ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1684/25Головуючий у 1-й інстанції Тренич А.Г.
Провадження № 33/817/97/26 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

за участі:

особи, яку притягнуто до адмінстнративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Рубаняк Т.Р.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Рубаняк Т.Р. на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Як визнав суд, ОСОБА_1 05.11.2025 року о 14 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожувала та шантажувала, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Рубаняк Т.Р. Стверджує про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, а також відсутність належних доказів у справі, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На думку апелянта, подія про яку йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення, від 25.11.2025 року серії ВАД №744769 не охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що сам по собі факт повідомлення ОСОБА_2 про вчинення домашнього насильства психологічного характеру, а саме: погрози та шантаж щодо нього зі сторони ОСОБА_1 не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки, ці дії обов`язково мають тягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди, у даному випадку, психічному здоров`ю потерпілої.

Вказує, що з фабули протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, що ситуація про яку повідомляє ОСОБА_2 викликала у нього побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю.

Стверджує, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували настання наслідків, передбачених диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №744769 від 25.11.2025 року, у якому зазначені обставини вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, а також рапорти працівників поліції, на які суд першої інстанції посилається, як на доказ вини ОСОБА_1 , самі по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не доводить вину її підзахисної у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та не є достатнім доказом вини.

Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 173-2 КУпАП

Просить скасувати постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 , який належним чином повідомлявся апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про наявність поважних причин своєї неявки та не клопотав про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисника Рубаняк Т.Р., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 р. та закрити провадження у справі; потерпілого ОСОБА_2 , який просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, як визначено ст.245 КупАП, є своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, виходячи з положень ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.

Як слідує з постанови Заліщицького районного суду від 27 січня 2026 року, ОСОБА_1 вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожувала та шантажувала.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства - це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій або бездіяльності фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Виходячи із змісту вказаної правової норми, визнаючи особу винною за ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд повинен визначити яке насильство було вчинено по відношенню до потерпілого, конкретизувати в чому воно виражалося і яка шкода заподіяна потерпілому.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі (або існувала реальна можливість їх настання).

Ці відомості як в постанові місцевого суду, так і в протоколі про адміністративне правопорушення від 25.11.2025 року, на який суд посилається у своєму рішенні, відсутні.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо наявності ознак правопорушення в діях ОСОБА_1 , суд обмежився перерахунком доказів, які, на думку суду, доводять вину останньої у вчиненні насильства в сім`ї, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 744769 від 25.11.2025 року; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 25.11.2025 року; рапортом ПОГ СВГ ВППП Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції Михайло Голоден; рапортом старшого інспектора чергового відділення поліції № 4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області Ягнич В.Б.

Як дослівно вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 744769 від 25.11.2025 року, 05.11.2025 о 14 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: погрожувала та шантажувала.

Втім, жодних відомостей про те, в чому саме виразилося психологічне насильство та які наслідки воно спричинило, а також у чому полягали погрози та шантаж у протоколі не наведено, а лише констатовано абстрактний факту вчинення домашнього насильства.

При цьому, встановлення та зазначення таких відомостей є безпосереднім обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, так як правова норма ст.173-2 КУпАП є бланкетною. Такий формальний та спрощений підхід при складенні протоколу є абсолютно неприпустимим, а тому таке обвинувачення слід визнавати неконкретним та таким, що порушує право особи на захист.

Крім того, саме по собі висловлення образ чи висловлювання під час конфлікту будь-якого характеру на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, окрім як, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

В даному випадку, з протоколу про адміністративне правопорушення, як і інших матеріалів справи, не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди фізичному та психічному здоров`ю особи.

Також, місцевий суд не з`ясував причину з якої виник конфлікт між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 , хто був його ініціатором, а також характер їх взаємовідносин.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наявних в матеріалах справи, а також пояснень ОСОБА_1 безпосередньо в суді апеляційної інстанції, конфлікт між ним 05.11.2025 р. мав місце з приводу підприємницької діяльності ОСОБА_1 , зокрема - розподілу коштів від такої діяльності, оплати електроенергії та інших платежів. При цьому, шлюб між ними рішенням суду в січні 2026 року розірвано і на даний час вони проживають окремо.

На переконання апеляційного суду, такі відомості мають суттєве значення для вирішення питання щодо наявності в діях особи ознак правопорушення, за яке її притягнуто до відповідальності. Проте, в порушення вимог ст.ст.245, 252 КУпАП суд першої інстанції не з`ясував вказані обставини, не проаналізував у контексті цих обставин докази у справі та не дав їм відповідної правової оцінки.

Апеляційний суд звертає увагу, що за своїм змістом домашнє насильство, як адміністративне правопорушення, полягає в тому, що особа, яка чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи. Тоді як ситуація, в якій кожна із сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій це конфлікт.

Таким чином, самі по собі, зокрема, висловлювання під час сварки щодо тих чи інших обставин, які стосуються сторін конфлікту, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи і якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Тому, лише факт конфліктної ситуації між чоловіком та дружиною не може свідчити про домашнє насильство психологічного характеру у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що в матеріалах справи відсутні і судом не наведено належних доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно неї підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Рубаняк Т.Р. задовольнити.

Постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя