ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 683/907/25

Провадження № 33/820/162/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., захисника Ванжули Я.В., апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 19 березня 2025 року об 05 год. 56 хв. керував транспортним засобом марки АМ ВТН120, державний номерний знак « НОМЕР_1 » по вул. Рудяка, 11 в м. Старокостянтинів Хмельницької області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2026 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Стверджує, що суд допустив порушення під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки ототожнив сам факт складення протоколу із доведеністю його вини, тоді як протокол не може розглядатися як беззаперечний доказ у справі.

Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, суд не встановив, чи дійсно він перебував в стані алкогольного сп`яніння на момент керування транспортним засобом, а не на будь-який інший момент часу. Не встановлено і переконливих доказів, які б беззаперечно пов`язували можливі ознаки сп`яніння саме з фактом керування, що є обов`язковим елементом складу правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Крім того, зазначає, що суд не перевірив дотримання процедури встановлення стану сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП, обмежившись формальним аналізом, не перевіривши чи були особі зрозумілі її права, чи мала особа реальну можливість скористатися правовою допомогою, чи здійснювалась фіксація всіх процесуальних дій.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутня безперервна відеофіксація всіх процесуальних дій, починаючи з моменту зупинки транспортного засобу та закінчуючи завершенням огляду на стан сп`яніння. Таким чином, вважає, що результати огляду не можуть вважатися належними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП.

Також звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки суд не з`ясував чи містить він суперечності щодо часу, місця, обставин події, не перевірив логічний зв`язок між викладеними у ньому відомостям чи іншими доказами. Разом з тим, суд не проаналізував кожний доказ окремо, не пояснив причин відхилення доводів сторони захисту, не з`ясував, чи було особі в достатній формі роз`яснено суть обвинувачення, процесуальні права та наслідки процесуальних дій.

Крім того, матеріали справи не містять переконливих тверджень того, що особа мала реальну можливість скористатися правовою допомогою на етапі формування доказів.

Сукупність даних обставин, на думку захисту, свідчить про порушення принципу рівності сторін та змагальності, а також принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи захисник Ванжула Я.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.

Заслухавши сторону захисту, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 275410 від 19 березня 2025 року, згідно якого 19 березня 2025 року об 05 год. 56 хв. керував транспортним засобом марки АМ ВТН120, державний номерний знак « НОМЕР_1 » по вул. Рудяка, 11 в м.Старокостянтинів Хмельницької області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6810», результат огляду позитивний 0,54 %. (а.с.2);

- роздруківки тесту на стан алкогольного сп`яніння, проведеного 19 березня 2025 року об 06 год. 06 хв. за допомогою приладу Drager Alcotest 6810, згідно якого у ОСОБА_1 виявлено 0,54 проміле алкоголю;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого встановлено, що 19 березня 2025 року об 06 год. 22 хв. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, за допомогою «Drager Alcotest 6810», де зафіксовані результати огляду 0,54 % (а.с.6);

- відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, що додані на дисках, з яких вбачається факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, його незгоду із результатом та подальше проходження огляду в медичному закладі, за результатами якого встановлено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. (а.с.75).

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд допустив порушення під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки ототожнив сам факт складення протоколу із доведеністю його вини, тоді як протокол не може розглядатися як беззаперечний доказ у справі, апеляційний суд відхиляє, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції поклав у її основу не лише протокол про адміністративне правопорушення, а й інші належні та допустимі докази, досліджені у судовому засіданні в їх сукупності, надавши їм відповідну правову оцінку. Сам по собі протокол не був визнаний достатнім доказом вини, а оцінювався у взаємозв`язку з іншими матеріалами справи.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність належних та допустимих доказів керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто саме на момент керування транспортним засобом, а не на будь-який інший, а також переконливих доказів, які б беззаперечно пов`язували можливі ознаки сп`яніння саме з фактом керування, єбезпідставними, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

З матеріалів справи вбачається, що факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 встановлений та підтверджений протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом місця події, яким суд надав належну оцінку. Ознаки алкогольного сп`яніння були зафіксовані безпосередньо після зупинки транспортного засобу, тобто у безпосередньому часовому зв`язку з фактом керування. Результати огляду на стан сп`яніння були оформлені у встановленому законом порядку. Об`єктивних даних, які б свідчили про виникнення стану сп`яніння в інший час, ніж під час керування транспортним засобом, матеріали справи не містять та апеляційним судом не встановлено. Отже, наявні у справі докази у своїй сукупності підтверджують перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом.

Не підлягають задоволенню і апеляційні твердження захисту про те, що суд не перевірив дотримання процедури встановлення стану сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП, оскільки не з`ясував чи були особі зрозумілі її права, чи мала особа реальну можливість скористатися правовою допомогою, чи здійснювалась фіксація всіх процесуальних дій.

Як вбачається із матеріалів справи, огляд на стан сп`яніння здійснювався уповноваженими працівниками поліції з дотриманням вимог закону, про що складено відповідні процесуальні документи. У протоколі відображено роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав, що підтверджується його підписом (а.с.2). Також належним чином були зафіксовані усі процесуальні дії. Разом з тим, із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції не вбачається, щоб ОСОБА_1 заявляв клопотання про надання правової допомоги. Відсутні й відомості про будь-які зауваження щодо порядку проведення огляду чи фіксації процесуальних дій на момент їх вчинення. За таких обставин підстав вважати, що процедура, визначена ст. 266 КУпАП, була порушена, не має.

Безпідставними є доводи про те, що долучений відеозапис не може бути доказом у справі, так як він не є безперервним, з огляду на те, що на відеозаписі достатньо повно відображені обставини, які передували складанню протоколу, обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , проходження огляду на стан сп`яніння на місці і в медичному закладі та зафіксовано його результат, а також відображені обставини, які дають чітке уявлення про зафіксовані на відеозаписі події. Відомостей, зафіксованих на відеозаписі, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення достатньо для встановлення обставин оформлення таких матеріалів та доведення вини ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Отже, наявний відеозапис події є належним та допустимим доказом у справі. Підстави вважати вказаний відеозапис таким, що не є безперервним у апеляційного суду не має. Відповідно місцевий суд обґрунтовано поклав такий в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Щодо тверджень з приводу того, що результати огляду не можуть вважатися належними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП, то апеляційний суд зазначає, що такі результати отримані уповноваженими особами з дотриманням процедури, передбаченої ст. 266 КУпАП, оформлені відповідними процесуальними документами та підтверджені технічними засобами фіксації, а тому є належними і допустимими доказами.

Також, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки як вбачається із його змісту, він складений уповноваженою особою з дотриманням вимог закону, містить відомості про час, місце, суть правопорушення та інші обставини події, передбачені КУпАП. Істотних суперечностей щодо викладених у ньому даних матеріали справи не містять. Наведені в протоколі відомості є логічно послідовними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, у тому числі результатами огляду та відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, а тому підстав для визнання його недопустимим апеляційний суд не вбачає.

Посилання сторони захисту з приводу того, що суд не проаналізував кожний доказ окремо, не пояснив причин відхилення доводів сторони захисту, не з`ясував, чи було особі в достатній формі роз`яснено суть обвинувачення, процесуальні права та наслідки процесуальних дій, також, на переконання апеляційного суду, підлягають відхиленню.

Як вбачається із змісту постанови суду першої інстанції, під час розгляду адміністративної справи судом було досліджено всі наявні у справі докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, відеозаписи місця події та інші письмові докази, яким надано належну оцінку у їх сукупності відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП. Постанова містить виклад встановлених судом обставин, посилання на докази, якими ці обставини підтверджуються, а також мотиви, з яких суд дійшов висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Незгода сторони захисту з оцінкою доказів не свідчить про їх недослідження чи формальний підхід суду до розгляду справи. Також з матеріалів провадження вбачається, що особі були роз`яснені її права, передбачені ст. 268 КУпАП, про що містяться відповідні відмітки у протоколі та відсутні будь-які зауваження чи заяви щодо нероз`яснення прав або нерозуміння суті інкримінованого правопорушення. Доказів протилежного стороною захисту не надано. Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, що відповідно до вимог закону не є підставою для скасування постанови.

Щодо аргументів з приводу того, що матеріали справи не містять переконливих підтверджень того, що особа мала реальну можливість скористатися правовою допомогою на етапі збирання доказів, то апеляційний суд зазначає, що вимогами КУпАП не передбачено забезпечення працівниками поліції участі захисника під час процедури проходження особою огляду на стан сп`яніння, як і обов`язкової його участі під час його проведення. Крім того, даних про те, що ОСОБА_1 наполягав на участі захисника при проведенні фіксації факту адміністративного правопорушення працівниками поліції, відеозапис не містить. Разом з тим, у судовому засіданні першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 скористався послугами професійних захисників, скористався своїм правом на апеляційний перегляд провадження, тому апеляційний суд вважає, що його право на захист порушено не було.

Водночас, не погоджується апеляційний суд із доводами сторони захисту про порушення принципу рівності сторін та змагальності, а також презумпції невинуватості, оскільки справа про адміністративне правопорушення розглядалась судом у порядку, визначеному КУпАП та забезпеченням права особи на захист. ОСОБА_1 реалізував свої право на захист через захисника, який зокрема надавав пояснення, висловлював заперечення, заявляв клопотання та брав участь у дослідженні доказів. Розгляд справи судом та ухвалення постанови не на користь особи не свідчить про порушення принципу рівності сторін чи змагальності, оскільки суд забезпечив дослідження всіх наявних доказів та надав оцінку кожному з них у сукупності. Також, відсутні підстави вважати, що при розгляді справи було порушено принцип презумпції невинуватості, оскільки висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Протокол про адміністративне правопорушення складений в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: