П О С Т А Н О В А

Іменем України

20.02.2026 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р., заявниці ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Коліщук Зоряни Миколаївни від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 465/9811/25 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Коліщук З.М. перебуває справа про адміністративне правопорушення № 465/9811/25 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

16.02.2026 року до суду надійшла заява особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 про відвід судді Коліщук З.М. від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 465/9811/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею з розгляду вказаної заяви про відвід визначено суддю Величка О.В.

Заява ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Коліщук З.М. мотивована тим, що, на переконання заявниці, суддя Коліщук З.М. має упереджену думку стосовно неї і справи в цілому, що виявляється, зокрема, у відмові судді в залученні за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката чи іншого фахівця в галузі права для представлення і захисту прав та законних інтересів заявниці. На переконання ОСОБА_1 , в такий спосіб суддя порушує її право на захист. Як зазначено в заяві, з цих підстав ОСОБА_1 15.01.2026 року уже заявляла відвід судді Коліщук З.М., однак, про результати розгляду такого її не було повідомлено, тому вона не могла своєчасно повідомити свого захисника про наслідки розгляду відводу, щоб надалі підготуватися до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву про відвід судді підтримала, при цьому, уточнила, що вона має захисника-адвоката у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, однак, суддя Коліщук З.М. при розгляді справи не вирішила питання про залучення захисника, що викликає сумнів в неупередженості та об`єктивності судді.

Суддя Франківського районного суду м. Львова Коліщук З.М. належним чином повідомлялась про розгляд даної заяви про відвід, в судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв, клопотань від неї не надходило.

Заслухавши доводи заявниці, дослідивши заяву про відвід, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про відвід судді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення відводу, заявленого судді Коліщук З.М.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 246 КУпАП регламентовано, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, зокрема, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів безстороннім і справедливим судом.

Чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норм, які передбачають можливість заявити відвід судді від розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Водночас Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 53 рішення у справі "Гурепка проти України").

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 16.02.2021 року у справі № 263/10894/20, суд вказав, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону.

Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення №34 від 08.06.2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Аналогія закону це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, зокрема наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону у найближчій галузі права, в даному випадку кримінальному процесуальному законі.

Згідно із ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав передбачених статтями 75-79 цього Кодексу слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Водночас як встановлено при розгляді заяви про відвід, мотиви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 для відводу судді Франківського районного суду м. Львова Коліщук З.В. зводяться виключно до її незгоди з відмовою судді у залученні до участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП адвоката в якості захисника ОСОБА_1 .

Проте, будь-яких доказів про те, що така відмова дійсно мала місце матеріали справи не містять. Так, в ній відсутні будь-які заяви або клопотання ОСОБА_1 , про допуск захисника, договори з адвокатом або ж ордери на право здійснення захисту заявниці. У судовому засіданні ОСОБА_1 на запитання головуючого спочатку вказала, що зверталась в письмовій формі до судді Коліщук З.М. з приводу допуску захисника, а після дослідження матеріалів справи, в якій такої заяви не міститься, зазначила, що, можливо, зверталась з приводу даного питання усно. При цьому, підтвердила, що має юридично оформлені відносини з адвокатом, однак, останній участі в судових засіданнях ще не брав, з матеріалами справи в суді не ознайомлювався, будь-яких клопотань не заявляв, адже наразі визначається з подальшою тактикою захисту у справі.

З приводу наведеного суд зазначає, що у разі наявності належно оформлених документів на право здійснення захисту в рамках справи про адміністративне правопорушення, визначених ст.271 КУпАП, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право на будь-якій стадії процесу вступити у розгляд справи без окремого дозволу судді. У даному ж випадку ОСОБА_1 не представила будь-яких доказів, що вона зверталась до головуючої судді Коліщук З.М. із заявою чи клопотанням про розгляд справи за участі захисника, якого вона самостійно залучає до провадження, а в ході розгляду заяви про відвід не встановлено наявність будь-яких рішень судді Коліщук З.М. про відмову ОСОБА_1 у залученні захисника.

За таких обставин заявлений особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відвід є очевидно необґрунтованим та безпідставним. Більш того, з тих самих підстав ОСОБА_1 15.01.2026 року уже заявляла відвід судді Коліщук З.М. та постановою судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_2 від 16.01.2026 року у задоволенні такого відводу відмовлено. А тому, повторне звернення із заявою про відвід з викладенням аналогічних підстав для відводу слід оцінювати як зловживання особою своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Також не можуть вважатися спроможним доводи ОСОБА_1 про те, що вона не була повідомлена про результати її первісної заяви про відвід від 15.01.2026 року, адже, заявляючи 16.02.2026 року новий відвід, заявниця достеменно володіла інформацією про продовження розгляду справи по суті головуючою суддею Коліщук З.М., га що вказує, зокрема, те, що черговий відвід заявлено власне вказаній судді.

Враховуючи викладене в сукупності, при розгляді заяви про відвід судді Коліщук З.М. заявником не доведена наявність будь-яких обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, доводи викладені в заяві про відвід, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді, а тому заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

Крім цього, суд наголошує, що заявлення повторного відводу з тих самих питань, що вже були предметом розгляду в остаточній постанові суду, що набрала законної сили, має ознаки не тільки зловживання правом на захист, але і порушенням принципу правової визначеності та верховенства права, оскільки за таких умов фактично ігнорується судове рішення, що є неприпустимим згідно засад національного судочинства, що визначені у ст. 129 Конституції України.

На підставі наведеного, керуючись ст.246 КУпАП, ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Коліщук Зоряни Миколаївни від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 465/9811/25 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Величко О.В.