ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 Справа №607/1655/26 Провадження №3/607/1131/2026

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Царук І.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, який є особою з інвалідністю ІІ групи,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №849471 від 22.01.2026, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він 22.01.2026 близько 21 год. 44 хв., перебуваючи за місцем тимчасового спільного проживання, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного та економічного характеру, а саме: нецензурно лаявся в її сторону, кричав та не впускав до квартири, у якій вони спільно проживають. Вказаними діями ОСОБА_1 , на думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. При розгляді справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнав та ствердив, що жодних протиправних дій відносно своєї дружини ОСОБА_3 він не вчиняв. Пояснив, що 22.01.2026 у вечірній час, перебуваючи у помешканні за місцем їх спільного з ОСОБА_3 проживання, він ліг спати, а тому не почув як остання стукала у вхідні двері квартири. Згодом, проснувшись від сильного гуркоту по дверях, він відкрив їх та побачив свою дружину ОСОБА_3 з працівником поліції, який, не розібравшись у ситуації, почав погрожувати йому виселенням з власної квартири.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що 22.01.2026 ввечері до нього подзвонила дружина його брата ОСОБА_1 ОСОБА_3 та повідомила, що її чоловік ОСОБА_1 не відкриває вхідних дверей їх спільного помешкання, на що він порадив їй зателефонувати в поліцію.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , показання допитаного свідка ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру із визначених диспозицією вказаної норми, та передбачає існування такої обов`язкової ознаки як настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, тобто коли особа (кривдник) усвідомлює протиправний характер своїх дій (бездіяльності), передбачає настання шкідливих наслідків для фізичного чи психічного здоров`я потерпілого та бажає або свідомо допускає їх настання.

Відтак, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство, виходячи з його законодавчого визначення.

Законодавче визначення терміну «домашнє насильство» закріплене у п. 3 ч. 1 ст. 1 р. І Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно з яким домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 р. І даного Закону економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 р. І вказаного Закону психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З наведеного вбачається, що домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно небезпечних наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно з вимогами частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зазначається суть адміністративного правопорушення та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як видно, в порушення вказаних вимог закону, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі не зазначено відомостей про те, чи викликали поставлені йому у провину діяння будь-які наслідки для його дружини ОСОБА_3 , що передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, побоювання постраждалої особи за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, поліцейським УПП в Тернопільській області ДПП при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , всупереч вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП, не викладено суті адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлює ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Надаючи оцінку іншим доказам у справі, враховую, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи суддя також враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП і не може бути перекладено на суд. Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №849471 від 22.01.2026, оцінка якому надана вище, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, долучено: форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.01.2026; копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії ЕТ №102734 від 22.01.2026; рапорт інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Тернового В. від 22.01.2026; електронний рапорт працівника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області (витяг з ІПНП України) від 22.01.2026.

Однак, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи, на переконання судді, не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містять належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню в даній справі.

Так, додані до матеріалів справи рапорти інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Тернового В. та працівника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області (витяг з ІПНП України) від 22.01.2026 не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не відносяться до самостійного джерела доказів у розумінні статті 251 КУпАП та самі по собі не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і наявні в матеріалах справи форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.01.2026 та копія термінового заборонного припису стосовно кривдника серії ЕТ №102734 від 22.01.2026, оскільки не містять жодних доводів на підтвердження обставин, викладених у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення.

Як видно, жодних інших доказів, передбачених положеннями статті 251 КУпАП, зокрема таких як пояснення потерпілої чи свідка, до матеріалів справи не долучено, не дивлячись на наявність у протоколі серії ВАД №849471 від 22.01.2026 посилання на свідка події ОСОБА_4 та потерпілу ОСОБА_3 .

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, який до того ж не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Таким чином, оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи надані ОСОБА_1 та допитаним в судовому засіданні свідком ОСОБА_2 пояснення, керуючись законом і правосвідомістю, доходжу висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та економічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_3 , а відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не надано допустимих та належних доказів його вини в скоєнні цього адміністративного правопорушення, та не доведено усі обставини, про які зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З таких підстав, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

СуддяІ. М. Царук