Провадження № 3/359/91/2026
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2026 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Шевченко О.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

у с т а н о в и в:

02 листопада 2025 року об 11 годині 45 хвилин у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області по вул. Центральна, буд. 87, водій ОСОБА_1 , керував моторолером «Honda Dio» д.н.з. б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; бліде обличчя. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на безперервний відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення визнав, щиро розкаявся.

У судовому засіданні захисник правопорушника адвокат Дорожкін В.К., зазначив, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій і ветераном війни, має ІІІ групу інвалідності, на даний час проходить службу в ЗСУ. Також захисник просив суд врахувати практику ЄСПЛ і не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

Заслухавши пояснення правопорушника та його захисника, а також дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Так, органами Національної поліції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ознаками ч. 1 ст.130 КУпАП, диспозицією якої передбачена відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім його особистого визнання, також підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення від 02.11.2025 серії ЕПР1 №501110, складеного відносно ОСОБА_1 , який за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06.11.2015 № 1376;

- направленням на медичний огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.11.2025;

- розпискою ОСОБА_2 про залишення на зберігання ТЗ від 02.11.2025;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6068610 від 02.11.2025, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- довідкою начальника Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції України Кравчука Т. від 04.11.2025, згідно якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами;

- довідкою начальника Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції України Кравчука Т. від 04.11.2025, про відсутність повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП;

- відтвореними і дослідженими відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, що містяться на СD носії.

Таким чином, суд вважає, що дії правопорушника ОСОБА_1 , за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, кваліфіковані правильно, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, відмовився.

Захисник у судовому засіданні подав клопотання про застосування за аналогією ст. 69 КК України, на підставі якої просив не призначати ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік, оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗСУ і займає посаду водія-стрільця, і право керування транспортними засобами необхідне ОСОБА_1 не для приватних цілей, а саме для виконання службових завдань ЗСУ.

Вказане клопотання захисника суд залишає без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З урахуванням викладених доводів суд зазначає, що аналогія закону може бути застосована лише за умови відсутності нормативного регулювання відповідних суспільних відносин, тобто за наявності прогалин у законодавстві.

Разом з тим, питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульоване положеннями глави 4 КУпАП, у зв`язку з чим у даному випадку не існує жодних прогалин, що виключає можливість застосування аналогії закону.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто є безальтернативною в частині застосування до водіїв стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на визначений строк, що позбавляє суд можливості призначити стягнення без такого позбавлення.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність: ОСОБА_1 є учасником бойових дій та ветераном війни, має ІІІ групу інвалідності, на даний проходить час службу в ЗСУ, має постійне місце проживання.

У якості обставин, що згідно ст. 34 КУпАП, пом`якшують відповідальність правопорушника, суд приймає повне визнання своєї провини і щире каяття.

Обставин, що згідно ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність правопорушника, суд не вбачає.

Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 ( сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 33 - 35, 40-1, 130, 245, 251, 268, 283 - 285, 294 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

п о с т а н о в и в:

Визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, які необхідно стягнути на користь Держави України (отримувач коштів: ГУК у Київ.обл./м. Київ/21081300; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37955989; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0010001; код класифікації доходів бюджету 21081300), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок на користь державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу: судовий збір).

Постанова набирає законної сили, відповідно до ст. 294 КУпАП і може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Строк пред`явлення до виконання даної постанови три місяці з дня набрання постановою законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя Олена ШЕВЧЕНКО