КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А., розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київський метрополітен» на постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 31.08.2025 приблизно о 06:30 год., ОСОБА_1 , перебуваючи на станції метро «Арсенальна» зухвало порушив правила користування КП «Київський метрополітен», а саме: здійснив спуск на велосипеді по ескалатору донизу, чим порушив громадській порядок та спокій громадян, наражаючи на небезпеку травмування себе та оточуючих пасажирів, чим вчинив правопорушення передбачене статтею КУпАП.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2025 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення в вигляді громадських робіт строком на 60 (шістдесят) годин. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, Комунальне підприємство «Київський метрополітен» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови комунальному підприємству «Київський метрополітен» у визнанні його потерпілою особою та постановити в цій частині нову, якою визнати останнє потерпілою стороною.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 269 КУпАП та безпідставно відмовив КП «Київський метрополітен» у визнанні такого потерпілою особою. Відповідно до зазначеної норми потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Тобто вирішальним є сам факт завдання шкоди, а не наявність чи відсутність окремо передбаченої «процедури» залучення потерпілого. У даному випадку встановлено, що ОСОБА_1 не сплатив за проїзд у метрополітені, чим спричинив КП «Київський метрополітен» пряму майнову шкоду у вигляді вартості неоплаченого проїзду, що автоматично надає Підприємству процесуальний статус потерпілого.

Вказано, що попри визнання самого факту шкоди, суд дійшов протилежного висновку та відмовив у задоволенні клопотання, що свідчить про відсутність єдності та логічної послідовності судових висновків.

Зазначено, що фактично суд відмовив Підприємству у реалізації процесуальних прав виключно з формальних підстав, пославшись на відсутність прямої норми щодо процедури залучення потерпілого у КУпАП. Такий підхід суперечить принципу верховенства права та усталеній правовій позиції, за якою відмова у здійсненні правосуддя з підстав прогалин чи неузгодженості законодавства не допускається. У разі відсутності прямого правового регулювання суд повинен застосовувати аналогію закону або аналогію права, чого в даному випадку здійснено не було.

Висновки суду першої інстанції також суперечать судовій практиці, згідно з якою юридичні особи визнаються потерпілими у справах про адміністративні правопорушення у разі заподіяння їм матеріальної шкоди. Наявна практика підтверджує можливість залучення підприємств як потерпілих, а тому твердження суду про відсутність такої можливості є необґрунтованим.

Відмова у визнанні КП «Київський метрополітен» потерпілою особою фактично позбавляє Підприємство права на ефективний судовий захист, можливості реалізовувати свої процесуальні права, у тому числі заявляти вимоги про відшкодування шкоди, подавати докази та клопотання.

В судовому засіданні представник КП «Київський метрополітен» - Генералова А.С. підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції надав оцінку клопотанню представників КП «Київський метрополітен» про залучення його до участі у справі в якості потерпілого та відмовив у його задоволенні, зазначивши, що протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про відсутність потерпілих і заподіяння матеріальної шкоди, а чинні норми КУпАП не передбачають окремої процесуальної процедури залучення потерпілого судом.

Колегія суду апеляційної інстанції зазначає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з положеннями статті 269 КУпАП, оскільки процесуальний статус потерпілого не є обставиною, яка підлягає самостійному встановленню судом у постанові у справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі визначений статтею 283 КУпАП та не передбачає вирішення судом питання про окреме визнання особи потерпілою.

Сам факт того, що юридична особа вважає, що їй заподіяно шкоду або має інтерес у справі, не означає, що суд зобов`язаний окремо визнавати її потерпілою. У справах про адміністративні правопорушення суд не встановлює спеціально статус потерпілого, а вирішує питання про наявність правопорушення та винність особи.

Водночас відмова у задоволенні заяви представників КП «Київський метрополітен» про залучення до участі у справі в якості потерпілого не позбавляє підприємство права на судовий захист своїх прав та інтересів. У разі якщо КП «Київський метрополітен» вважає, що внаслідок дій ОСОБА_1 йому заподіяно майнову чи моральну шкоду, таке підприємство не обмежене у праві звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними вимогами про її відшкодування.

Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» залишити без змін.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду