Рівненський апеляційний суд
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Рівне

Справа № 569/254/26

Провадження № 33/4815/342/26

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Гожого М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гожого М.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2025 року о 01 год. 57 хв. в м. Рівне на вул. Тиннівська, 83, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi A6» номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager № 6810 (0209), та проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник Гожий М.С. просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що з висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, внутрішніх суперечностях та неналежних і недопустимих доказах і не підтверджують ключового елементу складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у час і за обставин, зазначених у протоколі. Вказує, що надані відеозаписи не фіксують самого моменту керування транспортним засобом: вони розпочинаються після часу, зазначеного поліцейськими як момент правопорушення, та відображають лише нерухомий автомобіль, до якого підходять працівники поліції. Жоден відеофайл не містить даних про рух автомобіля, запуск двигуна чи виконання ОСОБА_1 будь-яких дій, притаманних саме водію.

Вважає, що долучені відеоматеріали є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не ідентифіковані належним чином як додатки до протоколу, не підтверджено їх походження від технічного засобу, зазначеного в протоколі, та не забезпечено їх безперервність і автентичність.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Гожого М.С. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно приписів ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При прийняті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.

Висновки суду про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння підтверджуються: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №550039 (а.с.1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою від його проходження (а.с.4), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого огляд також не проводився у зв`язку з відмовою водія (а.с.5); відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу (файл Clip-1, час 04:22, 04:53) та у медичному закладі (файл Clip-2, час 00:44).

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.

Так, апеляційний суд виходить з того, що відмова від проходження огляду зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів факту керування транспортним засобом є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, досліджений судом відеозапис із відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції підтверджує, що транспортний засіб «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебував у русі до моменту його зупинки. На відео чітко відображено рух автомобіля проїзною частиною, його подальшу зупинку та підхід працівників поліції до вказаного транспортного засобу (файл 4163, час 00:20).

Крім того, з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що за кермом зазначеного транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 , який після зупинки залишався на місці водія. При цьому на відео зафіксовано, що двигун автомобіля був запущений, що об`єктивно свідчить про щойно здійснений рух транспортного засобу та фактичне виконання особою функцій водія (файл Clip-0, час 00:10).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 вказав, що в нього з двору втік собака, і вони з дружиною поїхали на його пошуки, при цьому за кермом перебував його зять. Разом з тим такі його твердження не можуть бути прийняті судом, оскільки вони суперечать зафіксованим на місці події записам, згідно яких саме ОСОБА_1 перебуває за кермом авто, поряд сидить чоловік, а дружини в авто не було, оскільки вона підійшла до них згодом. Також ОСОБА_1 працівникам поліції неодноразово вказував, що вони не їхали, а стояли на узбіччі, та жодного разу не зазначив, що за кермом перебувала інша особа.

Такі доводи, на переконання апеляційного суду, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на неналежність та недопустимість відеозаписів також є безпідставними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про технічний засіб, яким здійснювалася відеофіксація, а відповідні файли долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Будь-яких об`єктивних даних, що свідчили б про їх монтаж чи втручання у зміст, стороною захисту не наведено.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке, на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката Гожого М.С. без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І.Полюхович