Провадження №: 3/336/114/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Коваленко Павло Леонідович, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

01.11.2025 о 20 годині 58 хвилин в м. Запоріжжя по вул.Чарівна, 62, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у лікаря нарколога відмовилась. Від керування відсторонена, про повторність попереджена. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП заперечила та пояснила, що не відмовлялась від проходження огляду на стан наркотичного спяніння, була готова поїхати до медичного закладу, однак працівники поліції все одно склали відносно неї протокол про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому на запитання судді додатково пояснила, що на неї раніше складався протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, тому що в неї не було часу на проходження огляду, а вона на той час не зрозуміла, що відмова від огляду прирівнюється до перебування у стані сп`яніння. Саме тому в цей раз вона не відмовлялась від проходження огляду.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Отарова І.В. скерувала на адресу суду клопотання про закриття провадження на підставі п.1 ч.1. ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтоване тим, що на думку захисника з відеозапису, долученого до матеріалів справи видно, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , одним з двох працівників поліції до проведення огляду та до зупинки транспортного засобу на стан сп`яніння вже було сформовано намір притягнення її до відповідальності за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Пізніше, після пред`явлення водієм документів одним з поліцейських було повідомлено, що в неї присутні ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано проїхати на огляд до закладу охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відповіла згодою. Між тим, візуально з оглянутого відеозапису наявність ознак наркотичного сп`яніння, зазначених у протоколі (звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці) не підтверджена, і навпаки, водій ОСОБА_1 має адекватну поведінку, чітке мовлення, ставить доречні запитання поліцейським. Не зважаючи на бажання водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, всупереч вимог п. 12 Інструкції, яким передбачено що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Поліцейські о 22 год.06 хв. залишили місце складання протоколу, повідомивши водію, що вона може пройти огляд на стан сп`яніння самостійно, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 266 КУпАП щодо проведення медичного огляду у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду в присутності поліцейського. Стверджує, що у справі не встановлено будь-яких доказів на підтвердження ознак сп`яніння у водія ОСОБА_1 . Разом з тим, на вказаному відеозаписі не зафіксовано чіткого фрагменту, на якому ОСОБА_1 повідомляла би про своє небажання проходити огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Тобто, дослідженим відеозаписом не зафіксовано факту добровільної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Вказує, що у рапорті поліцейського Шевченка М.Г. від 01.11.2025, що долучений до матеріалів справи, вказано, що ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак, при цьому не зазначено, які саме дії ОСОБА_1 інспектор поліції розцінив як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, зробивши висновок про порушення нею вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, попри те, що вона висловлювала усно згоду на проходження цього огляду. Окрім того, у рапорті не знайшло відображення, чому саме ОСОБА_1 за наявності її згоди не була доставлена до закладу охорони здоров`я для проходження відповідного огляду. Не може бути покладений в підґрунтя звинувачення як даний рапорт поліцейського ОСОБА_2 , так і протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 5000624 від 01.11.2025, в якому зазначено про керування транспортним засобом, оскільки суд не може свої висновки обґрунтовувати спираючись лише на протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Зазначає, що зміст направлення до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виписане 01.11.2025 о 21:10 год. на ім`я ОСОБА_1 також містить формулювання про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що в стою чергу також суперечить обставинам, зафіксованим відеозаписами з камер поліцейських на місці зупинки транспортного засобу. За таких обставин, змісту протоколу та інших матеріалів справи не відповідає дійсним обставинам, які були зафіксовані відеозаписом з камер поліцейських, в частині доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та, як наслідок, порушення нею вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Таким чином, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП поза розумним сумнівом, за таких обставин вважає, що доводи особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не спростовані належними доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 винна у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі наступного.

КУпАП визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується дослідженими матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 01.11.2025 серії ЕПР1 №500624, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі зазначено дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; тобто всі необхідні відомості, які визначені законом. Зокрема, він складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП;

- направленням на огляд водія транспортного засобу від 01.11.2025, в якому зафіксовані ознаки наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 ;

- рапортом поліцейського;

- довідкою з бази даних «Адмінпрактика», згідно з якою ОСОБА_1 повторності за ст. 130 КУпАП не має;

- відеозаписом правопорушення, відповідно до якого зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом. Під час спілкування з водієм поліцейський чітко зазначає ознаки наркотичного спяніння та висловлює вимогу пройти огляд в медичному закладі. При цьому поліцейський декілька разів пропонує водію ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, розяснює їй наслідки відмови, а також роз`яснює, що якщо вона не виконає його законну вимогу, то він буде розцінювати її дії як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Пояснення ОСОБА_1 надані в суді, а також доводи її захисника про те, що ОСОБА_1 не надала відповіді про відмову в проходженні огляду на стан сп`яніння, а також доводи сторони захисту про порушення поліцейськими порядку складання протоколу, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Як зазначено вище, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначені норми кореспондуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також статтею 266 КУпАП.

