Житомирський апеляційний суд
Справа №290/400/25 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Номер провадження №33/4805/324/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Грабчука Олександра Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Романівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Романівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 29.03.2025 близько 01 години 03 хвилини в селищі Миропіль по вул.Центральній, Житомирського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом PEOGEOT 307 SW, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги 2.9 а) Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в її діях, посилаючись на незаконність постанови, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначила, що справу розглянуто у її відсутність. Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення її про час та місце розгляду справи, а також отримання нею будь-яких викликів, як в паперовому вигляді, так і за допомогою SMS. У зв`язку з цим було порушено її право на судовий захист згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також, звернула увагу на відсутність у неї ознак сп`яніння, у зв`язку з чим вважає, що у працівників поліції не було підстав для проведення огляду на стан сп`яніння. На відеозаписі її поведінка є коректною, адекватною, стриманою та відповідає обстановці. Окрім того, озвучена поліцейським ознака - запах алкоголю з порожнини рота не може бути підтверджена за допомогою відеозапису. Також, зауважила, що працівники поліції з порушенням процедури, передбаченої п.7 Розділу І Інструкції від 09.11.2015 №1452/735, направили її на огляд не до найближчого закладу охорони здоров`я Романівської ЦРЛ, а до КНП «Любарська лікарня», отже огляд є недійсним згідно ч.5 ст.266 КУпАП. Вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис не може бути належним і допустимим доказом у справі, оскільки є небезперервним (фрагментарним) і містить лише частину виконання поліцейськими процесуальних дій. На її думку, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним доводам та доказам і дійшов помилкового висновку про її винуватість у вчиненні правопорушення.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Вказала, що не була присутньою під час розгляду справи, копію оскаржуваної постанови отримала поштою 03.10.2025, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Розглянувши заяву про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисника перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення нею п.2.9 а) Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.

Як правильно встановив суддя місцевого суду та вбачається з матеріалів справи, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №284710 від 29.03.2025, згідно якого ОСОБА_1 29.03.2025 близько 01 години 03 хвилини в селищі Миропіль по вул.Центральній, Житомирського району Житомирської області, керувала транспортним засобом PEOGEOT 307 SW, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується медичним висновком лікаря №4 від 29.03.2025, чим порушила п.2.9 а) ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів (а.с.3); висновком КНП «Любарська лікарня» Любарської селищної ради Житомирської області щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння №4 від 29.03.2025, згідно якого ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння (а.с.8); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.5); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с.7); рапортом інспектора СРПП ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області (а.с.4); дисками з відеозаписами (а.с.9).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Досліджені суддею докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Доводами апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи висновків суду першої інстанції не спростовано.

На наявних в матеріалах справи відеозаписах із автомобільного відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 , тому твердження захисника про неналежність та недопустимість цих доказів є безпідставними.

З відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовилась проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та виявила бажання пройти огляд в медичному закладі охорони здоров`я, де була оглянута лікарем-наркологом, у тому числі за допомогою алкотостера «Драгер», результат якого показав 0,86 проміле, а через 20 хвилин 0,85 проміле. Згідно з висновком №4 від 29.03.2025 КНП «Любарська лікарня» Любарської селищної ради Житомирської області ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Також, відеозаписом підтверджено, що ОСОБА_1 ознайомлено зі складеним відносно неї протоколом про адміністративне правопорушення, який нею підписаний без будь-яких зауважень.

Слід зазначити, що за змістом п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції. З відеозапису вбачається, що у працівника поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на виявлену у неї ознаку - запах алкоголю з порожнини рота (на відео 01:17:51). Отже, вимога поліцейського про проходження відповідного огляду була законною. Доводи захисника щодо відсутності у ОСОБА_1 видимих ознак сп`яніння та підстав для проведення огляду не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у подальшому підтверджено висновком лікаря за результатами медичного огляду.

Порушень уповноваженими особами вимог ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, які могли б бути підставою для визнання огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 недійсним, з відеозапису не вбачається.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.

Матеріали справи містять достатні та належні докази винуватості ОСОБА_1 при цьому рапорт працівника поліції оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, тому доводи апеляційної скарги щодо його доказового значення не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скаргищодо направлення ОСОБА_1 на огляд до КНП «Любарська лікарня», яка, за твердженням захисника, не є найближчим закладом охорони здоров`я до місця зупинки транспортного засобу, не свідчать про незаконність проведеного огляду, не впливають на достовірність його результатів та не є підставою для визнання огляду недійсним.

Твердження захисника про те, що суд дійшов висновку щодо порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, є безпідставними. Посилання на зазначену норму наведено судом виключно з метою відображення обов`язку водія пройти медичний огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського та підтвердження законності проведення такого огляду. Натомість встановленим та доведеним у справі є факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до пункту 2.9 а) ПДР заборонено, а тому саме порушення цієї норми покладено в основу висновків суду.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції розглянув справу у її відсутність, чим порушив її право на захист, слід зазначити, що в силу ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ не є обов`язковою. Матеріалами справи підтверджено, що судом першої інстанції вжито необхідних заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 про місце і час судового розгляду, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які повернулися з відміткою «адресат відсутній», що згідно усталеної практики Верховного Суду свідчить про належне повідомлення особи. Тому, з метою недопущення затягування розгляду справи та порушення строків її розгляду, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 .

Також, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 не була позбавлена права апеляційного оскарження судового рішення, яке реалізувала. Під час апеляційного розгляду були враховані та оцінені всі доводи апеляційної скарги, які вона не змогла висловити в суді першої інстанції, а також перевірено докази, наявні в матеріалах справи.

Судові рішення, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, преюдиційного значення для вирішення даної справи не мають.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Романівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Романівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич