Справа №585/4843/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 33/816/932/26 Суддя-доповідач Басова В. І.
Категорія 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних проваджень та справ про адміністративні правопорушення Сумського апеляційного суду Басова В. І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Суми апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Глушко Зої Вікторівни на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

установила:

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП за те, що 11 грудня 2025 року приблизно о 08 год. 20 хв. перебуваючи за адресою: м. Ромни вул. Київська, 186, він керував транспортним засобом Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 будучи обмеженим в праві керування Голованівським ДВС від 02 листопада 2021 року номер постанови 8541503, чим порушив ст.15 ЗУ ДР- основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник Глушко З.В. в інтересах ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою та просила скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення.

В обґрунтовування апеляційних вимог посилалась на те, що постанова ухвалена з порушенням норм матеріального пава. Висновок суду першої інстанції не є в повній мірі обґрунтованим, а висновки про доведеність наявності в діях її підзахисного вини та складу адміністративного правопорушення є помилковими. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять відомостей, які б вказували на наявність умислу у ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, у матеріалах справи відсутні докази того, що він отримував постанову державного виконавця: Голованівського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В судовому засіданні 18.12.2025 року ОСОБА_1 надав пояснення суду про те, що він дійсно керував автомобілем, однак не знав про наявність обмеження у праві керування. Також пояснив, що заборгованість за аліментами була погашена та виконавче провадження № 8541503 було закінчене ще в 2021 році, тому обмежень по вказаному виконавчому провадженні на момент його зупинки не могло існувати.

ОСОБА_1 була видана постанова від 02 листопада 2021 року Голованівського районного відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження 8541503, пункт № 2 резолютивної частини якої містить інформацію про припинення чинності арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Після судового засідання 18.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Голованівського районного відділу ДВС для отримання інформації про підстави обмеження у праві керування. Там йому пояснили, що більш за все виникла помилка при закінченні виконавчого провадження, а самі матеріали виконавчого провадження знищені, і щоб скасувати примусові заходи та виключити відомості з електронної системи АСВП, необхідно поновлювати виконавче провадження та приймати відповідну постанову адже «заднім числом» постанову прийняти нема законної можливості. У зв`язку з чим 24 грудня 2025 року йому видали постанову про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, яку ОСОБА_1 надав до суду 08 січня 2026 року.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про доведення до відома ОСОБА_1 постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами у встановленому порядку, а сама копія постанови по ВП №8541503 від 02.11.2021 року виготовлена через автоматизовану систему. Доказів отримання вказаної постанови чи клопотань про витребування доказів отримання боржником постанови державного виконавця не було заявлено особою, яка склала протокол. Тобто, протокол складений за недоведеності обставин дійсної наявності вини та умислу в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чого судом першої інстанції не прийнято до уваги. Жодних інших доказів обізнаності ОСОБА_1 з накладеним на нього державним виконавцем обмеженням - не встановлено, в суді першої інстанції також він вказував на свою невинуватість, як і поліції при складанні протоколу. При цьому, відео фіксація події з моменту зупинки та початку спілкування поліцейського з ОСОБА_1 відсутня в матеріалах справи. Письмових пояснень у водія при складанні протоколу не відібрано, рапорт не долучено.

На час складання протоколу ОСОБА_1 не було відомо про наявність відносно нього таких обмежень, а відтак він не усвідомлював протиправний характер своїх дій та не бажав настання будь-яких наслідків, що дає підстави стверджувати про відсутність вини у формі умислу і відсутність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Крім того, протокол містить описку у прізвищі ОСОБА_1 саме, прізвище невірно вказано « ОСОБА_2 ».

Також захисник зазначає, що ОСОБА_1 , захищаючись від необґрунтованих звинувачень вчинив активні дії щодо виправлення помилки, допущеної державним виконавцем у 2021 році, який не вніс до АСВП відповідної постанови про скасування заходів примусового виконання рішення, що призвело до безпідставного складення протоколу від 11 грудня 2025 року серії ЕПР1№537411. Однак суд першої інстанції помилково розцінив вказаний доказ, як підставу для притягнення адміністративної відповідальності та не прийняв до уваги норм закону, які наділяють державного виконавця за умови знищення виконавчого провадження «заднім числом» приймати постанови про скасування примусових заходів.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Глушко З. В. не з`явились, від захисника надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі . Зазначає, що запитувану інформацію на адвокатський запит про підстави та дату закінчення ВП №8541503 від Голованівського районного ВДВС не отримано.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При ухваленні рішення в справі про адміністративні правопорушення, суд повинен дотримуватись принципу повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення, а також на здобуття достатньої сукупності доказів, які обґрунтовують зроблені у даному рішенні висновки, як такі, що не залишають сумнівів.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час її розгляду, виключає будь - яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

За змістом ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, суд вважав що його вина доведена наявними у матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 11 грудня 2025 року серії ЕПР1№537411; постановою серії ВП №8541503 від 02 листопада 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом винесеної державним виконавцем Голованівського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) якою постановлено встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП в праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-2226/28 виданого 23 липня 2008 року; відеозаписом; постановою серії ВП №8541503 від 24 грудня 2025 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, якою постановлено скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом.

Суд першої інстанції, встановивши у оскаржуваній постанові обставини адміністративного правопорушення, дійшов висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції не врахував всі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, та дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, і такий висновок суду об`єктивно не підтверджується дослідженими доказами, що містяться в матеріалах справи в їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 126 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується умисною формою вини, а відповідальна особа, яка склала протокол, повинна довести та надати докази того, що водій транспортного засобу був обізнаний про встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, однак умисно порушив встановлене стосовно нього обмеження.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №537411 від 11.11.2025 зазначено, що 11.11.2025 р. о 08:20 год. в м. Ромни вул Київська,186 водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , будучи обмеженим в праві керування Голованівським ДВС від 02 листопада 2021 року номер постанови 8541503, чим порушив ст.15 ЗУ ДР- основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами.

В матеріалах справи міститься копія постанови державного виконавця Голованівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02 листопада 2021 року ВП № 8541503, якою боржнику встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Зазначеною постановою також встановлено, що рішення суду про стягнення аліментів ухвалено у 2008 році, а 31 липня 2008 року відкрито виконавче провадження. Станом на 02 листопада 2021 року дату винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження державним виконавцем було визначено наявність у боржника заборгованості зі сплати аліментів у розмірі суми відповідних платежів за шість місяців.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням, до яких належить і повідомлення про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п. 2 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам надсилається сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (абз. 3 ч. 9), а також направляється до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною 5 статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що суд, перевіряючи наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, зобов`язаний перевірити: наявність чинної постанови державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у праві керування ним транспортними засобами; факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність відносно нього постанови державного виконавця про його обмеження у праві керування транспортними засобами; наявність чи відсутність постанови про скасування заходів примусового виконання рішень.

Як убачається з матеріалів справи та підтверджується постановою державного виконавця від 24 грудня 2025 року, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами було скасовано у зв`язку з повним погашенням заборгованості, яка, згідно пояснень ОСОБА_1 у суді першої інстанції була сплачена ще у 2021 році.

Зазначена постанова державного виконавця має істотне доказове значення, оскільки підтверджує юридично значимий факт відсутність заборгованості, що була підставою для застосування обмеження. Те, що відповідну постанову було винесено після дати інкримінованого правопорушення, не спростовує обставин відсутності законних підстав для подальшого існування обмеження на момент керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідальність за ч.3 ст.126 КУпАП настає лише за умови, якщо особа керує транспортним засобом будучи законно та обґрунтовано обмеженою у такому праві, а також за наявності вини у формі умислу або необережності.

Однак матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 знав про чинність тимчасового обмеження після погашення ним заборгованості, а також, що він усвідомлював протиправний характер своїх дій. Тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність доказів обізнаності ОСОБА_1 про чинність постанови про встановлення тимчасового обмеження його як боржника у праві керування транспортними засобами від 02 листопада 2021 року.

Крім того, матеріали справи не містять і жодних доказів щодо вручення копії постанови державного виконавця Голованівського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 02 листопада 2021 року ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.10 та ст. 11 КУпАП адміністративні правопорушення можуть бути вчинені умисно або з необережності, проте для обох форм вини, згідно з диспозицією ч. 3 ст. 126 КУпАП, притаманна обізнаність особи у тому, що вона, будучи обмеженою у праві керування транспортним засобом, порушила вказане обмеження та керувала транспортним засобом.

Із пояснень ОСОБА_1 , наданих поліцейському до складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також підтверджених у судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що свою вину він не визнав. Він пояснив, що дійсно керував транспортним засобом, однак вважав, що будь-які обмеження щодо нього відсутні, оскільки має постанову органу державної виконавчої служби про зняття всіх обмежень. Чому у поліції така інформація, йому невідомо. Про існування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами він дізнався лише під час зупинки транспортного засобу, коли про це йому повідомив працівник поліції.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є винна дія або бездіяльність. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 знав або повинен був знати про дію тимчасового обмеження на момент його зупинки працівниками поліції.

Апеляційний суд зазначає, що за відсутності доказів обізнаності або доведеності необережності, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не може вважатися встановленою.

Як вбачається з доданої захисником ОСОБА_1 - адвокатом Глушко З.В. до апеляційної скарги постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 8541503 від 02.11.2021 року, державним виконавцем Голованівського районного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) Приблуда В.А., виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-266/08, виданого 23.07.2008 року Голованівським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму закінчено. В п.2 постанови зазначено, припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Під час розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_1 була долучена до справи постанова начальника відділу Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Корчевського Юрія Миколайовича серії ВП №8541503 від 24 грудня 2025 року з якої вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі і станом на 24.12.2025 року відсутня, та скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом.

Однак, суд першої інстанції, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП зазначив, що обмеження в праві керування транспортними засобами гр. ОСОБА_1 дійсно було скасовано, але 24.12.2025 року, вже після складання 11.12.2025 року відносно нього протоколу за ч.3 ст.126 КУпАП

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначена постанова державного виконавця не створює нових правовідносин, а підтверджує припинення підстав для застосування обмеження, які фактично були відсутні ще до моменту складення протоколу, оскільки заборгованість була сплачена ще у 2021 році.

Таким чином, постанова від 24.12.2025 року має підтверджувальний характер та засвідчує відсутність правових підстав для подальшого існування обмеження.

Сам по собі факт винесення постанови про скасування після складання протоколу не свідчить автоматично про чинність обмеження станом на 11.12.2025 року, якщо відсутні підстави для його подальшого застосування.

Дотримуючись принципу правової визначеності, апеляційний суд наголошує, що особа не може нести відповідальність за неналежну організацію діяльності органів державної виконавчої служби, якщо вона діяла добросовісно та виконала всі обов`язки, передбачені законом.

Додана до протоколу про адміністративне правопорушення Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 02.11.2021, на яку послався суд першої інстанції, містить інформацію, що стягнення аліментів відбувалось на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому суд першої інстанції мав перевірити її чинність на дату складання протоколу, оскільки сину ОСОБА_5 на момент її постановлення (02.11.2021) вже виповнилось 18 років, однак належної уваги на це не звернув, не перевірив пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності заборгованості по аліментам, а відтак і наявності обмеження у праві керування, та прийняв постанову, якою безпідставно визнав останнього винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Суд першої інстанції формально підійшов до оцінки наявних доказів, не надав належної правової оцінки постанові державного виконавця від 24.12.2025 року. Зокрема, суд не з`ясував причин несвоєчасного скасування тимчасового обмеження після погашення заборгованості, а також не встановив правових підстав для подальшого існування такого обмеження.

Фактично можливі негативні наслідки бездіяльності державного органу були безпідставно покладені на ОСОБА_1 , тоді як у його діях відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, що свідчить про відсутність у його діях складу цього правопорушення в цілому.

Щодо доводів апелянта, що у протоколі прізвище особи зазначено як « ОСОБА_2 », тоді як правильне прізвище « ОСОБА_6 », апеляційний суд зазначає, що зазначена розбіжність має характер технічної описки (орфографічної помилки).

Підставою для скасування постанови суду першої інстанції можуть бути лише істотні порушення вимог процесуального закону, які: перешкодили всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи; призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи; порушили право особи на захист.

У даному випадку: особу було ідентифіковано за іншими анкетними даними (ім`я, по батькові, дата народження, місце проживання, реквізити посвідчення водія); протокол вручений саме цій особі; вона брала участь у розгляді справи; сумнівів щодо того, кого саме притягнуто до відповідальності, матеріали справи не містять.

Тому зазначена помилка у написанні однієї літери в прізвищі не вплинула на можливість реалізації особою права на захист та не створила невизначеності щодо суб`єкта правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що технічні описки, які не впливають на встановлення особи правопорушника та не порушують його процесуальних прав, не можуть бути самостійною підставою для закриття провадження у справі.

Разом з тим, у разі якщо така помилка призвела до неможливості однозначної ідентифікації особи або створила сумніви щодо того, кого саме притягнуто до відповідальності, це могло б свідчити про істотне порушення вимог закону.

Оскільки в даному випадку таких наслідків не встановлено, апеляційний суд доходить висновку, що допущена описка є формальним недоліком, який не впливає на законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

За таких умов, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, що свідчить про неправильну оцінку судом фактичних обставин справи та доказів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини та підстави для скасування постанови, не впливають на правильність вирішення справи та окремої правової оцінки не потребують.

Керуючись ст. 294, 295 КпАП України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника Глушко Зої Вікторівни задовольнити.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 та п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Басова В. І.