Справа № 215/9253/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Данилевський М.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який раніше не притягався до адміністративної відповідальності, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу від 18 листопада 2025 року Серії ВАД №118767, 18.11.2025 близько 16 години 50 хвилин у АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, які полягали в ображанні нецензурною лайкою, агресивній поведінці, виганяв із квартири, провокуючи конфлікт, чим завдав психологічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Булгакову Д.А., потерпілу ОСОБА_2 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Об`єктом правопорушення є громадський порядок і громадська безпека.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених у диспозиції діянь, та передбачає існування обов`язкової ознаки - настання шкоди для фізичного чи психічного здоров`я потерпілого.

При цьому, норма ч.1ст.173-2КУпАП є бланкетною та потребує звернення до інших нормативно-правових актів, які визначають поняття домашнього насильства та його форм, зокрема до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством слід вважати будь-які діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Чинне національне та міжнародне законодавство вирізняє чотири форми домашнього насильства: економічне, психологічне, сексуальне та фізичне.

Згідно з п. 4 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з ч. 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, що несумісна з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Наявний конфлікт між членами сім`ї може, але не обов`язково, з часом трансформуватися та набути ознак домашнього насильства.

У свою чергу домашнє насильство вчиняється шляхом порушення основних прав та свобод іншого члена сім`ї та призводить або може призвести до заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, при якому має місце перевага сил того, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій.

У випадку психологічного насильства важливим є наявність спрямованості таких діянь на обмеження волевиявлення особи або контроль у репродуктивній сфері, а також умова, що такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Ці умови не є альтернативними та мають оцінюватися у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення. При цьому, для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, яка форма насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, форма домашнього насильства, наслідки цих дій для потерпілого.

В порушення вищевказаних вимог, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена форма вчинення домашнього насильства. Крім того, зазначено «внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої», в той час як обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є настання наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, протокол не містить зазначення усіх елементів, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, усі елементи складу адміністративного правопорушення не лише повинні бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, але, також, їх наявність (зокрема, факт вчинення особою будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, які підпадають під ознаки домашнього насильства, наслідки у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого та причинно-наслідковий зв`язок між діями особи та наслідками для потерпілого) повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами, зокрема поясненнями свідків, потерпілих, аудіо/відео фіксацією тощо.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що 18.11.2025 до квартири, де він проживає разом із їх матір`ю, доглядає за нею, прийшла його рідна сестра ОСОБА_2 . Він її повідомив, що зламалась пральна машинка, яку він відремонтував та витратив на це свої кошти в сумі 7000 грн., тому просив віддати йому половину 3500 грн. Вважаючи, що сестра винна в поломці пральної машини попросив її повернути ключі від квартири (однієї з дверей). Остання погодилась, але коли він підійшов до неї, то вона роблячи вигляд, що дістає з рюкзака ключи, дістала газовий балончик і застосувала його в сторону ОСОБА_1 . Одночасно він намагався відібрати у неї ключі та балончик в результаті чого вона впала. Зазначив, що ні разу її не вдарив. Вказав, що їх мати під час зазначених подій сиділа у кухні. Зазначив, що із сестрою у них виникають сварки з приводу квартири, у якій він проживає разом із їх матір`ю. ОСОБА_2 користується банківською картою матері, повинна придбавати із цих грошей продукти харчування, в зазначеній квартирі не проживає, хоча й має частку у праві власності на цю квартиру. Вину не визнав, вказав, що саме ОСОБА_2 застосувала щодо нього домашнє насильство. Щодо ОСОБА_2 також було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та видано заборонний припис.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 18.11.2025 вона прийшла провідати матір, яка проживає разом із її братом ОСОБА_1 . Останній вчинив сварку з приводу того, що вона начебто зламала пральну машинку і почав вимагати повернути ключі від квартири та неодноразово погрожував їй. На її відмову повернути ключі ОСОБА_1 став її штовхати, хапати за шию та тягти до вхідних дверей. Вона, захищаючись, на відстані витягнутої руки два рази розпилила на ОСОБА_1 газ із балончика. Після чого останній повалив її на підлогу, балончик і телефон при цьому випали у неї з рук, а він взявши цей газовий балончик розпилив його залишки їй у вічі ще й ображаючи нецензурною лайкою. Під час цих подій їх мати була на балконі. Коли вона підвелася, то вийшла до матері на балкон і викликала поліцію. Зазначила, що її брат залежний від спиртного і двічі у 2019 та у 2024 роках притягався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство вчиненого стосовно їх матері та неї. Наступного дня після цієї події вона звернулась до сімейного лікаря з приводу болю у грудній клітині та пройшла судово-медичне обстеження. В судовому засіданні надала копію висновку судово-медичного експерта №3457 від 20.11.2025,, відповідно до якого у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження в надключній ділянці зліва, що спричинений від дії не менш одного удару тупого твердого предмету, можливо рукою нападника, в термін, на який вказує обстежена, тобто 18.11.2025, і які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Представник потерпілого адвокат Булгакова Д.А. у судовому засіданні звернула увагу на те, що саме ОСОБА_2 вчинила сварку зі своїм братом ОСОБА_1 , на що останній попросив її віддати ключі від квартири. ОСОБА_2 , роблячи вигляд, що дістає ключі, насправді ж витягла газовий балончик в розприскала його в обличчя ОСОБА_1 . Наголосила, що остання це зробила умисно, свідомо, знаючи, що її брат страждає на захворювання дихальних шляхів, тому просила справу щодо її підзахисного закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАД №118767 від 18.11.2025, копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію, письмові пояснення ОСОБА_1 , письмові пояснення ОСОБА_2 , відеозаписи з бодікамер патрульних поліцейських, виписку з огляду сімейного лікаря від 19.11.2025 та висновок спеціаліста судово-медичного експерта №3457 від 20.11.2025 з фототаблицею до нього із наявними тілесними ушкодженнями.

На переглянутому в судовому засіданні запису з бодікамер патрульних поліцейських зафіксовано факт спілкування останніх із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , де вони одночасно повідомляють про факт застосування газового балончика один проти іншого. На відео ці двоє виглядають спокійно. Крім того, з їх слів патрульним поліцейським стало відомо про перебування вдома їх матері, але вони від неї пояснень не відібрали, обмежившись складанням протоколу відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і винесенням термінового заборонного припису щодо ОСОБА_2 .

Суддя звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого (наявність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП) покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У постанові від 04.07.2018 (справа № 688/788/15-к) Верховний Суд зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно пояснень ОСОБА_1 саме ОСОБА_2 була ініціатором гострого конфлікту, а саме, перша вчинила активні дії використала газовий балончик розпиливши його у бік ОСОБА_1 , після чого останній штовхнув її захищаючись.

Матеріали справи та дослідженні в судовому засіданні докази не містять беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство та містили б склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, враховуючи обставини справи, враховуючи недоведеність вчинення ОСОБА_1 факту домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.40-1,279,280,281,283-285,287,289,291,294, 308 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: