Номер провадження3/205/527/26
Новокодацький районний суд міста Дніпра
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Калініченко Г. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Жукова В. В.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №351529 від 05.12.2025, 04 грудня 2025 року о 13 годині 40 хвилин за адресою: м. Дніпро, Новокодацький район, вул. Велика Діївська, будинок 42 ліцей №97 ДМР ОСОБА_1 ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениці 6 класу, внаслідок чого остання, перебуваючи на уроці інформатики здійснила виклик, а саме набрала номер та надала завідома неправдиву інформацію службам екстреного реагування про пожежу у ліцеї, яка не мала місце, чим порушено ст. 150 Сімейного кодексу України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав у повному обсязі та суду пояснив, що вживає всі, передбачені та залежні від нього заходи для належного виховання своєї дитини. Вважає, що вказаний випадок стався в результаті безглуздої ситуації, обумовленої підлітковим віком ОСОБА_2 та певним впливом соціуму на неї, від якого у повному обсязі обмежити він її не може. Він намагався демонстрував на інших особах до чого призводить нехтування загальними правилами поведінки у соціумі, порушення Закону та погане навчання та як складається життя у таких людей, щоб вона виросла успішною та самодостатньою людиною.

Допитана в судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_4 , яка складала протокол про адміністративне правопорушення, суду пояснила, що вона 04.12.2025 в приміщенні жіночої вбиральні ліцею №97 ДМР почула, як малолітні ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 на гучному зв`язку спілкуються з оператором лінії 102 та повідомляють завідома неправдиві відомості про наявність пожежі в ліцеї, в результаті чого на місце прибули співробітники ДСНС та медичної допомоги. Виклик екстрених служб здійснено з мобільного телефону ОСОБА_5 , однак номер телефону вводила ОСОБА_1 та здійснила виклик. Зазначила, що під час з`ясування обставин та підстав прибуття екстрених служб на територію ліцею, перебуваючи разом з психологом, класним керівником та вчителем інформатики в її службовому кабінеті, вона запропонувала малолітнім ОСОБА_1 та ОСОБА_5 написати письмові пояснення на ім`я директора щодо обставин виклику екстрених служб, на що вони погодились та в подальшому ці пояснення були долучені до матеріалів справи. При цьому зазначила, що вона не здійснювала допит чи опитування малолітніх осіб, оскільки не має для цього законних підстав. Такі пояснення вважає достатнім та допустимим доказом для підтвердження виклику працівників екстрених служб малолітніми ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . В протоколі про адміністративне правопорушення вона зазначила про фіксування усіх подій на нагрудну боді-камеру, однак відеозапис нею до матеріалів справи не долучався. Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення свідки бачили прибуття екстрених служб на територію ліцею №97 ДМР. Рапорт, складений нею на ім`я начальника УПП в Дніпропетровській області під час ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_1 не був складений. Протокол про адміністративне правопорушення складався у присутності ОСОБА_1 .

Свідок уточнила, що перший виклик працівників екстрених служб здійснила малолітня ОСОБА_5 в кабінеті інформатики під час проведення уроку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є директором ліцею №97 ДМР. Йому відомо, що 04 грудня 2025 року на уроці інформатики учениці 6-А класу ОСОБА_7 і ОСОБА_2 , скориставшись тим, що вчитель ОСОБА_8 у цей час перевіряв завдання та індивідуально пояснював іншим учням незрозумілий матеріал, замість використання електронного підручника на телефоні для виконання завдання, зателефонували до екстреної служби і повідомили неправдиву інформацію про нібито пожежу в ліцеї. Потім, домовившись між собою, повідомили вчителю про необхідність пройти: ОСОБА_2 - до медпункту; ОСОБА_7 - до туалету - чим увели в оману вчителя та залишили клас. Дівчата зустрілись у вбиральні і мали намір телефонувати вже з телефона ОСОБА_1 . Під час цього їх виявила інспектор служби освітньої безпеки ОСОБА_4 . Для з`ясування обставин цієї події у його кабінеті, в присутності заступника з виховної роботи, представника поліції відбулась бесіда з малолітніми ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , їх батьки запрошувались на наступний день. Будь-якого психологічного тиску або погроз малолітнім не висловлювалось. Письмове пояснення малолітньої ОСОБА_1 ним було отримано від поліцейської.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що 04 грудня 2025 року під час проведення уроку інформатики діти використовували мобільні телефони для навчального процесу, а саме до електронного підручника та, надавши дітям завдання, проходив по класу і перевіряв його виконання. В цей час малолітня ОСОБА_10 відпросилась залишити клас та вийти до вбиральні, а пізніше, малолітня ОСОБА_11 поскаржилась на погане самопочуття та направилась до медичного пункту. До кінця уроку вказані учениці до класу не повернулись. Як було здійснено виклик екстрений служб під час його уроку він не знає, оскільки індивідуально спілкувався з іншими учениками, про такий факт дізнався після уроку від адміністрації ліцею та працівника поліції.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що про подію, яка мала місце 04 грудня 2025 року вона дізналась від представників адміністрації ліцею №97, оскільки її в той день було звільнено від учбового процесу у зв`язку з сімейними обставинами. Проте, вона повідомила батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що їм необхідно з`явитись 05 грудня 2025 року у приміщення ліцею для спілкування з директором. Приблизно о 14:35 годині на її мобільний телефон прийшло повідомлення від дружини ОСОБА_1 про те, що останній протягом 10 хвилин прибуде в школу, у зв`язку з чим вона також прийняла рішення вийти на роботу. Прибувши до ліцею вона пішла до кабінету директора, де перебували батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зайшли в кабінет до директора де з`ясовували обставини виклику співробітників екстрених служб на що дівчата повідомляли все, як відбувалось. Додатково зазначила, що батьки ОСОБА_11 цікавились освітнім процесом, успішністю та поведінкою останньої, приділяли достатньо уваги її навчанню.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 та мачухою малолітньої ОСОБА_1 04 грудня 2025 року їй зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що їх викликають на наступний день у ліцей до директора. Вона зателефонувала малолітній ОСОБА_1 та повідомила її, що їй не зручно розмовляти, оскільки пише пояснення. В цей момент слухавку взяла свідок ОСОБА_4 , представилась, повідомила, що ОСОБА_11 надає пояснення, після чого вона передала трубку ОСОБА_1 , який вже безпосередньо спілкувався з поліцейською, після чого він повернув їй телефон, сів в автомобіль та поїхав у ліцей. В переважній більшості часу з вчителями та класним керівником спілкувалась вона, оскільки вона частіше відвідувала батьківські збори, а чоловік працював. В питаннях щодо виховання дитини рішення приймає ОСОБА_1 . 05 грудня 2025 року ОСОБА_1 зателефонував психолог та повідомив, що у малолітньої ОСОБА_14 виявлено порізи на руках, у зв`язку з чим ними було прийнято рішення забрати дитину додому та поспілкуватись, що сприяло таким діям, на що вона повідомила, що 04 грудня 2025 року, перебуваючи у стресі, вона нанесла собі ушкодження, оскільки відчувала певну провину. З 6 класу у ОСОБА_2 почались певні непорозуміння в школі з вчителями, з поведінкою, її успішність почалась зменшуватись. Зазначила, що ОСОБА_1 на регулярній основі спілкується з ОСОБА_2 з приводу дотримання нею належної поведінки, недопущення вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, роз`яснювались наслідки від їх вчинення та можливість їх впливу на подальше її життя. ОСОБА_2 їй повідомляла, що їй з ОСОБА_7 стало нецікаво на уроці, тому вирішили набрати номер екстреної служби, однак не розуміли наслідків від своїх дій. Після цих подій, щоденно, хвилин по 15-20, вони з чоловіком спілкуються з ОСОБА_2 щодо недопущення подібних порушень, дотримання належної поведінки, зміни ставлення до навчання та з інших питань, які стосуються її майбутнього. На всі зауваження з боку ліцею щодо навчання ОСОБА_2 вони завжди своєчасно реагували, спілкувались з дитиною, роз`яснювали необхідність дотримуватись правил поведінки у школі.

Опитана в судовому засіданні, за аналогією права, в порядку ст. 334 КПК України, з дозволу законно представника, малолітня ОСОБА_2 пояснила, що 04 грудня 2025 року вона перебувала на уроці інформатики, який був останнім, її подруга - ОСОБА_7 відійшла до вчителя, а вона взяла її телефон, натиснула клавішу «екстрені виклики», набрала 91, а повернувшись, ОСОБА_7 це побачила та натиснула ще 1 та кнопку виклику, розмовляла з оператором та повідомляла, що вони задихаються у зв`язку з пожежею та кинула слухавку. На ОСОБА_7 телефон почали телефонувати та вона запропонувала їй вийти в туалет, на що вона погодилась. ОСОБА_7 відпросилась у вчителя та вийшла з класу першою, а вона сказала, що їй погано та треба в мед пункт та також залишила клас. Вона спустилась у вбиральню та почула, що ОСОБА_7 розмовляє по телефону на гучному зв`язку з оператором та повідомила, що пожежа відбувається у 143 школі, оператор перевірила по геолокації та повідомила, що вони говорять неправду, ОСОБА_7 спитала у оператора чи нічого їм за це не буде на що оператор повідомила, що нічого не буде. Вийшовши з вбиральні вони побачили поліцейську, яка підслуховувала їх розмову, потягнула їх за капюшон та почала пред`являти претензії з приводу їх дій. Вона повела їх на вулицю, там вони перебували певний час, поки не приїхали автомобілі ДСНС. В подальшому поліцейська повела їх у кабінет директора, куди прийшла й завуч ліцею, вона почала вибачатись перед ними та повідомляти, що не розуміли, що вони роблять. Після цього вони пішли в службовий кабінет поліцейської, де вони писали пояснення на ім`я директора. В цей час їй зателефонувала ОСОБА_13 з питанням чи йде вона додому, після чого телефон забрала працівниця поліції та почала з нею спілкуватись. Невдовзі після цього прийшла свідок ОСОБА_12 та приїхав її батько, які почали з`ясовувати ситуацію. До кінця не розібравшись у всьому, не дивлячись на її вибачення, ОСОБА_1 забрав у неї мобільний телефон та розбив його. В подальшому, коли стало зрозуміло, хто саме які дії вчиняв, її батько вибачився перед нею за грубу поведінку та за те, що розбив телефон і купив новий. Вона зробила для себе належні висновки та розуміє, що не повинна була приймати у цьому участь. Зазначила, що кожного ранку та вечора не менше 15 хвилин спілкується з батьком та обговорюють нагальні питання, її результативність та поведінку у школі, батько їй показує навчальні та пізнавальні відео. Між нею з батьком достатньо близькі та відкриті відносини, взаємоповага та розуміння. Вважає, що до неї з боку вчителів простежується упереджене ставлення, оскільки вона на їх емоційні зауваження реагує без емоцій, а вони розцінюють таку її поведінку як неналежну. Повідомила, що її знайомі з іншої школи телефонували в 911, однак до них ніхто не приїхав, тому вважала, що на цей дзвінок також ніхто не приїде. Зазначила, що порізи на руці вона зробила 04 грудня 2025 року ввечері, перебуваючи у стресовому стані та відчуваючи відповідальність за вчинене, боячись, що у батька будуть проблеми та його можуть посадити за ґрати, а її забрати до інтернату, однак, схаменувшись, зупинилась та не стала продовжувати. Додатково зазначила, що вона разом з батьком відвідувала місця де збували наркотичні засоби, як виглядають особи без постійного місця проживання та як вони проживають своє життя з метою наочно показати їй, що може відбутись у випадку порушення Закону, поганої поведінки та навчання.

Інші покази зазначених осіб не містять обставин, що входять в предмет доказування в межах даної справи про адміністративне правопорушення, а тому в судовому рішенні не викладаються.

Крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №351529 від 05.12.2025 на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, що ставиться йому в провину, працівником поліції було долучено письмові докази, а саме письмові пояснення самого ОСОБА_1 від 04.12.2025; письмові пояснення малолітньої ОСОБА_1 від 04.12.2025; письмові пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , зміст яких зводиться до встановлення факту здійснення виклику працівників екстрених служб малолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; характеристика малолітньої ОСОБА_1 , засвідченої класним керівником та директором Дніпровського ліцею №97 ДМР, відповідно до змісту якої у малолітньої ОСОБА_17 після переходу її до 6 класу відбулось зниження навчальної успішності та відповідальності; цифрова копія свідоцтва про народження малолітньої ОСОБА_1 ; копія паспорта ОСОБА_1 ; рапорт інспектора Гаврилюк М. на ім`я начальника УПП в Дніпропетровській області Калюжного А., відповідно до якого останньою було встановлено факт здійснення виклику працівників екстрених служб малолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проведено з ними профілактичну бесіду, відібрано пояснення у батьків, зібрано матеріали справ про адміністративні правопорушення та складені протоколи стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_18 .

За клопотанням сторони захисту про витребування та огляд в судовому засіданні відеозапису з нагрудної боді-камери інспектора ОСОБА_19 , на який остання посилається у протоколі про адміністративне правопорушення, судом було направлено запит до УПП в Дніпропетровській області з метою отримання копії відеозапису з портативного відео реєстратора №474053, однак згідно з отриманою судом відповіддю, надати вказаний відеозапис не видається можливим у зв`язку з його знищенням.

Крім цього, за клопотанням сторони захисту судом було долучено до матеріалів справи письмові докази, а саме копія постанови Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26 січня 2026 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_18 за ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення; копія протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 23.01.2026, талоно-повідомлення ЄО №1806 та копія ухвали слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року про задоволення скарги адвоката Жукова В. В. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 від 23.01.2026; скрін-шоти з мобільних телефонів ОСОБА_1 та ОСОБА_13 на яких зафіксовано дату та час спілкування останніх з інспектором ОСОБА_19 та свідком ОСОБА_12 ; копію інструкції з охорони праці №188 «Правила поведінки учнів в ліцеї», затвердженої Наказом директора ліцею №97 ДМР від 21.05.2024 №54; копію висновку судово-медичного експерта №220 від 23.01.2026, відповідно до якої у малолітньої ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у вигляді одинадцяти лінійних рубців лівого передпліччя, що є наслідком загоєння різаних ран, що спричинені від дії гострого предмету маючого ріжучі властивості та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Термін виникнення встановлених ушкоджень встановити неможливо, що не виключно і в термін, на який вказує обстежена, тобто 04.12.2025; копія скарги адвоката Жукова В. В. на адресу Департаменту гуманітарної політики ДМР на неправомірні дії адміністрації Дніпровського ліцею №97 ДМР.

Крім зазначеного, під час судового розгляду даної справи, за клопотанням директора Дніпровського ліцею №97 ДМР, судом було долучено до матеріалів справи такі документи: письмові пояснення Директора ОСОБА_6 від 23.01.2026; копію пояснень ОСОБА_9 від 05.12.2025; копію довідки медичної сестри ОСОБА_20 від 22.12.2025; копію доповідної записки психолога ОСОБА_21 ; копію доповідної записки ОСОБА_22 від 24.10.2025; копію доповідної записки ОСОБА_23 від 28.10.2025; скріншот переписки, що підтверджує звернення ОСОБА_23 до ОСОБА_1 від 25.11.2025; копію доповідної записки ОСОБА_24 від 22.12.2025; копію доповідної записки ОСОБА_12 від 15.12.2025; копія доповідної записки ОСОБА_12 від 22.12.2025; характеристику ОСОБА_1 від 23.01.2026; свідоцтво досягнень ОСОБА_1 за 5й клас; скріншоти переписки з батьками ОСОБА_1 за 5й клас; свідоцтво досягнень ОСОБА_1 за 6й клас, 1 семестр; виписка оцінок ОСОБА_1 за 2 семестр 2025-2026 начального року; скріншоти переписки з батьками ОСОБА_1 за 6й клас.

Суд, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та допитавши свідків, доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення, який передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Склад адміністративного правопорушення передбачає наявність об`єктивних і суб`єктивних елементів. Відсутність хоча б одного елементу означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З аналізу ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз приписів ст. 7, 254, 279 КУпАП визначає, що суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.

Згідно зі статтею 2 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення ЄСПЛ є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності/відсутності вини особи у скоєному.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.

Суб`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто не описує ознаки правопорушення, а відсилає для їх визначення до інших нормативно-правових актів, що не є законами про кримінальну чи адміністративну відповідальність.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до змісту ч. 1-7 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом МВС України №1376 від 06 листопада 2015 року встановлює, що в протоколі про адміністративне правопорушення у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» повинна зазначатись суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Відтак, з огляду на викладені вимоги матеріального та процесуального права, в протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП має бути чітко зазначено, яку саме конкретну норму матеріального Закону було порушено особою, що притягується до адміністративної відповідальності та в чому полягло таке порушення.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не відображає суті правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, в ньому не зазначені конкретні відомості, які б свідчили про конкретний батьківський обов`язок, передбачений законом, та спосіб ухилення від його виконання, не вказано конкретну норму матеріального Закону, яку, на переконання працівника поліції, порушив ОСОБА_1 .

Жодних об`єктивних даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, в розумінні вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, а також інших вимог законодавства в цій частині, не встановлено, а зазначені у протоколі обставини, у розумінні вимог ст. 184 КУпАП, не можуть розцінюватися як ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Більше того, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, в частині здійснення виклику екстрених служб саме малолітньою ОСОБА_1 не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки з показань допитаних в судовому засіданні свідків та очевидців події, в тому числі й інспектора поліції встановлено, що такий виклик було здійснено малолітньою ОСОБА_7 .

Зібрані у справі письмові докази, як кожен окремо, так і у своїй сукупності не вказують на те, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої ОСОБА_1 , а лише підтверджують факт здійснення виклику працівників екстрених служб, а тому є неналежними, тобто такими, що не доводять обставин, які входять в предмет доказування в межах даної справи.

Суд зважає на документи, надані адміністрацією Дніпровського ліцею №97 ДМР щодо погіршення рівня навчання малолітньої ОСОБА_14 , наявності певних конфліктних ситуацій між вчителями, класним керівником та ОСОБА_1 , однак вказані документи не свідчать про невиконання, чи неналежне виконання останнім своїх батьківських обов`язків, що було б підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Як зазначалось вище, суд розглядає справу лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення та на підставі отриманих судом та безпосередньо досліджених доказів, а тому у суду відсутні правові підстави для надання оцінки законності дій адміністрації та вчителів Дніпровського ліцею №97, представників поліції, психологів та інших осіб, як про це наголошує сторона захисту, оскільки така оцінка належить до компетенції інших органів влади.

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Спираючись на положення ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), суд доходить висновку, що направлений до суду матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, оскільки такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, зважаючи на недостатність та неналежність наявних у справі доказів, суд вважає за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 245, 251, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Суддя Г. П. Калініченко