При цьому, відповідно до зазначених норм, поліцейський не зобов`язаний доводити водію, що в нього наявні ознаки сп`яніння, а повинен повідомити про їх виявлення; поліцейський не повинен вмовляти водія пройти огляд на стан спяніння, а повинен чітко висловити вимогу про проходження медичного огляду з посиланням не відповідні підстави. Також законодавством не передбачено примусової доставки водія до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, так само як і примусового проведення оглдяду на місці зупинки.

Саме тому в ч. 1 ст. 130 КУпАП законодавцем передбачена однакова відповідальність водіїв, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В даному випадку, поліцейські дотримались вимог законодавства в повній мірі, чітко і неодноразово повідомила водія про необхідність проходження медичного огляду, повідомили наслідки відмови, а також чітко декілька разів повідомили, що у разі подальшого затягування виконання вимоги про проходження огляду, будуть розцінювати ці дії, як відмову. В свою чергу водій ОСОБА_1 , хоча вербально і не відмовлялась від проходження огляду, однак своїми активними діями фактично не виконувала вимогу поліцейських. На неодноразові вимоги поліцейських сісти в їх службовий автомобіль і проїхати до медичного закладу, водій ОСОБА_1 під різними приводами затягувала час та фактично не виконала законну вимогу поліцейських. Після зазначених дій працівниками поліції у відповідноcті до вимог законодавства був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту про наявність в працівників поліції сформованого наміру про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності ще до зупинки транспортного засобу та до виявлення будь-яких ознак сп`яніння, суддя зазначає, що предметом розгляду в даній справі не є поведінка працівників поліції щодо наявності в них сформованої думки про перебування водія в стані наркотичного спяніння ще до моменту зупинки автомобіля. І вказані доводи сторони захисту є лише припущеннями.

Разом з цим, при розгляді справи суддею встановлено, що у даному випадку праціники поліції дотримались вимог законодавства щодо процедури: повідомлення водію про причини зупинки, про виявлення ознак сп`яніння та висловлення вимоги пройти огляд. Законних підстав відмовлятись від проходження огляду у водія не було.

Разом з тим, необхідно зазначити, що відповідно до роздруківки, долученої до протоколу про адміністративне правопорушення, 19.09.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказана інформаці була відома працівникам поліції, але в будь-якому разі у водія не було підстав відмовлятись пройти огляд на стан сп`яніння.

Як встановлено суддею з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2025 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Із вказаної постанови встановлено, що, як встановлено при розгляді справи, ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими поводилась таким самим чином, а саме затягувала час і відмовлялась від проходження огляду відповідно до закону.

Крім того, відповідно до відеозапису з місця події, встановлено, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейські повідомили ОСОБА_1 про можливість самостійного проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, з метою спростування дій поліцейських. Цим правом ОСОБА_1 не скористалась.

Вказані вище дані у сукупності вказують на обізнаність ОСОБА_1 із передбаченою законом процедурою огляду водіїв на стан спяніння та невідповідність пояснень, наданих ОСОБА_1 в суді, її фактичним діям при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно положень ст. 23 КУПАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, врахувавши тяжкість та обставини вчинення правопорушення, особу правопорушника, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, суд вважає за доцільне накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Керуючись ст. ст. 9, 23, 33-36, 40-1, ч. 1 ст. 130, 268, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень (Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл./Зап.обл./21081300; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37941997; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: UA0008001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300, призначення адміністративний штраф ОСОБА_3 за постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.01.2026 у справі №336/11239/25) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок в дохід держави (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: стягнення судового збору ОСОБА_3 за постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.01.2026 у справі №336/11239/25 на користь держави).

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги та бути оскаржена протягом десяти днів з дня прийняття постанови до Запорізького апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Роз`яснити правопорушнику, що відповідно до ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання правопорушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу, згідно ч.2 ст.308 КУпАП з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя П.Л. Коваленко

Строк пред`явлення виконавчого документа ________________ 20___рік

Постанова набрала законної сили ________________ 20___рік

Дата видачі постанови ________________ 20___рік