Справа № 675/277/25
Провадження № 3/675/4/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області Янішевська О. С., з секретарем судового засідання Гонтарук А. С.,

з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Іванова А. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі матеріали, які надійшли від відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління ГУНП в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізяславським РС УДМС України в Хмельницькій області 03 листопада 2012 року,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

на утриманні 1 неповнолітня дитина,

не працюючого,

реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

місце проживання АДРЕСА_1 , за ст. ст. 130 ч. 1, 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а :

22 лютого 2025 року о 23 годині 15 хвилин в м. Ізяславі Шепетівського району Хмельницької області по вулиці Шевченка біля будинку 59 ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 520І, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я КНП «Ізяславська МБЛ» водій відмовився. Факт відмови фіксувався на нагрудний відеореєстратор NC-М6В.

Крім того, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 17 квітня 2025 року о 23 годині 00 хвилин в АДРЕСА_2 , він вчинив психологічне домашнє насильство в сім`ї відносно дружини ОСОБА_2 , що полягало в обзиванні нецензурними словами та погрозою фізичною розправою, що завдало психологічної шкоди здоров`ю потерпілої.

У судовому засідання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 130 ч. 1, 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав. ОСОБА_1 підтвердив, що ввечері 22 лютого 2025 року відпочивав в барі «Надія», де вживав алкогольні напої, після чого їхав додому в автомобілі BMW 520І, реєстраційний номер НОМЕР_3 , однак за кермом не перебував. Коли автомобіль зупинили працівники поліції водій з салону автомобіля втік. Особисті дані водія особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, суду не назвала. Також, ОСОБА_1 пояснив, що 17 квітня 2025 року ввечері його дружина знаходилась вдома у своєї сестри, де між ним та ОСОБА_2 виникла обоюдна сварка, факт вчинення домашнього насильства заперечує. В подальшому ОСОБА_1 у судові засідання, зокрема, і в останнє, не з`явився.

Його захисник адвокат Іванов А. Б. у судовому засіданні вказав на упередженість працівників поліції, ненадання належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 , а тому просив провадження в справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складів правопорушень, передбачених ст. ст. 130 ч. 1, 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст. ст. 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Так, згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок такого огляду визначений ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Згідно пунктів 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до цих нормативних актів особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Порядок оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначено наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року із змінами, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, яким затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення об`єктивно підтверджується дослідженими судом доказами.

Правопорушення фіксувалося на нагрудний відеореєстратор NC-М6В, запис з якого був вилучений для подальшого використання в якості доказу в суді.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 22 лютого 2025 року підтверджується відеозаписом події. Суд звертає увагу на те, що з моменту зупинки транспортного засобу до моменту, коли працівник поліції підійшов до водійських дверцят автомобіля, відеозапис не припинявся, транспортний засіб знаходився в зоні дії відеореєстратора, при цьому з автомобіля ніхто не виходив. Коли працівник поліції підійшов до водійських дверцят транспортного засобу BMW 520І, реєстраційний номер НОМЕР_3 ,в салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходився лише ОСОБА_1 , будь-яких сторонніх осіб ні в салоні автомобіля, ні біля автомобіля не було.

Доводи ОСОБА_1 про те, що не він керував транспортним засобом BMW 520І, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 22 лютого 2025 року о 23 годині 15 хвилин в м. Ізяславі Шепетівського району Хмельницької області по вулиці Шевченка біля будинку 59, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 520І, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 22 лютого 2025 року о 23 годині 15 хвилин в м. Ізяславі Шепетівського району Хмельницької області по вулиці Шевченка біля будинку 59.

Факт відмови від проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі підтверджується відеозаписами події.

Вина ОСОБА_1 об`єктивно підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 254196 від 22 лютого 2025 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 22 лютого 2025 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 лютого 2025 року, рапортом поліцейського СРПП ВПД № 2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області О. Борисюка від 24 лютого 2025 року про виїмку відеозапису, довідкою Т. в. о. начальника ВПД № 2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області про видачу спеціальної відеотехніки від 24 лютого 2025 року, відеозаписом події.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що ОСОБА_1 вчинив відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння 22 лютого 2025 року, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та підлягає накладенню стягнення.

При визначенні виду та розміру стягнення суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, його майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та вважає, що до ОСОБА_1 доцільно застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушенняз позбавленням права керування транспортними засобами.

У відповідності з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір.

Що стосується правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 , зауважую наступне.

Допитана в ході судового розгляду в якості потерпілої ОСОБА_2 показала, що того вечора перебувала в гостях у своєї сестри, куди також прийшли син потерпілої ОСОБА_3 зі своєю дівчиною ОСОБА_4 . В цей час до сестри ОСОБА_2 прийшов ОСОБА_1 та між потерпілою і ОСОБА_1 відбулася сварка, під час якої вони кричали один на одного. ОСОБА_2 заперечує факт вчинення щодо неї ОСОБА_1 домашнього насильства, наполягає, що між подружжям відбулась звичайна сварка, потерпілою себе не вважає. ОСОБА_2 вказала, що саме ОСОБА_4 повідомила працівників поліції про вчинення домашнього насильства, але чому ОСОБА_2 не знає.

Особа, котра зателефонувала до поліції та повідомила про вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 та син потерпілої ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , який зазначений свідком події, на неодноразові виклики до суду для допиту в якості свідків не з`явилися, судом вчинені всі дії для можливості їх допиту, зокрема, в режимі відеоконференції, однак допитати вказаних осіб у судовому засіданні не виявилось можливим.

Інших доказів факту вчинення домашнього насильства та вини у вчиненні такого насильства ОСОБА_1 суду надано не було.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду із прав людини, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої судам слід оцінювати докази, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом» (рішення в справі «Авшар проти Туреччини»), обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій і фактів (рішення в справі «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення в справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року), вважаю, що наданими суду матеріалами не доведено наявності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної та об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відповідно до чинного законодавства відсутність хоча б однієї ознаки, яка характеризує суб`єкт, об`єкт, суб`єктивну або об`єктивну сторону адміністративного проступку, свідчить про те, що дане правопорушення скоєне не було.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, необхідно закрити відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. ст. 130 ч. 1, 173-2 ч. 1, 221, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665 грн. 60 коп.

Роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що згідно з ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена на протязі десяти днів з дня вручення копії постанови до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд.

Суддя: О. С. Янішевська