КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/5114/25Головуючий у І інстанції: Рудюк О.Д.
Провадження №33/824/937/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21січня2026 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Фесенка Я.Є. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської областівід 10грудня2026 року,

ВСТАНОВИВ:

ПостановоюВишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2025 рокуОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Фесенко Я.Є.подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову судді скасуватичерез порушення судом норм матеріального та процесуального права та закрити провадження у справі, за відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд дійшов неправильного висновку про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки це не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є безперервним, а тому даний доказ є неналежним. При цьому, перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не за кермом та у транспортному засобі, який не перебуває в стані руху, а знаходиться в нерухомому стані, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, захисник звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи не вказано назву та серійний номер пристрою, який застосовувався для відеозйомки, не зазначено серію та номер диску. Також долучений відеофайл не підписаний електронним цифровим підписом, відтак він є неналежним доказом.

Обґрунтовуючи свою позицію, захисник стверджує, щоматеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження наявності законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутня будь-яка фіксація порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 , а дії працівників поліції можна розглядати, як провокацію з боку правоохоронного органу, оскільки в цей же день до ОСОБА_1 було застосовано терміновий заборонний припис, і особі необхідно було негайно покинути відповідне приміщення.

Вважає, що працівники поліції не надали можливості особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, реалізувати своє право на захист та скористатись правовою допомогою.

За наслідками апеляційного розгляду просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності події та складуадміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Фесенка Я.Є. на підтримку поданої апеляційної скарги, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він24серпня2025 року о 19 год. 27 хв. по вул. Будівельників, 42 в селі Новосілки Вишгородського району Київської області, керував транспортним засобомVOLKSWAGENTRANSPORTERд.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також працюючими в автоматичному режимі засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, оцінених на предмет належності та допустимості, за результатами чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР суд послався на наявні в матеріалах справи докази, а саме на протокол про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано обставини, що мали місце24.08.2025 о 19 год. 27 хв. по вул. Будівельників, 42 в селі Новосілки Вишгородського району Київської області, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.08.2025 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей; від проходження огляду за допомогою спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 відмовився;дані відеореєстратора з нагрудної камери працівника поліції.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

За приписами статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності

Суд апеляційної інстанції вважає, що складений стосовноОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, підписаний останнім без зауважень, відповідає вимогам ст.256 КУпАП і є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (диск а.с.9) вбачається, що ОСОБА_1 добровільно відмовився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічних засобів.

Оцінюючи доводи апелянта про недопустимість відеозапису через те, що він не є безперервним, суд апеляційної інстанції враховує, що працівники поліції спочатку прибули на виклик з приводу домашнього насильства, про що було складено протокол та видано працівниками поліції терміновий заборонний припис, згідно якого ОСОБА_1 мав залишити приміщення на 24 години. Долучений до матеріалів провадження диск з відеозаписом підтверджує дану подію. Також на диску міститься відеозапис за фактом порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України. Норми чинного законодавства не містять заборони зберігати відеозаписи з нагрудних камер поліцейських на одному технічному носії, в тому числі що стосуються різних проваджень про адміністративні правопорушення.

З приводу відсутності назви носія пристрою, на який вівся відеозапис поліцейським, то відповідно до протоколу (а.с. 1), у пункті 10 міститься номер технічного запису, на який вівся запис, а також відповідно до інформації при відтвореннівідеозапису, час 0:00:01,зазначеноIDвідеозапису, час та початок відеозапису, суб`єкта, який здійснив запис, а також IDреєстратора, тобто бодікамери, на яку було зроблено запис, що збігається з номером, зазначеним у протоколі в п. 10, а саме 855367. Щодо відсутності електронного цифрового підпису,то Інструкцієюпро порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1452/732, не передбачено вимог щодо накладення електронного цифрового підпису.

Також відповідно до п.6 ст.18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Технічний носій відеозапису є невід`ємною частиною протоколу. При цьому, протокол підписаний власноручним підписом уповноваженою особою, конверт з диском має печатки ГУ НП України Вишгородське районне управління поліції, відтак доводи апелянта з приводу відсутності ЕЦП та реквізитів технічного носія є необґрунтованими.

Не знаходить свого підтвердження і апеляційні доводи захисника щодо не доведення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також незаконності зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуваннямОСОБА_1Під час перевірки даних доводів судомдосліджено диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, згідно якого факт керування ОСОБА_1 не заперечувався. Відеозапис, на якому ОСОБА_1 надає пояснення та підтверджує керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, свідчить проте, що останній порушив приписи п.2.5 ПДР.

Оцінюючи доводи захисника Фесенка Я.Є. про провокацію з боку поліцейських на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд апеляційної інстанції враховує, що складаннятермінового приписута роз`ясненняособі,яка вчиняладомашнє насильство,про залишеннямісця проживанняна певнийперіод передбачено Наказом №654від 01.08.2018року МВСУкраїни «Прозатвердження Порядкувинесення уповноваженимипідрозділами органівНаціональної поліціїУкраїни терміновогозаборонного приписустосовно кривдника»,а самепрацівники поліціїуповноважені виносититерміновий забороннийприпис стосовнокривдника уразі існуваннябезпосередньої загрозижиттю чиздоров`ю постраждалоїособи зметою негайногоприпинення домашньогонасильства,недопущення йогопродовження чиповторного вчинення.

Як вбачається із дослідженого судом відеозапису, отримавши заборонний припис, ОСОБА_1 через деякий час сів до салону свого автомобіля та намагався від`їхати від домоволодіння, де перебувала його дружина та дитина, проте на виїзді з вулиці був зупинений працівниками поліції. Жодних дій, які б свідчили про наявність провокації з боку працівників поліції, а саме те, що вони схилили ОСОБА_1 до керування транспортним засобом, матеріали провадження не містять.

При цьому особа,яка керуєтранспортним засобомі маєпосвідчення водіявідповідної категорії,зобов`язана бутиобізнаним з Правилами дорожнього рухуУкраїни,в тому числі і щодо того, щоводієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відповідно п. 2.5. України водій транспортного засобу повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не знаходять свого підтвердження і доводи захисника про порушення з боку поліцейських права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки під відеофіксацію ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, в тому числіправо користуватися правовою допомогою.

З урахуванням викладеного, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначає захисник в поданій апеляційній скарзі, а тому законних підстав для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діяхОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не встановлено.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника Фесенка Я.Є., в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Фесенка Я.Є. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз