КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/806/25 Суддя І інстанції - Бабко Д.С.
Провадження № 33/824/148/2026 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, 19 грудня 2024 року о 22 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Крайня, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою: м. Київ, вул. Запорожців, 30 (Висновок 006578, лікар ОСОБА_2 ). Своїми діями порушив п. 2.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує, що поліцейський безпідставно, не назвавши ознак сп`яніння, запропоновував йому пройти огляд для встановлення наявності чи відсутності ознак сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 сам запропонував проїхати до закладу охорони здоров`я, щоб пройти огляд у лікаря-нарколога, оскільки наркотичних засобів не вживає та був впевнений в результаті огляду.

Також апелянт вказує, що відбір біологічного матеріалу був здійснений після двох годин з моменту виникнення підстав для проведення огляду. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що висновок за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів №006578 від 23.12.2024 КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», складений на підставі проведеного огляду на стан сп`яніння є недійсним і не може покладатися в основу обвинувачення про притягнення до відповідальності за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Крім того, апелянт зазначає, що лікар безпідставно відмовилася взяти на дослідження у нього кров, адже він неодноразово, протягом тривалого часу пропонував це зробити, та вводила його в оману щодо процедури проходження огляду на стан сп`яніння, вказавши, що не передбачено іншого методу здачі інших біологічних матеріалів, окрім як сечі. Натомість в п. п. 12, 13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 вказано, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути кров, слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкіряного покриву обличчя і рук. Апелянт наголошує, що законодавством врегульовано таку обставину, як неможливість особи з будь-яких причин здати на дослідження сечу, тому лікар-нарколог повинна була діяти у відповідності до п. п. 12, 13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 та взяти у ОСОБА_1 на дослідження кров, слину, сечу та змиви з поверхні губ, шкіряного покриву обличчя і рук, а не покладати обов`язок та відповідальність за отримання біологічного матеріалу на ОСОБА_1 , а тому у нього виникли підстави вважати, що дослідження його біологічного матеріалу не проводилось, або біологічний матеріал належить іншій особі.

Також апелянт зазначає, що «Швидкі тести Boson Bioteh діагностики in vitro», яким проводилось дослідження біологічного середовища, це не лабораторні дослідження і надають тільки попередній результат та потребують перевірки результатів тесту методом газової хроматографії/мас-спектроскопії. Натомість КМНКЛ «Соціотерапія» провела дослідження за допомогою вказаного тесту, а не за допомогою лабораторних досліджень із застосуванням приладів, дозволених МОЗ; з порушенням інструкції виробника, видаючи попередні результати тесту, як остаточний варіант без перевірки методом газової хроматографії/мас-спектроскопії), як зазначає виробник, тобто грубим порушенням Інструкції №1452/735.

Окрім іншого апелянт зазначає, що висновок №006578 щодо результатів огляду був складений лише 23 грудня 2024 року, тобто через чотири дні з дня події, без присутності самого ОСОБА_1 , поліцейського та без належної фіксації, а відтак, на думку апелянта, є недійсним.

Також апелянт звертає увагу, що лікар повідомляла поліцейському номер висновку 006579 та дату 27.12.2024 та поліцейський уточнив, що висновок буде готовий саме 27.12.2024, втім висновок 006579 не видавався ОСОБА_1 та поліцейським було видано зовсім інший Висновок №006578 від 23.12.2024, що ставить під сумнів достовірність результатів, вказаних у висновку №006578 від 23.12.2024 та що проводилось дослідження біологічного матеріали, який належить ОСОБА_1 , а не іншій особі.

Апелянт також зазначає, що з протоколу вбачається, що подія відбулася 19 грудня 2024 року, однак протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №209280 складений лише 31 грудня 2024 року, тобто через 12 днів, а не безпосередньо після виявлення та огляду 19.12.2024 чи складання Висновку № 006578 від 23.12.2024, що, на думку апелянта, є порушенням вимог ст. 254 КУпАП, оскільки його було складено уповноваженою посадовою особою пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила таке правопорушення.

Вказує й апелянт, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку рапорту без дати та на підставі цього рапорту, поміж іншого, встановив наявність вини ОСОБА_1 .

Також апелянт зазначає, що в протоколі в п. 11 не вказано, що до нього додаються відеозаписи з пристрою 470250 та 230092, у зв`язку з чим виникають сумніви, що запис бодікамерою 230092 здійснювався безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, а не був записаний на інший технічний пристрій та створений 09 січня 2025 року, як вказано на файлі відеозапису. Втім, якщо припустити, що такий запис дійсно здійснювався бодікамерою 230092 на місці зупинки транспортного засобу, то час керування транспортним засобом (час вчинення та виявлення адміністративного правопорушення) на відео не співпадає з часом, вказаним в протоколі, довідці від 07.01.2025, поясненнях ОСОБА_1 та інших матеріалах справи.

07 січня 2026 року на адресу суду апеляційної інстанції адвокат Азральян С.М. подала клопотання про закриття провадження у справі у звязку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Азральян С.М., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, заслухавши пояснення працівника поліції ОСОБА_3. та лікаря - нарколога ОСОБА_2 , обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Положеннями ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повторно протягом року.

За змістом п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.9 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №209280, згідно якого 19 грудня 2024 року о 22 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Крайня, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою: м. Київ, вул. Запорожців, 30 (Висновок 006578, лікар ОСОБА_2 ). Своїми діями порушив п. 2.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і який він підписав протокол без жодних зауважень.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються карткою обліку адміністративного правопорушення; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, довідкою щодо проведення заходів із встановлення повторності вчиненого адміністративного правопорушення.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що після того, як транспортний засіб ОСОБА_1 було зупинено о 22 год. 44 хв., працівник поліції о 22 год. 50 хв. повідомив водію про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей, які не реагували на світло. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога, який ОСОБА_1 погодився пройти. В медичному закладі лікар нарколог запропонувала ОСОБА_1 здати сечу, повідомивши, що у ОСОБА_1 є клінічні прояви наркотичного сп`яніння (тахікардія 106, зіниці очей, які не реагують на світло, сухуватий язик) та якщо він протягом двох годин не здасть сечу, то вона поставить йому діагноз за клінічними ознаками. О 00 год. 33 хв. ОСОБА_1 здав аналізи.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, під час апеляційного розгляду був допитаний працівник патрульної поліції ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , та який пояснив, що ближче до комендантської години був зупинений водій, при спілкуванні з яким було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення координації мови і рухів. У зв`язку з цим водія було запрошено до медичного закладу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що водій погодився. В медичному закладі лікарем було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що водій погодився, здав відповідний аналіз. Згідно отриманого висновку, водій знаходився в стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому, працівник поліції не зміг пояснити, чому відеозапис події по факту здійснювався на дві боді камери, відеозаписи з яких і надані були суду, а в протоколі зазначено про долучення відео з однієї камери, допускає, що можливо на тому, що вказаний в протоколі, відеозапис тривав довше. Проте, на думку захисника помилкове не зазначення номеру другої відеокамеру у протоколі не вказує на те, що долучений доказ є незаконним чи недопустимим.

Працівник поліції не пам`ятав, чому час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 на відеозапису не співпадає з часом, зазначеним в протоколі та інших документах. Вважає, що скоріш за все в протоколі неправильно зазначено час зупинки. Вказує, що час на боді камері відтворив реальні події.

Працівник поліції не пам`ятав, чи диктував лікар номер висновку та коли саме забирав висновок не.

Вважає, що відеозапис, який не вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, був долучений до матеріалів справи адмінвідділом, який скопіював два відео. Вказує, що ОСОБА_1 зустрів вперше, один інцидент, відео з іншого разу за участю ОСОБА_1 не могло бути.

Окрім того, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, під час апеляційного розгляду була допитана і лікар нарколог ОСОБА_2 , яка проводила огляд ОСОБА_1 , яка пояснила, що 19 грудня 2024 року о 22 год. 50 хв. був доставлений для медичного огляду ОСОБА_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. При огляді нею вже був встановлений п. 2 діагноз: стан сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів у зв`язку з тим, що клініка була дуже схожа на клінічну картину, згідно НКХ 10 Міжнародної класифікації хвороб, а саме Ф12 - стан сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів. ОСОБА_1 було запропоновано здати сечу. Він поводив себе не зовсім адекватно. Обстежуваний довго не міг здати сечу, але все таки о 00.33 здав 3 мл., яку нею було направлено аналіз до лабораторії. 20.12.2024 було зроблено лабораторний метод дослідження і був виявлений амфетамін, тому нею був зроблений висновок - стан сп`яніння внаслідок вживання амфетаміну.

Зазначає, що якщо результат був отриманий, то зданої ОСОБА_1 сечі у 3 мл було достатньо. Якби не було достатньо, вона би виставила діагноз за клінічними ознаками зазначеними нею в акті, стан сп`яніння внаслідок вживання невідомої наркотичної речовини, про що вона повідомляла пацієнта.

Вказує, що та обставина, що вона назвала працівникам поліції номер висновку, замість 006578, пояснюється її технічною помилкою, адже, перед нею лежали ці висновки, і висновок за № 006579 міг бути перевернутим, тому вона помилково продиктувала наступний порядковий номер висновку . При цьому, лікар вказала, що акт складений під номером 006578, а отже висновку 006579 не може бути та відносно ОСОБА_1 був складений один висновок. Пояснила, що висновок був оформлений після отримання результату лабораторного дослідження, складався такий висновок не в присутності поліцейських, коли вони його забрали не знає. Номер висновку вона оголошувала, щоб працівники поліції знали його, коли будуть приїжджати за результатами.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була здійснена о 22 год. 44 хв. 19 грудня 2024 року, що зафіксовано на відеоазписі з боді камери працівника поліції, ознаки наркотичного спяніння виявлені у 22 год. 50 хв., тоді як аналіз для лабораторного дослідження ОСОБА_1 здав о 00 год. 33 хв., тобто протягом двох годин з моменту виникнення підстав для проведення огляду, а тому доводи апеляційної скарги про те, що висновок за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів №006578 від 23.12.2024 КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», складений на підставі проведеного огляду на стан сп`яніння є недійсним, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський безпідставно, не назвавши ознак сп`яніння, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння спростовуються даними відеозапису, з якого вбачається, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що у нього вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння, попросив зняти окуляри, перевірив реакцію і повідомив, що зіниці його очей не реагують на світло, після чого запропонував пройти огляд в медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився.

Щодо доводів, що лікар безпідставно відмовилася взяти на дослідження у ОСОБА_1 кров, слину, сечу, змиви з поверхні губ, шкіряного покриву обличчя і рук, то вони є безпідставними з огляду на те, що згідно листа голови комісії з реорганізації Ярого В. для лабораторного дослідження біологічного середовища на виявлення або уточнення наркотичного засобу або лікарської речовини використовується біологічне середовище (сеча). Клініко-діагностична лабораторія КНП №Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» лабораторні дослідження слини та змивів з поверхні губ, шкіряного покрову обличчя і рук не проводить.

Також є неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що КМНКЛ «Соціотерапія» провела дослідження за допомогою швидкого тесту, а не за допомогою лабораторних досліджень із застосуванням приладів, дозволених МОЗ, з огляду на наступне.

Так, згідно з п.п. 7, 8, 9 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки

Пунктом 3 Порядку передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно з пунктом 10 Порядку огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ України.

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (п. 12 Розділу 3 Інструкції).

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння), видається на підставі акту медичного огляду (п. 16 Розділу 3 Інструкції). Стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 був встановлений за результатами огляду.

Лабораторне дослідження біологічних середовищ організму (сечі) ОСОБА_1 було проведено за методом імунохроматографічного аналізу (ІХА) із застосуванням медичних виробів для діагностики «Швидкі тести Boson Bioteh діагностики in vitro», в результаті якого в сечі останнього було виявлено позитивний результат на наявність наркотичних речовин: наркотичне сп`яніння (амфетамін). Експрес-тест є швидким і достовірним засобом, що виявляє наявність наркотичної речовини в організмі людини, та надає якісний показник. Швидкі тести не потребують метрологічного контролю, тому не входять до галузі атестації. Вказане дослідження є одним із видів лабораторних досліджень.

Чинне законодавство України не вимагає встановлення кількісних показників наркологічної речовини для визначення стану наркотичного сп`яніння. Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції, метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинити стан сп`яніння. Інструкція вимагає виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинити стан сп`яніння. За вимогами Інструкції проведення лабораторних досліджень є обов`язок лише на визначення наркотичного засобу, а не для виявлення стану сп`яніння.

Отже, оскільки у ОСОБА_1 за результатами огляду лікаря виявлений стан наркотичного сп`яніння, що підтверджено проведеним лабораторним тестом, про що складений акт, на підставі якого виданий висновок, підстав вважати такий висновок неналежним доказом немає.

Більш того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не визнавав вини і в суді першої інстанції, заперечуючи правильність висновку за результатами огляду, судом першої інстанції постановою від 10 березня 2025 року була призначена по справі судова токсикологічна експертиза, проведення якої доручено експертам КМКБ СМЕ, однак, через невиконання ОСОБА_1 обов`язку по оплату вартості експертизи, вона проведена не була.

Щодо тверджень апеляційної скарги про те, що лікар повідомляла поліцейському номер висновку 006579, втім поліцейським було видано зовсім інший висновок №006578, то як пояснила в судовому засіданні лікар - нарколог, вона помилково назвала працівникам поліції наступний порядковий номер висновку 006579, замість вірного 006578, ї це є лише її технічна помилка. При цьому, в дійсності акт складений під номером 006578, а отже висновку 006579 відносно ОСОБА_1 не може бути.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що висновок складений без присутності ОСОБА_1 та поліцейського, без належної фіксації, ніяким чином не свідчить про порушення порядку проходження огляду, зважаючи на те, що поліцейський лише доставляє водія до закладу охорони здоров`я та має бути присутнім під час безпосереднього огляду лікарем (клінічного огляду та відбору біологічного матеріалу). Медичний висновок за результатами лабораторного дослідження (аналізу біологічних середовищ) у справі за ст. 130 КУпАП може бути складений у закладі охорони здоров`я без безпосередньої присутності поліцейського. Лікар оформлює висновок на основі отриманих результатів, який потім долучається до матеріалів справи.

Не впливають на законність рішення суду щодо винуватості ОСОБА_1 посилання на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 був складений 31 грудня 2024 року, оскільки протокол був складений після оформлення висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.12.2024, та в присутності ОСОБА_1 , який він підписав протокол без жодних зауважень.

При цьому, долучення до протоколу відеозаписів з двох камер № 470250 та №230092 без зазначення в п. 11 протоколу про адміністративне правопорушення даних про відеозапис з камери 230092 не може свідчити про недопустимість даних такого відеозапису, адже, з даних відеозапису вбачається, що він здійснювався безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції ОСОБА_3 19 грудня 2024 року, початок запису 22:44:48 ID реєстратора: 230092, який під час апеляційного розгляду підтвердив, що запис на бодікамеру відбувався і такий відеозапис точно був, оскільки бодікамера була фізично при ньому.

Незначне неспівпадіння по часу подій, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення від тих, що мали місце на відеозаписах не може свідчити про недопустимість цих доказів.

Будь -яких інших доводів, які могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено та при розгляді справи в апеляційному суді не встановлено.

За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З приводу клопотання адвоката Азральян С.М. про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що правопорушення ОСОБА_1 вчинено 19.12.2024 року, адміністративне стягнення у виді штрафу у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки на ОСОБА_1 накладено постановою суду першої інстанції від 30.04.2025 року, що свідчить про те, що таке адміністративне стягнення було накладено на ОСОБА_1 в межах строків, визначених ст. 38 КУпАП. А відтак, і в цій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і підстав для закриття провадження по справі, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, про що просить захисник у клопотанні, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал