Справа № 754/6655/25 Головуючий в суді І інстанції Татаурова І.М.
Провадження № 33/824/160/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

За участі секретаря судового засідання Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києвавід 7 травня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, не працює, перебуває в цивільному шлюбі, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№298256 12.04.2025 о 09:40 год., ОСОБА_1 керував автомобілем, марки «Lancia Dedra», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Київ по вул. Пухівській, 15, в стані наркотичного сп`яніння, а саме, надмірна блідість шкірного покриву обличчя, зіниці очей що не реагують на світло, поведінка що не відповідає обстановці. Огляд, зі згоди водія, проводив лікар-нарколог у КНП КМНКЛ «Соціотерапія», висновок позитивний №001718 від 12.04.2025.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, тобто керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 7 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Не погодившись з такою постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

Також повідомив Київський апеляційний суд про те, що після ознайомлення з матеріалами справи в найкоротший термін буде подана уточнена (доповнена) апеляційна скарга із викладенням мотивів та доказів незаконності, необґрунтованості, порушень норм матеріального та процесуального права, невідповідності фактичним обставинам справи оскаржуваної постанови.

В подальшому, 09.10.2025 року адвокатом Коваленко Т.В. подано доповнення до апеляційної скарги. Також в суді апеляційної інстанції були заявлені клопотання про долучення нових доказів на стадії апеляційного розгляду, які не могли бути подані до суду першої інстанції, відповідні клопотання були задоволені.

Вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Згідно фабули ОСОБА_1 12.04.2025 року о 09 год. 40 хв. в м. Києв по віл. Пухівській, 15 керував транспортним засобом «Lancia Dedra», номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачає ч.1 ст. 130 КУпАП.

Приягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що вчинене ним адміністративне правопорушення полягає у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги п. 2.9.а ПДР, що підтверджено зібраними у справі доказами.

З таким висновком суду першої інстанції апелянт не погоджується, та вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального права та не ґрунтується на доказах, які містяться в матеріалах справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП, що у даній справі не було виконано належним чином.

На переконання апелянта поліцейськими не дотримано вимог пункту 7 розділу 1, пункту 9 розділу II Інструкції, частини 3 статті 266 КУпАП, що відповідно до частини 5 статті 266 КУпАП є безумовною підставною вважати, що огляд ОСОБА_1 є недійсним.

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд першої інстанції не звернув уваги на порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та не забезпечення можливості належного проходження ОСОБА_1 огляду на стан наркотично сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Апелянт також звертає увагу на істотні порушення інспекторів поліції при складані протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: ухилення поліцейських від проведення безперервної фіксації обставин правопорушення, перед пропозицією проти перевірку на стан сп`яніння не зазначено ОСОБА_1 ознак сп`яніння, не поінформовано водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Також, апелянт звертає увагу на складання протоколу з порушеннями у частині доказів. У протоколі, оформленому стосовно ОСОБА_1 , не зазначено ні відео зйомки, а ні технічного засобу, на яке було здійснено відео. Разом з цим боді камера поліцейського знімає не у повному обсязі обставини справи.

В подальшому, протокол про адміністративне правопорушення складено без присутності ОСОБА_1 , та копія протоколу останньому не була вручена.

28.01.2026 року на адресу суду надійшло клопотання від захисника - Коваленко Т.В. про долучення відповіді на адвокатський запит, а саме: відповідь на адвокатський запит від «Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня №10».

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Коваленко Т.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах адміністративної справи доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1103).

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: даними, які містяться:

- у протоколі про адмінправопорушення, складеного уповноваженою особою- інспектором поліції УПП в м.Києві Саченком О.В. від 12.04.2025р.;

- у висновку результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001718 від 12.04.2025.;

- у рапорті від 12.04.2025;

- у відеозаписі з нагрудної камери працівника патрульної поліції.

Вказані докази здобуті з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд першої інстанції правильно визнав належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_2 у вчинені адміністративних правопорушень.

Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 , на вимогу інспектора погодився на проведення огляду лікарем-наркологом.

Дані відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції містять фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, які вказують на зупинення працівниками поліції на блокпості для перевірки документів особи ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Lancia Dedra», номерний знак НОМЕР_1 , а також, проведення огляд водія ОСОБА_1 та транспортного засобу. Після чого працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановлений законом порядок, на що ОСОБА_1 погодився. Самої фіксації проходження огляду на стан сп`яніння відео не містить, проте, за клопотанням адвоката було долучено до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит від «Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня №10», відповідно до якого при проведені медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 ухилявся та не здав біологічне середовище (сеча) для проведення лабораторного дослідження з метою виявлення або уточнення наявних речовин (наркотичні, психотропні чи лікарські засоби), що спричинили стан сп`яніння.

На підставі виявлених при медичному огляді клінічних ознак сп`яніння лікар-нарколог відділення медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння ОСОБА_3 встановив ОСОБА_1 заключний діагноз «Стан сп`яніння внаслідок вживання невідомої речовини».

Оскільки лабораторне дослідження біологічного середовища (сеча) ОСОБА_1 не проводилась через відмову ОСОБА_1 здати зразок на лабораторне дослідження на підставі виявлених при медичному огляді ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 встановлено діагноз «Стан наркотичного сп`яніння внаслідок вживання невідомої речовини».

Ураховуючи надану інформацію апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недійсності висновку, яким було встановлено стан сп`яніння, а саме без лабораторного дослідження біологічного середовища, оскільки сам ОСОБА_1 відмовився здати зразок на лабораторне дослідження. Проте, оскільки ОСОБА_1 з`явився для огляду до медичного закладу, йому встановлено діагноз «Стан наркотичного сп`яніння внаслідок вживання невідомої речовини на підставі виявлених при медичному огляді ознак наркотичного сп`яніння.

За таких обставин, огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння був проведений на підставі виявлених при медичному огляді клінічних ознак сп`яніння лікарем-наркологом відділення медичних оглядів з урахуванням самої поведінки водія, тому відповідний висновок не можна визнати недійсним лише з формальних підстав.

Також не спростовано в суді апеляційної інстанції ту обставину, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину визнав.

Доводи захисника про відсутність причини зупинки водія ОСОБА_1 апеляційним судом відхиляється, оскільки на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1456 від 29 грудня 2021 року, уповноважені особи мають право зупиняти транспортні засоби на блокпостах для перевірки документів та огляду.

Доводи захисника про невручення ОСОБА_1 копії протоколу, апеляційних судом відхиляється, оскільки з матеріали справи вбачається підпис останнього у п.18 протоколу, а саме: підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоку отримав, внесені про мене дані - правильні).

Відтак, винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9.а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколів про адміністративне правопорушення та вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 262, 266, 268 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є недоведеними, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залиши без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києвавід 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана