Справа № 455/2470/25 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю. П.
Провадження № 33/811/17/26 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.,

з участю захисника адвоката Гирича О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 грудня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 грудня 2025 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 15.11.2025 року о 23 годині 05 хвилини в м.Хирів по вул.Добромильській, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем, марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка вимова, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді Медвідь Р.М. подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 звертає увагу, що всупереч вимогам закону суддею після розгляду справи проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, а повний текст вручено лише 22.12.2025, про що в матеріалах справи є відповідна розписка.

Звертає увагу апеляційного суду, що і поліцейським під час відео зйомки, і у судовому засіданні він пояснював, що взагалі не керував автомобілем, а просто сидів за кермом. Він також вказував, що це не мій автомобіль, його власником є інша особа, а саме його знайомий ОСОБА_2 , який проживає у м. Хирів по вулиці Січових стрільців дім №76, який фактично керував автомобілем того дня. Стверджує, що коли вони їхали по вул. Добромильській в м. Хирів, ОСОБА_2 зателефонував його знайомий, у зв`язку з чим ОСОБА_3 зупинив автомобіль на узбіччі дороги і сказав їм, що він має кудисьненадовго від`їхати на іншому автомобілі у своїх справах та щоб вони залишались в автомобілі і дочекались його приїзду.Він ( ОСОБА_4 ) пересів на місце водія з заднього сидіння пасажира, включив радіо і вони з ОСОБА_5 сиділи та слухали музику.Через деякий час він задрімав, після чого його розбудили працівники поліції, які під`їхали до автомобіля.

Зазначає, що пробував прояснити працівниками поліції, що він не є власником автомобіля та не керував таким, проте такі його пояснення не були взяті до уваги, йому поставили претензію спочатку з приводу того, що він начебто зупинив автомобіль у невстановленому місці, а потім запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Водночас оскільки він не керував автомобілем, а тільки перебував в ньому на місці водія, то не був зобов`язаним погоджуватись на проходження огляду на стан сп`яніння.

На думку апелянта вищевказане підтверджується відеозаписами, на яких автомобіль Ford Focus перебуває у нерухомому стані; працівники поліції спочатку спілкуються з пасажиром вказаного автомобіля, а вже пізніше з ОСОБА_1 , який спав у т/з до моменту поки його не розбудили пасажир та працівники поліції, а отже матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що саме він керував автомобілем, а записане у протоколі твердження про те, що він начебто керував транспортним засобом, не відповідає дійсності і тому є завідомо неправдивим.

Окрім цього вказує,що у порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію» ніхто з поліцейських не називав ні свого прізвища, ні посади, ні спеціального звання. На його запитання до поліцейських, хто вони, один з них відповів: «Ми чужі, ми з Шептицького, не місцеві.»

Стверджує, що поліцейськими не вжито жодних дій щодо роз`яснення йому прав при складанні протоколу, в тому числі права на отримання правової допомоги, що є порушенням права на захист. При цьому роз`яснення прав полягає не у формальній відмітці про це у протоколі з зазначенням статті, а має бути реальним, зрозумілим та конкретним.

Також ОСОБА_1 зауважує, що суддею не розглянуто подане ним клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, та про таке жодним чином не зазначено у постанові, а суддя у постанові формально послався на докази, без ретельного з`ясування їх змісту.

Щодо відеозаписів, долучених до матеріалів справи, то як свідчить їх детальний аналіз такі здійсненні з порушенням Інструкцій, а такі критерії як чесність, відкритість та антикорупційна спрямованість працівниками поліції були проігноровані, а самі відеозаписи не підтверджують об`єктивної сторони інкримінованого йому адміністративного правопорушення, зокрема зафіксовано, що в момент прибуття поліцейських автомобіль перебував у статичному стані, тобто стояв на узбіччі, а він та ОСОБА_5 повідомили, що ніхто з нас не керував автомобілем до його зупинки.

Запевняє, що він надав свою згоду їхати до медичного закладу, проте замість того, щоб припинити ставити одні й ті ж питання, поліцейські продовжували їх задавати у такий спосіб, щоб фактично заплутати його. Вважає, що вони фактично провокували його на те, щоб він відмовився і щоб його відмову вони зафіксували на відео, а тому коли один з поліцейський запитав, чи буду він продувати «Драгер» у лікарні і він відповів «Ні», поліцейські полегшено зітхнули і один з них відразу відійшов та сів до свого службового автомобіля, де провів декілька хвилин.

Підсумовуючи вказане вважає, що за умови, що відеозапис вівся не безперервно, з наявних фрагментів не вбачається, що саме він керував транспортним засобом, у судді були всі підстави для визнання такого доказу недопустимим, бо його здобуто незаконним шляхом.

Також зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення, а також в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відсутня інформація про свідків огляду.

Будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду, ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не прибув, про поважні причини неявки суду не повідомив та клопотань про відкладення розгляду справи не скерував.

Захисник адвокат Гирич О.В. повідомив, що ОСОБА_1 хворіє. Не заперечував проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення захисника- адвоката Гирича О.В.., перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 15.11.2025 серії ЕПР1 № 514287 (а.с. 3); актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 від огляду відмовився (а.с.4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 15.11.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння направлявся до КНП Самбірська ЦРЛ. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 (а.с. 5); рапортом поліцейського ВРПП Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області Назара Білика від 15.11.2025 (а.с.6); долученим до матеріалів справи відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано як на вимогу поліцейського про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився (а.с. 10).

Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апелянта щодо відсутності зупинки транспортного засобу.

Так, з наявного у матеріалах справи рапорту поліцейського ВРПП Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області Назара Білика від 15.11.2025 вбачається, що під час патрулювання території обслуговування Самбірського РВП ГУ НП у Львіській області виявлено автомобіль марки Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який порушив ПДР. Під час перевірки документів було встановлено, що вказаним транспортним засобом керував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, порушення координації рухів. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився. Щодо водія було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також адміністративну постанову за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Зазначені в рапорті обставини повністю узгоджуються з долученим до матеріалів справи відеозаписом, відповідно до якого поліцейській повідомляють водієві про порушення правил зупинки автомобіля. Окрім цього, ОСОБА_1 повідомив працівниками поліції, що він їде з митниці та нічого не повідомляв про знайомого ОСОБА_2 , про якого зазначає в апеляційній скарзі як про особу яка ніби то керувала транспортним засобом.

Окрім цього, всупереч твердженням апелянта на відео чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.

Також на переконання апеляційного суду не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що йому не забезпечено право на захист, оскільки відповідно до вимог КУпАП участь захисника на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про неналежність та недопустимість відеозапису. Той факт, що долучене до матеріалів справи відео з нагрудних камер працівників поліції не є безперервним, не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на такому чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 листопада 2025 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА