших матеріалах справи відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого проводилася відеофіксація на смартфони, то цей відеозапис є недопустимим доказом у цій справі, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Крім того, у судовому засіданні, за участю ОСОБА_1 та захисника Процика Д.Г., було переглянуто відеозапис, що був долучений до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Процика Д.Г., приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Однак, у супереч вимогам ст. 251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що саме особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, керувала автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Крім того, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02), беручи до уваги передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення, виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. 8 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Зокрема, згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 20 серпня 2025 року, о 18 годині 30 хвилин, у м. Києві, по вул. Дністерській (вул. Двінській), 4, керував автомобілем «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння обличчя; поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 , він взагалі 20 серпня 2025 року, о 18 годині 30 хвилин, не керував автомобілем «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 , а в то день перебував у власних справах, після чого повернувся до свого автомобіля, який був припаркований, почав заводити двигун, однак, йому це не вдалося у зв`язку з несправністю, тому, увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, почав телефонувати майстру з ремонту автомобілів, однак, у цей момент, до нього під`їхали працівники патрульної поліції, тобто, не був водієм.

Так, згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі - Інструкція № 1026), включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Відповідно до ч. 1 розділу VII вищезазначеної Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції.

Зокрема, відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з п. 7 розділу І та п. 22 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі -Інструкція № 1452/735), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Крім того, відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається з переглянутого у судовому засіданні відеозапису, який долучений до матеріали справи, він розпочинається з 18 години 36 хвилин, 20.08.2025 року, з моменту, коли працівники поліції підходять до автомобіля, який стоїть припаркований у дворі біля будинку з увімкненою аварійною світловою сигналізацією, де знаходиться ОСОБА_1 і дивиться у телефон, починають пропонувати останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та зазначають ОСОБА_1 про те, що якщо відмовляється, то відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, тобто, даний відеозапис не містить, а ні моменту керування останнім автомобілем «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 , а ні моменту його зупинки, тобто, на відеозапису не зафіксовано подій, які передували моменту пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, а саме з 18 години 30 хвилин 20.08.2025 року (час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення) та до 18 години 36 хвилин 20.08.2025 року (початок відеозапису). Далі, з долученого відеозапису вбачається, як працівники поліції між собою розмовляють про те, що ОСОБА_1 начебто рухався невпевнено десь дорогою та порушив ПДР України, після чого, сідають до свого службового автомобіля та починають з якихось мобільних телефонів переглядати якісь відеозаписи, де на одному з них зафіксовано якийсь автомобіль, який, начебто, порушив ПДР України, однак, державний номерний знак даного автомобіля взагалі не видно, а на іншому мобільному телефоні - розмова між іншими працівниками поліції з ОСОБА_1 , який перебуває у якомусь автомобілі на водійському сидінні, де останні йому зазначають про те, що він начебто порушив ПДР України. У подальшому, з наданого до суду відеозапису, вбачається, що працівники поліції, які підійшли до автомобіля ОСОБА_1 , зазначають, що дані відео з якихось мобільних телефонів вони продублюють на боді камеру, після чого, у службовому автомобілі складають матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до п. п. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запаху алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Однак, як вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, поліцейським, у розумінні наведеної вище Інструкції, про вказані в протоколі ознаки сп`яніння на місці ОСОБА_1 взагалі зазначено не було, тобто, не вбачається обґрунтованість пропозиції працівником поліції останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Зокрема, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 працівниками поліції не було роз`яснено про наслідки відмови від проходження огляду та про можливість самостійно протягом двох годин звернутися до медичного закладу для проходження огляду, зокрема, не роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Відповідно до п. п. 1-4 Розділу ІІ Інструкції № 1026, наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції (далі - відповідальна особа), на яку покладається відповідальність за: 1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів; 2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті; 3) зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах; 4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів; 5) належне ведення відповідної документації. Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (далі - Журнал обліку) (додаток 1), який зберігається в органі, підрозділі поліції. У разі одночасного виходу на службу більше 30 поліцейських можливе використання відомості до Журналу обліку (далі - Відомість) (додаток 2), що затверджується керівником органу, підрозділу поліції. Після затвердження керівником органу, підрозділу поліції відповідальна особа передає Відомості до підрозділу документального забезпечення органу, підрозділу поліції, де вони реєструються, нумеруються, щотижня зшиваються та зберігаються до передання в архів. 4. Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Однак, у порушення вимог ст. 40 Закону України, матеріали справи не містять взагалі будь-якої інформації щодо фіксування, начебто, порушень ПДР України ОСОБА_1 , які передували події, що розглядається судом, та не зрозуміло на яких пристроях (мобільних телефонах) працівники поліції це переглядали, оскільки, будь-яких технічних пристроїв або належних відеозаписів з цього приводу до суду не надано.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Однак, у даному випадку, у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», працівниками поліції не було взагалі задокументовано та не доведено будь-якими належними і допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 положень ПДР України, які давали б право останнім здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , якщо таке мало місце.

Відтак, відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження доказами у справі. При цьому, сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що звертав свою увагу Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.).

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто був водієм.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та Захисника Процика Д.Г., надані у судовому засіданні, які не спростовуються наданими матеріалами, а, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, вивчивши наявні докази в їх сукупності, необхідно провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 130, 245, 247, 251-252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: