ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/1161/25 Головуючий суддя І інстанції Харченко С. М.
Провадження № 33/818/678/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника -Кіпенко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Кіпенко І.С. на постанову судді Богодухівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та застосовано у відношенні нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 04 червня 2025 року о 22 год. 22 хв. по вул.Миколи Моргунова, 3 в м. Богодухів Харківської області керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу під відеозапис із застосуванням спеціального технічного засобу відеозапису нагрудної Body Cam 2, чим порушив п. 2.9.а. ПДР України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Кіпенко І.С. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, процедуру проведення огляду належить вважати незаконною, оскільки працівниками поліції водія не було фактично відсторонено від керування транспортним засобом. Крім того, сторона захисту вважає, що працівники поліції порушили вимогу ч.3 ст. 266 КУпАП та не пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я у зв`язку з його незгодою з результатом проведеного огляду на місці зупинки. Разом з тим, апелянт вважає неправильним притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки останній є водієм-військовослужбовцем та не може бути підданим адміністративному стягненню на загальних підставах. Також, захисник вважає, що у цій справі не можна брати до уваги відомості відеозапису у зв`язку з тим, що долучений до протоколу відеозапис не є безперервним, а також відомості протоколу, на думку сторони захисту є підробленими.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги з`явилися ОСОБА_1 та його захисник, які підтримали подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити. На підтримку своїх доводів надавали, аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, пояснення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення учасників спави та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 351587 від 04.06.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 04 червня 2025 року о 22 год. 22 хв. по вул.Миколи Моргунова,3в м.Богодухів Харківської області автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу під відеозапис із застосуванням спеціального технічного засобу відеозапису нагрудної Body Cam 2, чим порушив п. 2.9.а. ПДР України.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №351587 від 04.06.2025 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «вживав в 11:00 пляшку пива», що свідчить про те, що водія було ознайомлено із змістом вказаного протоколу, який скористався своїм правом, надавши пояснення по суті правопорушення (а.с.1). Про факт своєї незгоди з результатом проведеного огляду в будь-який спосіб у протоколі не зазначав.

Відомостями акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також доданої до нього роздруківки результатів проведеного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, 0.92 проміле (а.с. 4-5).

Відомостями копії посвідчення водія встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_1 , а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

З відомостей письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції вбачається, що 04.06.2025 я керував автомобілем та їхав зі сторони с. Рісне Золочівського ОТГ в м. Богодухів та проїжджаючи по вул. М. Моргунова був зупинений працівниками поліції у зв`язку із непрацюючими габаритами. Крім того, під час перевірки документів у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме :запах алкоголю з порожнини рота. Водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу так як був впевнений щодо відсутності алкоголю в видихаємому повітрі, оскільки останній раз вживав пляшку пива в 11:00 год того ж дня (а.с.9).

З відомостей рапортів поліцейського Д. Нежида вбачається, що 04.06.2025 о 22год 22 хв на вул. М. Моргунова, 3, м. Богодухів, Харківської області після оформлення матеріалів справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , якого було відсторонено від керування транспортними засобами, автомобіль не вилучався, оскільки не перешкоджав дорожньому руху.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу ЕПР1 № 351587, встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції. Під час проведення процесуальних дій у водія було виявлено таку ознаку алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота. Щодо цієї встановленої ознаки алкогольного сп`яніння водій повідомив працівника поліції про те, що перебуває у стресовому стані, у зв`язку з чим вживав алкогольні напої з нагоди дня народження свого товариша (фрагмент VID35F 1 хв 50 с 2 хв 50 с). Водій виконав законну вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу вимірювальної техніки. При цьому, іншому поліцейському водій пояснив, що випив приблизно 150 грам віскі та просив не проводити огляд на стан сп`яніння (фрагмент VID25F 2 хв 05 с 3 хв 30 с). Під час проведення огляду водію було запропоновано обрати мундштук та розпакувати його власноруч. Приєднавши мундштук до прибору газоаналізатору ОСОБА_1 з другої спроби пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат огляду склав 0.92 проміле. З результатом ОСОБА_1 погодився. (фрагмент VID01F 1 хв 05 с 2 хв 00 с). Після чого, водію було роз`яснено, що відносно нього буде складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130, а також роз`яснено права, передбачені законом. Під час ознайомлення з правами ОСОБА_1 вчергове просив працівників поліції не складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, мотивуючи це тим, що не зможе виконувати свої військові обов`язки (фрагмент VID01F 2 хв 20 с 3 хв 50 с). Водію було надано можливість надати пояснення, які були надані зі слів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на їх дії до безпосереднього керівництва цих осіб з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП), зокрема протокол про адміністративне правопорушення, та інші. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Однак, до апеляційної скарги стороною захисту було надано копію заяви про вчинення кримінального правопорушення. Суд апеляційної інстанції не може врахувати зміст вказаної заяви, оскільки вона не містить будь яких реквізитів, які б свідчили про отримання органом досудового розслідування цієї заяви. Крім того, матеріали цієї справи не містять будь-яких відомостей стосовно наслідків розгляду цієї заяви, які могли б мати суттєві значення для розгляду цієї справи. Не надано їх суду і під час апеляційного розгляду. Суд апеляційної інстанції вважає, що самі по собі посилання на наявність відповідної заяви не свідчить про реалізацію особою, яка її подає свого права оскаржити дії працівників поліції шляхом їх притягнення до кримінальної відповідальності. Водночас суттєвим може вважатися лише відомості, щодо наслідків розгляду цієї заяви. Разом з тим, враховуючи особливості фактичних обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості самостійно вживати будь-яких заходів, зокрема зобов`язувати орган досудового розслідування розпочинати кримінальне провадження в порядку ст. 214 КПК України, або виносити окремі ухвали з будь-яких питань, оскільки ці питання не передбачені КУпАП, а відповідні дії суду, вочевидь, будуть свідчити про відшукування ним доказів у конкретній справі, що є недопустимим у демократичній державі. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторона захисту не позбавлена реалізовувати свої права в цій частині у передбачений законом спосіб та не перекладати на суди право власної процесуальної ініціативи.

Отже, враховуючи, що сторона захисту в повному не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних відомостей, які свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставності притягнення ОСОБА_1 , як водія - військовослужбовця до адміністративної відповідальності в загальному порядку є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП або під час виконання водіями-військовослужбовцями невідкладних бойових завдань, пов`язаних із врятуванням життя або забезпеченням боєздатності підрозділу чи термінового реагування на зміну бойової обстановки, яка об`єктивно загрожує проведенню бойових дій.

Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Належить зазначити, що в розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».

В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.

З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що хоча ОСОБА_1 , повідомив про те, що він є військовослужбовцем, однак про виконання ним невідкладних бойових розпоряджень чи наказів працівникам поліції не повідомляв. Проте, водій під час спілкування із працівниками поліції повідомляв, що «вживав алкогольні напої з нагоди дня народження командира». Відомостей про виконання водієм саме бойового розпорядження матеріали цієї справи не містять. Відомості довідки про статус та використання транспортного засобу (а.с. 58), самі по собі, не можуть та не свідчать про виконання ОСОБА_1 невідкладного бойового завдання, пов`язаного із невідкладним або критичним забезпеченням боєздатності підрозділу чи врятування життя саме під час обставин, зазначених у відомостях оспорюваного протоколу про адміністративне правопорушення. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних підстав встановити будь-які обставини, що виключають адміністративну відповідальність або встановити порушення працівниками поліції порядку проведення огляду особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на стан сп`яніння у цій справі.

Крім того, апеляційні доводи захисника стосовно неможливості застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу є необґрунтованими, оскільки ч. 4 ст. 15 КУпАП містить вимоги проведення спеціальної процедури лише до водіїв військовослужбовців, які проходять строкову службу. Проте, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією, застосувати до нього положення, передбачені ч. 4 ст. 15 КУпАП суд апеляційної інстанції не має процесуальних підстав. Водночас, такі військовослужбовці, зокрема і ОСОБА_1 , за порушення ними правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення правил дорожнього руху, відповідно до правових приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими, суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до правових приписів ч. 2- 3 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини цієї справи, а також правовий аналіз вищезазначених норм, у їх нерозривному взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції зазначає, що підставами для проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є незгода водія з проведенням такого огляду з використанням спеціальних технічних засобів, а також незгода з результатами проведеного огляду.

З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 погодився з результатом огляду проведеного за допомогою технічного засобу вимірювальної техніки на місці зупинки його транспортного засобу. Разом з тим, водій неодноразово визнавав свою провину під час проведення працівниками поліції процесуальних дій та просив працівників поліції не складати протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього у тому числі і натякаючи на можливість надання неправомірної вигоди: «..треба порішати…» (фрагмент VID01F 2 хв 20 с 3 хв 50 с). Такі дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності свідчать про свідому зневагу водія до встановленої законом процедури фіксації адміністративного правопорушення працівниками поліції та його сподівання уникнути відповідальності за скоєне ним правопорушення, яке на місці проведення процесуальних дій він визнавав. Працівники поліції, зафіксувавши згоду ОСОБА_1 із результатом проведеного огляду розпочали складання матеріалу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а з огляду на правові вимоги ч. 3 ст. 266 КУпАП не мали об`єктивних підстав направляти водія до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи особливості фактичних обставин цієї справи, доводи апеляційної скарги щодо бажання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності повторно пройти огляд на стан сп`яніння, що, на думку сторони захисту, свідчать про незгоду ОСОБА_1 з результатами проведеного за допомогою технічних засобів вимірювальної техніки є суб`єктивними, оскільки водій після проведення цього огляду фактично погодився з його результатом, що було зафіксовано працівником поліції. Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що отримавши достатньо відомостей для складання адміністративного матеріалу працівник поліції зобов`язаний розпочати цю процедуру, оскільки вона передбачена КУпАП. Більш того, зміна думки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності стосовно виконання законної вимоги працівника поліції у цій справі не свідчить про її прагнення пройти огляд на стан сп`яніння, а, з огляду на обізнаність щодо обов`язковості виконання такої законної вимоги та про наслідки, які можуть бути застосовані, вочевидь свідчить про бажання ОСОБА_1 уникнути відповідальності у встановленому законом порядку.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необгрунтованими, суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду водія, якого не було відсторонено від керування транспортними засобами є безпідставними та спростовуються відомостями матеріалів справи.

Так, з відомостей рапортів поліцейського Д. Нежида вбачається, що після складання матеріалу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП водія було відсторонено від права керування транспортними засобами без вилучення транспортного засобу.

Враховуючи фактичні доводи апеляційної скарги в цій частині, суд апеляційної інстанції вважає за належне зазначити, що відсторонення водія від керування транспортними засобами в розумінні ч. 1 ст. 266 КУпАП слід розуміти, як фактичне позбавлення водія можливості керувати транспортним засобом до завершення процедури його огляд на стан сп`яніння, а у разі встановлення такого стану до фактичного протверезіння. При цьому, особа стосовно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП має бути фактично повідомлена про таке відсторонення. З відомостей матеріалів справи ці вимоги були дотримані працівниками поліції, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи сторони захисту про те, що відомості відеозапису у цій справі не можна брати до уваги, оскільки він не є безперервним, належить вважати безпідставними та суб`єктивними з огляду на наступне.

Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того, належить врахувати особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження, а також природи правопорушення.

Національний припис закону, а саме ст. 251 КУпАП, встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Враховуючи викладене, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22 протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкту владних повноважень. На патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.

Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення, а також в межах тих обставин, яких вимагає обстановка, що склалася. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.

Разом з тим, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції, а також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник вважали за необхідне до них долучити, зокрема і відеозапис. Всі відомості оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності. Матеріали цієї справи не містять відомостей, щодо порушення працівниками поліції вимог чинного законодавства під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення, які б спростовували б вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Натомість відомості матеріали цієї справи надають підстав поза розумним сумнівом стверджувати, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2 .9 «а» Правил дорожнього руху та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними та суб`єктивними.

Доводи апеляційної скарги щодо підроблення протоколу про адміністративне правопорушення належить вважати необгрунтованими з огляду на наступне.

З відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 351587 від 04.06.2025, вбачається, що ОСОБА_1 04 червня 2025 року о 22 год. 22 хв. по вул.Миколи Моргунова, 3 в м. Богодухів Харківської області керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу під відеозапис із застосуванням спеціального технічного засобу відеозапису нагрудної Body Cam 2, чим порушив п. 2.9.а. Правил дорожнього руху.

Зазначені відомості підтверджуються відомостями відеозапису та іншими, долученими до протоколу про адміністративне правопорушення, доказами, які оцінюються судом апеляційної інстанції у сукупності, зокрема: письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та доданої до нього роздруківки проведеного огляду. Зазначені відомості вочевидь надають підстав встановити порушення в діях ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а.» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відомості заяви про вчинення кримінального правопорушення, доданої до апеляційної скарги не підлягають правовій оцінці судом апеляційної інстанції, оскільки вона не містить будь яких реквізитів, які б свідчили про належне отримання органом досудового розслідування цієї заяви. Крім того, матеріали цієї справи не містять будь-яких відомостей стосовно наслідків розгляду цієї заяви, які могли б мати суттєві значення для розгляду цієї справи. Не надано їх суду і під час апеляційного розгляду. Суд апеляційної інстанції вважає, що самі по собі посилання на наявність відповідної заяви не свідчить про реалізацію особою, яка її подає свого права оскаржити дії працівників поліції шляхом їх притягнення до кримінальної відповідальності. Водночас суттєвим може вважатися лише відомості, щодо наслідків розгляду цієї заяви. Разом з тим, враховуючи особливості фактичних обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості самостійно вживати будь-яких заходів, зокрема зобов`язувати орган досудового розслідування розпочинати кримінальне провадження в порядку ст. 214 КПК України, оскільки обмежений правовими приписами, передбаченими КУпАП. Водночас, сторона захисту не позбавлена реалізовувати свої права в цій частині у передбачений законом спосіб та не перекладати на суди право власної процесуальної ініціативи. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що сторона захисту має повідомити суд до початку судового розгляду про результати використання своїх прав, які вона вважає суттєвими для розгляду її справи та які перешкоджають судовому розгляду конкретної справи. Такі б дії сторони захисту відповідали б вимогам ст. 245 КУпАП, згідно яких завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Крім того, клопотання про винесення окремої ухвали у цій справі, на думку суду апеляційної інстанції, належить вважати частиною апеляційної скарги, оскільки містить аналогічні зазначеним в ній доводи, у зв`язку з чим окремому розгляду не підлягає. Більш того, розгляд цього б клопотання призвів би до заздалегідь сформованої правової думки у цій справі, що є не припустимим у демократичному суспільстві та суперечить правовим принципам верховенства права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Кіпенко І.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Богодухівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков