ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/35/26 Справа № 216/6388/24 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Курдюкова В.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и л а :

постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним, в тому, що він 31 серпня 2024 року приблизно о 18 год 22 хв біля будинку 55 по вул. Широківська у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор.

Крім того, 31 серпня 2024 року приблизно о 18 год 22 хв біля будинку 55 по вул. Широківська у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом відповідної категорії.

На зазначену постанову захисник адвокат Курдюков В.М., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку вказує, що ОСОБА_1 не був повідомлений про розгляд справи та про винесену постанову по справі. Відповідно до відомостей електронної судової справи, розгляд справи призначався двічі, в вересні та в листопаді 2024 року. Копію постанови про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 до теперішнього часу не отримав. З повним тестом постанови представник ОСОБА_1 адвокат Курдюков В.М. ознайомився лише 06.07.2025 р. після надання доступу до електронної судової справи.

Крім того, ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, має тяжке бойове поранення, яке критично погіршило стан його здоров`я, тривалий час, в тому числі і з листопада 2024 року до теперішнього часу, постійно проходить лікування після отриманого бойового поранення, що підтверджується відповідними медичними документами, які додаються. Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та його захисник участі у судовому засіданні не приймали, відомостей про отримання ОСОБА_1 копії постанови матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Курдюков В.М. просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що матеріали, додані до протоколів про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів, тобто отриманих у встановлений законом спосіб обставин вчинення інкримінованих правопорушень.

Зауважує, що кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП за ознакою повторності протягом року порушення вимог п. 2.1а ПДР України необґрунтована та безпідставна, оскільки попередніми постановами по ст. 126 КУпАП провадження були закриті, факт керування транспортним засобом не маючи права керування не встановлений.

Також наголошує, що відомості про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП протягом року у справі відсутні, відповідні постанови про накладення адміністративного стягнення не додані.

Стверджує, що адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами накладено необґрунтовано та неправомірно, оскільки відповідно до матеріалів справи на час розгляду справи ОСОБА_1 не мав права керування транспортними засобами, а тому правові підстави для призначення основного покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами відсутні.

Зауважує, що до протоколів про адміністративне правопорушення не додано жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Відсутні будь-які відеозаписи, документи, або свідки якими підтверджується керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Відеозапис, який міститься на наявному в матеріалах справи електронному носії не містить відомостей про керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, як не містить і моменту зупинки будь-якого транспортного засобу. Працівники поліції почали здійснювати відеозапис лише при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказує, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано будь-яких доказів наявності у ОСОБА_1 на час складання протоколу про адміністративне правопорушення нормативно-визначених ознак алкогольного сп`яніння. Тому були взагалі відсутні передбачені нормативними актами України підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння наявність нормативно визначених ознак алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у визначеному відповідним актом закладі охорони здоров`я. Огляд проводився за відсутності свідків та без повної відеофіксації. Відеозапис не містить відомостей про початок огляду, таку передбачену Інструкцією стадію, як інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, а також про роз`яснення особі наслідків такого огляду, права заперечувати результат та вимагати пройти огляд на встановлення стану сп`яніння в закладі охорони здоров`я. На відеозапису також відсутні відомості про завершальну стадію огляду на стан сп`яніння складання відповідних документів, якими оформлено цю процесуальну дію.

Стверджує про неналежність доказу, відеозапису поліцейських, оскільки носій, на якому міститься відеозапис, як і конверт, в який він упакований, не містить жодних пояснювальних написів, або інших ознак, за якими його можливо ідентифікувати. В протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах справи також відсутні відомості, про носій, на який перенесено відеозапис, ким де та коли його виготовлено, як упаковано та опечатано.

Зазначає, що розбіжності у часі на відеозаписі та часі складання протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути виправдані лише технічними помилками. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Вказує, що відсутність документів, які б підтверджували відсторонення працівниками поліції водія від керування транспортним засобом ставлять під сумнів достовірність встановлення працівниками поліції факту знаходження водія в стані сп`яніння, оскільки такий водій не мав би бути допущений до подальшого керування транспортним засобом.

Зауважує, що ОСОБА_1 є діючим військовслужбовцем, тобто виконує обов`язки військової служби, і проведення його огляду ініційовано не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, направлення військовослужбовця ОСОБА_1 для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння проведений із істотним порушенням Порядку № 32 та вимог ст. 266-1 КУпАП. Відтак, додані до протоколу докази слід визнати недопустимими, як такі, що отримані з порушенням встановленого законом порядку.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Курдюков В.М. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Курдюкова В.М. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за ознакою повторного протягом року керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, наявність ознак сп`яніння, факт відмови водія від проходження огляду та повторність.

Крім того, ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто повторно протягом року порушення вимог п. 2.1а ПДР України.

Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративних правопорушень та винність ОСОБА_1 у їх вчиненні підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення, складеними правомочними посадовим особами у встановленому законом порядку;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого водій ОСОБА_1 направлявся на огляд до КП «КБЛПБД» ДОР;

- відеозаписом з відеореєстраторів та нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду;

- довідкою автоматизованої інформаційної системи відповідно до якої ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом відповідної категорії, з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Факт керування транспортним засобом, поза розумним сумнівом підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. Так, із відеозапису вбачається, що автомобіль патрульної поліції слідує за автомобілем «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 , в подальшому вказаний автомобіль зупинився та припаркувався. В подальшому працівниками патрульної поліції виявлено у водія ОСОБА_1 зброю та викликано СОГ, після приїзду яких, ОСОБА_1 повідомив, що це його транспортний засіб. При цьому, ОСОБА_1 , як під час спілкування із поліцейськими так і під час складання та ознайомлення із протоколом про адміністративне правопорушення жодного разу не зазначив, що він не керував транспортним засобом, також не встановлено інших осіб, які б керували автомобілем, та захисником в апеляційній скарзі таких осіб не зазначено. Отже, даним відеозаписом беззаперечно встановлено, як рух транспортного засобу так і керування ним саме ОСОБА_1 . При цьому апеляційний суд наголошує, що нормами діючого КУпАП та відповідної Інструкції не вимагається саме фіксування факту керування, такі обставини підлягають доведенню на підставі сукупності доказів, що в даному випадку безсумнівно встановлено.

Апеляційний суд вважає відеозаписи поліцейських належними та допустимими доказами, які беззаперечно підтверджують події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, на відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності у апеляційного суду не виникає.

Твердження захисника про недопустимість доказу, відеозапису поліцейських, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 266 КУпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку диск із відеозаписом поліцейських є додатком до протоколу, який є невід`ємною його частиною та зафіксовані на ньому дані, місце, час, особа водія, повністю узгоджуються з даними наведеними у протоколах про адміністративне правопорушення, будь яких суперечностей апеляційним судом не виявлено. Відсутність інших технічних даних щодо носія інформації, не впливають на допустимість вказаного доказу. Норми КУпАП та Інструкції не відокремлюють спеціального порядку затвердження та засвідчення відеозапису поліцейських, який є додатком до протоколу.

Крім того, апеляційним судом не встановлено розбіжностей в часі, як про це зазначає захисник, так, на наданому диску міститься низка відеофайлів, час початку та закінчення кожного з них узгоджено переходить до наступного, будь яких ознак втручання апеляційним судом не встановлено. Крім того, в апеляційній скарзі не наведено про будь-яку невідповідність зафіксованої інформації фактичним обставинам.

На переконання апеляційного суду відеозаписи поліцейських, які є додатком до протоколів, є належними та допустимими доказами.

Крім того, матеріалами справи в сукупності із відеодоказом встановлено наявність обов`язкової ознаки адміністративного правопорушення, зокрема поліцейськими під час спілкування встановлено ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , про що наголошено останньому, при цьому він зазначив, що вживав алкогольні напої вчора. У зв`язку із чим, поліцейським запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, на що водій відповів відмовою. Поліцейським роз`яснено, що відмова не звільняє від адміністративної відповідальності, на що ОСОБА_1 вказав, що розуміє. Поліцейськими запропоновано проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 також відмовився.

Твердження захисника про невідповідність заявлених поліцейським ознак сп`яніння є хибними, оскільки встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського, який за своїм внутрішнім переконанням під час спілкуванням із водієм може вбачати ознаки такі сп`яніння, що є безумовною підставою для вимоги в проходженні відповідного огляду. Виявлення та оголошення ознак сп`яніння, не є твердженням про стан сп`яніння водія, а вказує на необхідність в проходженні огляду для спростування або доведення перебування в стані сп`яніння.

При цьому норми діючих Інструкції та КУпАП не вимагають проведення окремої процедури для встановлення ознак сп`яніння, вони виявляються поліцейським під час спілкування з водієм та можуть бути спростовані проходженням огляду на стан сп`яніння, чим в даному випадку водій ОСОБА_1 не скористався та відмовився від проходження відповідного огляду.

Отже, наданими матеріалами беззаперечно доведено факт наявності ознак сп`яніння, які не заперечував ОСОБА_1 та факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Твердження захисника про порушення порядку проведення огляду у зв`язку з відсутністю свідків, є хибними, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

В даному випадку проводилась фіксація технічними засобами, а тому наявність свідків не вимагалась.

Разом з цим, під час перевірки документів ОСОБА_1 та фіксування факту порушення вимог п. 2.5 ПДР України, працівниками поліції встановлено повторність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, що також підтвердив сам ОСОБА_1 , та зазначив, що позбавлений права керування транспортним засобом на 2 роки, що відповідає правовій кваліфікації передбаченої ч.2 ст. 130 КУпАП та підтверджується відповідною інформацією про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2024 року, за події 08.05.2024 року.

Доказів про оскарження в апеляційному порядку або скасування даної постанови апеляційному суду не надано.

Окрім наведеного, під час перевірки документів, працівниками патрульної поліції встановлено, що ОСОБА_1 не має права керування транспортним засобом та вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, що в свою чергу утворює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та підтверджується постановою серії ЕНА № 2101664, яка міститься в матеріалах справи.

Твердження захисника про скасування притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, що виключає повторність вчинення, не заслуговують на увагу, оскільки ті посилання, які надані захисником стосуються іншого періоду тобто фіксації інших аналогічних правопорушень, при цьому, доказів про оскарження або скасування постанови серії ЕНА № 2101664, яка саме і утворює повторність в даному випадку, та на яку посилаються працівники поліції при складанні оскаржуваного протоколу, захисником не надано.

Твердження захисника адвоката, що матеріали справи не містять постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що б утворювало повторність, не заслуговують на увагу, оскільки до матеріалів справи до дана інформація інформаційної системи «Адмінпрактика», ка є джерелом доказу.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справи України від 13.03.2023 № 180, затверджено Інструкцію з формування та ведення інформаційної підсистеми «Адміністративна практика» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 02.05.2023 за № 727/39783 (далі - Інструкція).

Ця Інструкція визначає порядок формування та ведення в центральному органі управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органах поліції (далі - орган (підрозділ) поліції) інформаційної підсистеми «Адміністративна практика» (далі - ІП «Адмінпрактика») інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП), призначеної для забезпечення формування поліцією інформаційних ресурсів щодо автоматизованого обліку адміністративних правопорушень, крім адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, та порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, у тому числі зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) (далі - адміністративні правопорушення), та осіб, які їх вчинили (пункт 1 Інструкції).

Метою ІП «Адмінпрактика» системи ІПНП є автоматизація процесів обробки органами (підрозділами) поліції інформації про адміністративні правопорушення та осіб, які їх вчинили, здійснення перевірки особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, на наявність (відсутність) даних про повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке на особу було накладено адміністративне стягнення, аналізу стану застосування законодавства України про адміністративні правопорушення органами (підрозділами) поліції та формування статистичної звітності (пункт 3 Інструкції).

Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави для висновків, що ІП "Адмінпрактика" та ІПНП це інформаційні бази даних Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції.

Відомості в цих інформаційних базах даних використовуються для автоматизації процесів обробки інформації про адміністративні правопорушення.

Виходячи з наведеного, можна стверджувати, що уповноваженими особами на складання протоколу про адмінстративне правопорушення надано належні, допустимі докази, які є достатніми для доведеності факту повторності адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП та ст. 126 КУпАП.

Відсутність письмових відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від подальшого керування транспортним засобом, жодним чином не впливає на доведеність його вини в інкримінованих адміністративних правопорушеннях.

Сторона захисту посилається на порушення порядку проведення огляду, оскільки ОСОБА_1 є спеціальним суб`єктом та його огляд повинен проводитись відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП за спеціальним режимом адміністративної відповідальності військовослужбовців передбачений главою 13-Б КУпАП, однак вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Статтею 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у заборонених місцях у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП не залежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.

Факт перебування ОСОБА_1 у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку. Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та відповідно протокол складено саме за ст. 130 КУпАП, як водія, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, вимоги частини 1 статті 15 КУпАП, окрім іншого передбачають, що військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Оскільки правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, віднесено до правопорушень на транспорті, то військовослужбовець винний у його вчинені, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних засадах. Крім того, на обставини, за яких був зупинений поліцейськими ОСОБА_1 , не розповсюджується положення ст.266-1 КУпАП.

Отже, проведення огляду водія-військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно до приписів ст. ст. 255, 266 КУпАП віднесено до повноважень органів Національної поліції.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимог ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.

В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, на підставі сукупності доказів, поза розумним сумнівом доведено, як факт зупинки транспортного засобу, факт керування автомобілем «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Також поза розумним сумнівом доведена повторність вказаного адміністративного правопорушення та правопорушення передбаченого ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Наведені захисником позитивні відомості, що характеризують особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем ЗСУ, не є беззаперечною підставою для застосування адміністративного стягнення не пов`язаного з позбавленням права керування транспортним засобом.

Апеляційний суд зауважує, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, із використанням засобів підвищеної небезпеки.

Більш того, посилання захисника на дані, які вказують, що ОСОБА_1 не має права керування транспортним засобом, лише підтверджують склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 126 КУпАП та не можуть вказувати на неможливість накладення відповідного адміністративного стягнення, яке за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.

Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (в частині не визначення останньому такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами) з урахуванням підстав, на які посилається захисник.

Відповідно до положень частини 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.

Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Курдюкова В.М., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

клопотання захисника адвоката Курдюкова В.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу адвоката Курдюкова В.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА