Справа № 137/1547/25
Провадження № 33/801/211/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

18 лютого 2026 рокум. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Вінницького апеляційного суду Войтко Ю.Б.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

23 грудня 2025 року постановою Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Одночасно з апеляційною скаргою заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. На обґрунтування клопотання скаржник зазначає, що вперше звернувся з апеляційною скаргою засобами поштового зв`язку 02.01.2026. Надалі 21.01.2026 він отримав постанову Вінницького апеляційного суду від 12.01.2026 про повернення апеляційної скарги у зв`язку з пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження. У зазначеній постанові вказано, що скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження та не заявлено клопотання про його поновлення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала. 22.01.2026 скаржник повторно звернувся з апеляційною скаргою, одночасно заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Разом із тим постановою Вінницького апеляційного суду від 03.02.2026 у поновленні строку йому відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто. Скаржник просить застосувати положення ч. 5 ст. 115 та ч. 1 ст. 166 КПК України щодо обчислення процесуальних строків. Зазначає, що про проведення судового засідання 23.12.2025 та ухвалення постанови він дізнався лише 26.12.2025, а з її повним текстом ознайомився 29.12.2025 під час ознайомлення з матеріалами справи.

На підставі викладеного, скаржник вважає, що причини пропущення строку на апеляційне оскарження поважні та його необхідно поновити.

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, з таких підстав.

Так, порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення регулюється ч. 2 ст. 294 КУпАП.

За змістом цієї норми постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду пов`язаний з моментом прийняття такої постанови, а не отримання її копії.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Крім того, відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п. п. 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо нього, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вже неодноразово подавалися апеляційні скарги на вищезазначене судове рішення.

Так, 12 січня 2026 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із подачею апеляційної скарги з пропуском визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП строку, при цьому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови не заявлялось.

03 лютого 2026 року постановою Вінницького апеляційного суду відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану постанову повернуто особі, яка її подала.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Порядок апеляційного перегляду постанови судді у справі про адміністративне правопорушення визначено ст. 294 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, якщо у поновленні строку на апеляційне оскарження відмовлено, така обставина є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Як убачається з матеріалів справи, постановами апеляційного суду у задоволенні клопотань скаржника про поновлення строку було відмовлено, а подані ним апеляційні скарги повернуто. Отже, клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження вже було предметом розгляду суду апеляційної інстанції та вирішене по суті.

Статтею 294 КпАП України повторний перегляд судом апеляційної інстанції постанов судді у справах про адміністративні правопорушення не передбачений.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Проте, відсутність у національному законодавстві можливості повторного перегляду постанов судді апеляційним судом у справах про адміністративні правопорушення не свідчить про недотримання стандартів, які застосовуються Конвенцією щодо гарантування прав та свобод людини, зокрема, і права на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За таких обставин наявні передбачені частиною другою статті 294 КУпАП підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року повернути, особі, яка її подала.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко