ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/366/26 Справа № 176/3101/24 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М,

за участю:

захисника адвоката Вірко В.В.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника потерпілої особи адвоката Кузьминської В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоклнференції апеляційну скаргу захисника адвоката Вірко В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонер, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, встановлених для накладення адміністративного стягнення, стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и л а :

постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 163742, складеного 01.11.2024 року інспектором ВП № 5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Степницькою О.О., 22.09.2024 року о 15:20 год в м. Жовті Води по вул. Залізнична, на повороті на гаражний масив «Гігант» водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Suzuki Vitara д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, не переконавшись що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по тій самій смузі по переду подав сигналу про намір повороту ліворуч, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1, 13.1, 14.2.б ПДР України, - за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

На зазначену постанову захисник адвокат Вірко В.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 та визнати винним ОСОБА_2 .

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд проігнорував подане ним клопотання про призначення на основі первинних матеріалів судової справи судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз, оскільки між поясненнями учасників ДТП та вихідними даними у справі є суттєві суперечності, які неможливо вирішити без спеціальних знань. Унаслідок чого низка питань залишилась не з`ясованою: щодо розташування автомобілів в момент їх первинного зіткнення, маневрування відповідно до пошкоджень, кінцевого розташування автомобілів, механізм зіткнення з графічним моделюванням обставин.

Наголошує, що винним у настанні ДТП є саме ОСОБА_2 , оскільки небезпечно маневрував до зіткнення, несподівано змінив напрямок руху та не впевнився в безпечності такого маневру, не врахував дорожньої обстановки, не надав перевагу автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , який вже рухався в попутному напрямку по тій смузі та раптово повернув наліво. При цьому завчасно не попередив сигналом про зміну свого руху.

Зауважує, що висновок суддя сформувала на основі експертизи, вихідні дані до якої збирала самостійно. При цьому керувала протилежними неправильними доводами та міркуваннями іншої сторони. Стверджує, що суддя була упереджена та взяла не себе функції обвинувачення. Крім того, суддею проігноровані клопотання про витребування доказів з відділу поліції № 5 Кам`янського РУП щодо повноважень працівників поліції, первинних письмових матеріалів та відеозаписів із цифрового носія. Не здійснено допит свідків.

Зазначає про необхідність виключення з числа доказів письмових пояснень ОСОБА_2 та протоколу про адміністративне правопорушення № 163742, як таких що не відповідають законодавству України.

Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення складений поза межами встановлених КУпАП строків. Крім того, схема ДТП, яка датована 22.09.2024 року, фактично складена 26.10.2024 року у денний час доби, саме на виконання адвокатського запиту. На схемі зображено місце зіткнення зі слів обох водіїв, однак не зазначено місце розташування перед зіткненням. Окрім наведеного на схемі ДТП не зафіксовано ряду фактичних даних, які мають значення для достовірного встановлення обставин.

Звертає увагу, що 22.09.2024 року учасники ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скористались своїм законним правом на складання європротоколу, в якому ОСОБА_2 визнав, що порушив ПДР України. Під час звернення до страхової компанії ОСОБА_1 зазначено, що необхідно звернутись до правоохоронних органів, скласти схему пригоди, встановити винуватця ДТП. Зазначає, що первинна сума ремонту складає 174801 грн. Отже, в даному випадку, потерпілим від ДТП є саме ОСОБА_1 . Адже матеріали справи не містять жодних належних доказів доведеності обставин щодо скоєного саме ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказує, що працівниками поліції не надано безперервної зйомки з боді-камер, що є обов`язковим, що свідчить про свідоме приховування первинних відеозаписів.

Звертає увагу, що дорожня ситуація, що склалася 22.09.202 року для ОСОБА_1 розглядалась як небезпека, яка раптово для нього виникла, передбачити таку небезпеку ОСОБА_1 об`єктивно не міг, тобто перебував у стані крайньої необхідності, а тому дії останнього в такий ситуації вимогами ПДР не регламентовані.

Зауважує, що в порушення вимог закону працівники поліції не провели огляд на стан сп`яніння водія ОСОБА_2 .

Стверджує, що експерт не міг зробити достовірний висновок, оскільки не були надані необхідні вихідні дані щодо профілю проїзної частини в місці ДТП та інші відомості, які мали значення для повноти експертних висновків.

Зауважує, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП виключає провадження в цій справі, а тому не можуть досліджуватись докази, що унеможливлює встановлення наявності або відсутності вини ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисту, викладених ним у апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, суддею Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, не встановлено обставин справи, в оскаржуваному рішенні лише наявне посилання на протокол про адміністративне правопорушення. В своїй мотивувальній частині, судом першої інстанції фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення. Взагалі не зазначено обставин, які безпосередньо встановлені судом, а викладені лише відповідно до протоколу.

Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, в наявності. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки.

З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення, апеляційним судом досліджені матеріали справи стосовно ОСОБА_1 та не встановлено в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, з огляду на наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення п. п. 12.1, 13.1, 14.2.б ПДР України. Судом першої інстанції визнано доведеним порушення зазначених правил дорожнього руху та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як на доведеність вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 163742 від 01.11.2024 року додано: схему місця ДТП, яка сталася 22.09.2024 року, в якій відображена обстановка на місці події, місце зіткнення транспортних засобів. Вказану схему ДТП водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали без будь-яких зауважень; відеозапис; висновок судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/104-25/35470-ІТ від 10.10.2024 року; пояснення водіїв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , наданими під час судового засідання.

Твердження сторони захисту, що зі спливом строків передбачених ст. 38 КУпАП суд не має права встановлювати наявність або відсутність вини особи та досліджувати докази, є хибними.

Так, статтею 38 КУпАП передбачені певні строки накладення адміністративного стягнення, тобто суд переходить до вказаної стадії лише тоді коли досліджені докази та встановлено наявність вини особи в інкримінованому адміністративному правопорушенні. Законом передбачений сплив строків саме накладення стягнення, тобто етапу якому обов`язково передує встановлення фактичних обставин та наявність вини особи. При цьому, нормами КУпАП не передбачено спливу строків адміністративної відповідальності, для якої по аналогії з кримінальним законом відсутній обов`язок встановлення фактичних обставин правопорушення.

Отже, задля закриття провадження у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, на переконання апеляційного суду, обов`язково передує встановлення фактичних обставин, тобто дослідження доказів та встановлення вини особи.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обставини ДТП викладають із суперечностями, що не дає змогу поза розумним сумнівом встановити наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції призначено проведення судової авто-технічної експертизи. Так, відповідно до висновків експерта № № СЕ-19/104-25/35470-ІТ від 10.10.2024 року:

Питання 2.

Варіант ДТП (згідно зі свідченнями водія ОСОБА_2 )

В діях водія ОСОБА_1 по керуванню автомобілем Suzuki Vitara, вбачається невідповідність вимог п. п.12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України.

Варіант ДТП (згідно зі свідченнями водія ОСОБА_1 )

В діях водія ОСОБА_1 по керуванню автомобілем Suzuki Vitara, вбачається невідповідність вимог п. п.12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України. В виду обставин зазначених в дослідницькій частині дійсного висновку експерта відповісти на поставлене питання відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України не надається можливим.

Питання 3

Варіант ДТП (згідно зі свідченнями водія ОСОБА_2 )

В діях водія ОСОБА_2 по керуванню автомобілем Ford Mondeo невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається.

Варіант ДТП (згідно зі свідченнями водія ОСОБА_1 )

В виду обставин зазначених в дослідницькій частині дійсного висновку експерта відповісти на поставлене питання відповідно до вимог п. п. 9.2 б), 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху України не надається можливим.

Питання 4

Варіант ДТП (згідно зі свідченнями водія ОСОБА_2 )

В діях водія ОСОБА_1 по керуванню автомобілем Suzuki Vitara, вбачається невідповідність вимог п. п. 12.3, 12.4, 12.9б) Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

В діях водія ОСОБА_2 по керуванню автомобілем Ford Mondeo невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України не вбачаються.

Варіант ДТП (згідно зі свідченнями водія ОСОБА_1 )

У відношенні водія ОСОБА_1 .

В діях водія ОСОБА_1 по керуванню автомобілем Suzuki Vitara, вбачається невідповідність вимог п. п. 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, при цьому в виду обставин зазначених в дослідницькій частині дійсного висновку експерта дати технічну оцінку діям зазначеного водія відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України не надається можливим Також в виду обставин зазначених в дослідницькій частині дійсного висновку експерта дати технічну оцінку діям водія ОСОБА_1 з визначенням причинного зв`язку з ДТП відповідно до вимог п. п. 12.3, 12.4, 12.9, Правил дорожнього руху України не надається можливим

У відношенні водія

ОСОБА_2 виду обставин зазначених в дослідницькій частині дійсного висновку експерта відповісти на поставлене питання не надається можливим

Отже, даним висновком експерта не надано достовірних даних, що водієм ОСОБА_1 порушено ПДР України, які є у причино-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, який є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, висновком експерта встановлено порушення п. п. 12.3, 12.4, 12.9 б) водієм ОСОБА_1 за версією подій водія ОСОБА_2 . Водночас за версією подій водія ОСОБА_1 експертним дослідженням встановлено, що водієм ОСОБА_1 порушено вимоги п.п. 12.4, 12.9 б) ПДР України. Разом з цим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення останньому інкриміновано порушення вимог п. п. 12.1, 13.1, 14.2.б ПДР України.

Крім того, експертом не вдалось можливим встановити наявність або відсутність причино-наслідкового зв`язку порушення вимог ПДР України із настанням ДТП водія ОСОБА_1 за його свідченнями. Причинно-наслідковий зв`язок порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.3 ПДР України та настання ДТП, встановлений за свідченнями водія ОСОБА_2 .

Однак суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення та посилаючись виключно на пункт експертного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку в діях ОСОБА_1 , не навів мотивів, чому прийняв до уваги показання саме водія ОСОБА_2 та відкинув показання водія ОСОБА_1 . Не зазначено, у чому саме полягає недостовірність або не правдивість показань водія ОСОБА_1 .

Зазначеним порушено принцип рівності сторін та право на справедливий судовий розгляд, закріплений у Конституції України та міжнародних актах: він означає необхідність забезпечення рівних правових можливостей для реалізації прав.

Крім того, суд першої інстанції посилаючись на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, через порушення ним п. 12.3 ПДР України, який є у причино-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, не звернув увагу на спеціальну норму закону, яка інкримінована ОСОБА_1 , а саме порушення ним вимог п. п. 12.1, 13.1, 14.2.б ПДР України, порушення яких експертом взагалі не встановлено.

Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Наведена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до конкретних правил дорожнього руху, порушення вимог яких має бути у причинному зв`язку з їх наслідками.

Водночас, апеляційний суд наголошує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

В даному випадку ОСОБА_1 інкриміновано порушення певних норм ПДР України. При цьому в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, як на доведеність вини суд послався на висновок експерта, яким встановлено порушення інших норм ПДР України водієм ОСОБА_1 , тоді як причинно-наслідковий зв`язок встановлений лише щодо п. 12.3 ПДР України - і лише на підставі свідчень водія ОСОБА_2 , які відрізняються від показань водія ОСОБА_1 .

Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, докази які містяться в матеріалах справи, є недостатніми для встановлення винуватості ОСОБА_1 , оскільки неможливо поза розумним сумнівом стверджувати, що його дії не відповідали вимогам ПДР України та відповідно перебували у причино-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Зібрані докази, поза розумним сумнівом, не можуть спростувати версію подій водія ОСОБА_1 або підтвердити показання водія ОСОБА_2 , а тому неможна беззаперечно стверджувати про порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України, які потягли за собою настання ДТП.

Версія подій іншого учасника ДТП ОСОБА_2 не підкріплена будь-якими доказами, щоб можна було стверджувати на невідповідність дій водія ОСОБА_1 правилам дорожнього руху.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Разом з цим, матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 порушив саме ті вимоги ПДР України, які стали наслідком настання ДТП, та відсутні будь-які докази, що події відбувались саме за версією водія ОСОБА_2 , що могло б вказувати на порушення ОСОБА_1 ПДР України.

Крім того, є слушними доводи сторони захисту про порушення вимог складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В даному випадку подія правопорушення відбулась 22.09.2024 року, при цьому досудове розслідування наслідків ДТП не проводилось, між тим протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений 01.11.2024 року. Будь-яких обґрунтованих даних, які б виправдовували складання протоколу про адміністративне правопорушення через 9 днів, матеріали справи не містять, а тому на переконання апеляційного суду протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №163742, складеного 01.11.2024 року складений з порушенням вимог закону, а тому є недопустимим доказом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Наведене свідчить про те, що викладені у протоколі та судовому рішенні обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 , не свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки наявні у справі докази не підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 п. п.12.1, 13.1, 14.2.б Правил дорожнього руху України. Тобто наявними в матеріалах справи доказами, його вина не доведена поза розумним сумнівом.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП, є необґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника адвоката Вірко В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА