Справа № 133/3258/25
Провадження № 33/801/206/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

19 лютого 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Міхасішин І.В. одержавши апеляційну скаргу, ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

встановив:

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав в п`яте апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Одночасно ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що є військовослужбовцем, який з серпня 2025 року проходить службу у військовій частині Збройних Сил України. У період після винесення постанови він перебував у місці дислокації підрозділу в умовах особливого періоду та не мав фізичної можливості отримати копію постанови, зв?язатися із судом або надіслати апеляційну скаргу. Про існування постанови дізнався після повернення з зони службових завдань 14 жовтня 2025 року, тому відповідно до ст. 294 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини просить строк на апеляційне оскарження поновити.

Ознайомившись із матеріалами справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено порядок та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особи, визначені ст.294 КУпАП, розпоряджаються на власний розсуд в межах процесуального закону.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як убачається з матеріалів судового провадження, постанова суду першої інстанції винесена 22 вересня 2025 року. Відтак, ураховуючи положення ст. 294 КУпАП, десятим днем оскарження постанови являється 02 жовтня 2025 року.

Вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 14 жовтня 2025 року, у якій також ставив питання про поновлення строку.

Постановою Вінницького апеляційного суд від 28 жовтня 2025 року у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 було відмовлено, апеляційну скаргу повернуто.

Вдруге із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 19 листопада 2025 року також через засоби поштового зв`язку.

Постановою Вінницького апеляційного суд від 27 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд послався на те, що зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на їх подання, є ідентичними, будь-яких інших підстав не наведено.

Втретє із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 29 грудня 2025 року.

Постановою Вінницького апеляційного суд від 13 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд послався на те, що зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на їх подання, є ідентичними, будь-яких інших підстав не наведено.

У четвертий раз із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 26 січня 2026 року.

Постановою Вінницького апеляційного суд від 02 лютого 2026 року у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 було відмовлено, апеляційну скаргу повернуто.

В п`яте апеляційна скарга подана ОСОБА_1 12 лютого 2026 року разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Подана в п`яте апеляційна скарга за своїм змістом аналогічна скаргам, які вже було повернуто апеляційним судом.

Причини пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. Тобто, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. За відсутності таких, поновлення процесуального строку буде порушенням принципу юридичної визначеності.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

За відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, у поновленні цього строку необхідно відмовити, а апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

В задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року - відмовити.

Апеляційну скаргу, подану ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року, повернути особі, яка її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин