Справа № 158/23/26 Провадження №33/802/151/26 Головуючий у 1 інстанції:Костюкевич О. К.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 Савюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Савюк Кристини Олександрівни в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.139, ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.01.2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.139, ч.1 ст.130 КпАП України, та на підставі ст.36 КпАП України накладено на неї адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КпАП України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 26.12.2025 року о 00 годині 34 хвилин в селі Жидичин по вулиці Данила Галицького, 56А, керувала транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», д.н.з. « НОМЕР_1 », в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння за згодою водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Алкотестер Драгер 7510, після продуття прилад показав вміст алкоголю в організмі 1,73 проміле. Крім цього, керуючи транспортним засобом, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралася з керуванням та здійснила з`їзди у кювет та допустила наїзд на металевий відбійник, чим спричинила його пошкодження, внаслідок чого створила перешкоди для дорожнього руху. При цьому не виконала вимогу про зупинку транспортного засобу подану проблисковими маячками синього та червоного кольору, а також звукового спецсигналу. Чим порушено вимоги п.п.2.3.б, 2.4, 2.9А, 12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.139, ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.23-24).

Не погоджуючись із постановою судді захисник Савюк К.О. в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій вважає оскаржувану постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що її довірителька не була присутня в судовому засіданні під час розгляду справи, з мотивами прийнятого рішення не ознайомлення.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.139, ч.1 ст.130 КпАП України за відсутності складу адміністративних правопорушень (а.с.27).

На адресу Волинського апеляційного суду 13.02.2026 року від захисник Савюк К.О. в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , надійшли доповнення до апеляційної скарги. Вважає, що суд розглянув справи з істотним порушенням правил територіальної підсудності. Також розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 , чим було порушено право на її захист. Окрім цього, на її думку, відеозапис не підтверджує факт законного та належного огляду, не було надано можливості пройти такий огляд у медичному закладі охорони здоров`я. Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.37-39).

Також на адресу апеляційного суду 13.02.2026 року від захисника надійшло клопотання про призначення покарання із врахуванням принципу індивідуалізації. Сторона захисту заперечує проти висунутих обвинувачень і вважає, що провадження у справі має бути закрито. Тим не менше у разі, якщо суд не погодиться із позицією сторони захисту, визнає ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень при вирішенні питання про призначення покарання просить врахувати те, що ОСОБА_1 є вдовою загиблого військовослужбовця, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, вона працює водієм таксі і це її єдиний стабільний заробіток. Вважає, що покарання у вигляді штрафу буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення нею інших адміністративних правопорушень. Просить у разі визнання ОСОБА_1 винною в інкримінованому їй діянні застосувати за аналогією закону ст.69 КК України і не призначати їй додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік (а.с.41-44)

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали останню з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

За положеннями статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.139, ч.1 ст.130 КпАП України, за обставин, викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданих адміністративних правопорушень за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами. Так, її вина у вчиненні цих адміністративних проступків доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 550784 від 26.12.2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КпАП України (а.с.3);

-протоколом про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 550795 від 26.12.2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.139 КпАП України (а.с.4);

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 550780 від 26.12.2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.7);

-протоколом про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 550787 від 26.12.2025 року стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КпАП України (а.с.8);

-протоколом АП318 № 017792 про адміністративне затримання за ч.1 ст.130 КпАП України від 26.12.2025 року стосовно ОСОБА_1 (а.с.12);

-роздруківкою приладу «Drager» від 26.12.2026 року доводиться, що стосовно ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення перебувала у стані алкогольного сп`яніння; результат тесту 1,73 % (а.с.14);

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 (а.с.15);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції щодо ОСОБА_1 (а.с.16);

-схемою місця ДТП від 26.12.2025 року (а.с.17);

-актом обстеження ділянки-вулично-шляхової мережі від 26.12.2025 року (а.с.18);

-рапортом поліцейського від 26.12.2025 року (а.с.19);

-відеозаписом події з нагрудних камер інспекторів поліції (а.с.20).

Згідно довідки, складеної старшим інспектором з особливих доручень відділу адміністративної практики УПП у Волинській області Поповича Р. від 26.12.2025 року вбачається, що згідно бази даних ІКС ІПНП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має повторності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, остання отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 20.07.2016 року (категорія В) статус виданий (а.с.13).

Апеляційний суд зазначає, що поліцейськими дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що працівники поліції при зупинці ОСОБА_1 , пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли не у спосіб, передбачений законодавством, оскільки це повністю спростовується відеозаписом, який підтверджує, що працівники поліції діяли цілком у законний спосіб.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих нею адміністративних правопорушень є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання захисника про те, що підставою для скасування постанови є розгляд справи судом першої інстанції саме у відсутності її довірительки ОСОБА_1 .

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи протоколів про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 була повідомлена при оформленні даних документів, що розгляд справи щодо неї відбудеться 16.01.2026 о 10 год. Направлявся останній 07.01.2026 і виклик в судове засідання, який був вручений ОСОБА_1 .

У постанові суду першої інстанції зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судове засідання не прибула, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення від неї на адресу суду не надходило. Відповідно судом першої інстанції на час проведення судового засідання було встановлено, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце слухання справи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Крім того слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Сукупність вказаних вище обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , в тому числі ураховуючи сучасні функціонали, запроваджені в судовій системі за допомогою яких можливо дізнатися дату судового засідання та про етапи і результати розгляду справи, будучи поінформованою про судовий розгляд справи у суді першої інстанції, в судове засідання не з`явилася. А тому доводи, на які посилається апелянт, не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції, як незаконної, та не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції. Крім того сторона захисту не була позбавлена свого права щодо висловлення мотивів незгоди з інкримінованим правопорушенням в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів захисника про призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинені адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами, з врахуванням того, що ОСОБА_1 є вдовою загиблого військовослужбовця, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, вона працює водієм таксі і це є її єдиний стабільний заробіток, то такі доводи є безпідставними та на увагу апеляційного суду не заслуговують з огляду на наступне.

Отримуючи посвідчення водія, яке надає право на керування транспортними засобами, ОСОБА_1 фактично взяла на себе обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, тобто на ОСОБА_1 , як на водія транспортного засобу, яке визнано законодавством джерелом підвищеної небезпеки, покладено обов`язок неухильно дотримуватись правил дорожнього руху.

Частиною 1 статті 130 КпАП України передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Санкцією ч.1 ст.130 КпАП України для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Крім того, Законом України від 16.02.2021 року № 1231-ІХ заборонено застосування статей 21 та 22 КпАП України, до правопорушень, передбачених ст.130 КпАП України, передача матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, звільнення від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення.

При цьому апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст.ст.33, 36 КпАП України, та відповідає характеру вчинених правопорушень, особі порушника, ступеню її вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КпАП України мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Законодавець не передбачив можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами із застосуванням аналогії закону ст.69 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Не заслуговують на увагу суду доводи апелянта, про те, що судом першої інстанції розглянуто справу з істотним порушенням правил територіальної підсудності, оскільки інкриміноване правопорушення було вчинене за адресою: село Жидичин вулиця Данила Галицького, 56А, а не в місті Луцьку, як зазначено захисником в доповненнях до апеляційної скарги.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» в Україні утворено 136 нових та ліквідовано існуючі 490 районів, в тому числі ліквідовано і Ківерцівський район Волинської області.

А тому, відповідно до вимог ст.276 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення розглядалася Ківерцівським районним судом Волинської області.

Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 , адміністративної відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.139, ч.1 ст.130 КпАП України.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченихч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.139, ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33, 36 КпАП України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Савюк Кристини Олександрівни в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.139, ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.