Справа № 298/124/26
Номер провадження 3/298/72/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року с-ще Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Ротмістренко О.В.,за участі особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції, розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сколе Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого торговим представником ТОВ «Моршинська вода», не одруженого, з вищою освітою, громадянина України, українця, такого, що раніше не притягався до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 000781Е

від 26 січня 2026 року ОСОБА_1 26 січня 2026 року о 02 год. 40 хв. на околиці населеного пункту Мирча (територія Дубриницько-Малоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району на відстані близько 6500 метрів до державного кордону України, на напрямку 174 прикордонного знаку уповноваженою посадовою особою ДПСУ ОСОБА_2 , був виявлений та затриманий гр. України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу та надати можливість оглянути транспортний засіб і звірити номери його агрегатів відкрито відмовився виконувати, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185-10 ч.1 КУпАП.

У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 17.02.2026, ОСОБА_1 вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні заперечив, вказавши, що жодних дій, які б могли полягати в незаконній вимозі працівнику прикордонної служби, не вчиняв. При цьому вказав, що час та місце затримання, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності. Його було затримано 26.01.2026 близько 19 год. 00 хв. на пості перевірки документів « ІНФОРМАЦІЯ_4 », де його утримували більше трьох годин. У протоколі зазначено, нібито 26.01.2026 о 02 год. 40 його було затримано на околиці населеного пункту Мирча Ужгородського району (в межах контрольованого прикордонного району, за 6500 м. до державного кордону). Водночас у протоколі та матеріалах справи відсутні докази його перебування у вказаному місці. Натомість він наголосив, що в зазначений час перебував у с. Нижні Ворота, що підтверджується, зокрема, його зверненням на лінію 102 (зареєстроване відділенням поліції №2 смт. Воловець), відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, які чергували в ніч з 25 на 26 січня 2026 року на блокпосту «Нижні Ворота», відеозаписами з камер спостереження посту «Нижні Ворота». Також зазначив, що його було доставлено невідомими людьми автомобілем Рено Дастер білого кольору без розпізнавальних знаків у ВПС Великий Березний. Він не міг вчинити діючої злісної непокори посадовій особі ДПСУ ОСОБА_2 в с. Мирча, так як був затриманий на блок пості «Нижні Ворота». При цьому зауважив, що ніколи не був в с. Мирча на власному авто, окрім цього, його автомобіль залишився на блок посту «Нижні Ворота». Просить суд закрити провадження у справі на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , чи винуватий він у вчиненні такого та чи підлягає він адміністративній відповідальності, суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано в здійснені злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу та надати можливість оглянути транспортний засіб і звірити номери його агрегатів відкрито відмовився виконувати.

Наведене формулювання обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_1 , не дає підстав для висновку, кому саме адресовано законну неодноразово повторену вимогу військовослужбовців ДПСУ, пред`явити для перевірки документів, що посвідчують особу, та хто саме відкрито відмовився таку виконувати.

Суддя зазначає, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП виражається у відкритій відмові виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення посадовою особою до протоколу про адміністративне правопорушення долучено: протокол про адміністративне затримання від 26.01.2026; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 26.01.2026; копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ; письмове пояснення ОСОБА_1 від 26.01.2026; схему затримання правопорушення 26.01.2026.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз доказів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 , не дає підстав для беззаперечного висновку у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Жодних об`єктивних доказів, які б могли прямо чи опосередковано вказувати на наявність ознак вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого в ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, матеріали адміністративної справи не містять.

Так, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника прикордонної державної служби при виконанні ним службових обов`язків.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 у справі №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Крім того, суддя враховує пояснення ОСОБА_1 , в яких він заперечує наявність обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, ту обставину, що в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази, зокрема, покази свідків, фото чи відео зйомки, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 дійсно не виконував законну вимогу працівника прикордонної служби.

Крім цього, матеріали справи не містять жодних доказів, з яких вбачається, що особа, що склала протокол про адміністративне правопорушення та законні вимоги якої не виконав ОСОБА_1 , у вказаному у протоколі про адміністративне правопорушення місці і часі виконувала службові обов`язки.

При цьому суддя зауважує, що із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно з пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до п. п. 4.1 п. 4 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Зважаючи на наведене, враховуючи надані ОСОБА_1 пояснення, а також те, що суду не надано належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, суддя позбавлена можливості констатувати про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, поза розумним сумнівом.

Відтак приходить до висновку про відсутність в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи положення ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст. ст. 247, 283, КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя Ротмістренко О.В.