ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Якименка Євгена Петровича, в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на постанову Соборного районного суду міста Дніпра від 07 листопада 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Соборного районного суду міста Дніпра від 07 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень та судовий збір у сумі 605,60 гривень.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 15 серпня 2025 року о 20 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Citroen», д.н.з. НОМЕР_1 , в районі електроопори №30 по вул. Панікахи в м. Дніпро, став учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої були пошкоджені автомобілі «Dodge» д.н.з. НОМЕР_2 та «Skoda» д.н.з. НОМЕР_3 , після чого залишив місце пригоди та не повідомив поліцію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, що за передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Якименко Є.П. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та винести нову, якою провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження захисник зазначає, що строк пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не отримував повідомлення про дату та час розгляду справи та не брав участі в судовому засіданні, постанову суду не отримував.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що надані докази дорожньо-транспортної пригоди не є належними та допустимими.

Вважає, що під час складання протоколу допущені певні порушення, а саме: в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки та потерпілі, також в протоколі не вказані відомості, які мають істотне значення для розгляду справи. Апелянт акцентує увагу на тому, що в матеріалах справи відсутній об`єктивний доказ, яким підтверджується факт причетності ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди. У протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені та не долучені докази, якими встановлено та підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Захисник стверджує, що рапортом поліцейського не підтверджується, що саме ОСОБА_1 причетний до даної події. На його думку, зі схеми місця ДТП слідує, що в діях водія автомобіля «Шкода» ОСОБА_2 є порушення п. 13.1 ПДР, що є наслідком настання ДТП. Відповідно до фотографій, учасниками ДТП є два автомобілі «Додж» та «Шкода», інших транспортних засобів, у тому числі яким керував ОСОБА_1 на фото не зафіксовано, а отже не підтверджено його причетність.

Вважає, що матеріалами відеозаписів також не підтверджується факт причетності до ДТП ОСОБА_1 , при цьому з них неможливо встановити ні марку, ні колір автомобіля, яким керував ОСОБА_1 . На ньому зафіксовано два учасника ДТП автомобілі «Додж» та «Шкода». Крім того, неможливо встановити, коли був зроблений відеозапис, хто його вилучив та долучив до матеріалів справи, що є підставою для визнання його не допустимим доказом. При цьому відповідно до протоколу цей відеозапис не долучений.

В показах учасників ДТП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є суттєві розбіжності, які не підтверджують участь ОСОБА_1 , так само як і пояснення свідка та пасажира.

На думку захисника, постанова ґрунтується на поясненнях осіб, які є зацікавленими особами, оскільки самі порушили ПДР. Той факт, що на схемі місця ДТП не зазначено автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , з урахуванням його пояснень, свідчить про те, що він не міг покинути місце ДТП, оскільки не перебував в місці його скоєння.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складено через 12 днів після виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. Тобто дане порушення є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом.

Також суд першої інстанції порушив право на справедливий суд, оскільки справа розглянута за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без належного повідомлення останнього про час і місце судового засідання.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився. Про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Захисник Якименко Є.П. був присутній у судових засіданнях, призначених на 02.02.2026 на 10-15 годину, 09.02.2026 на 10-40 годину, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі на зазначених в ній вимогах. Апеляційний розгляд справи відкладено у зв`язку витребуванням з Соборного районного суду міста Дніпра матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП. У судове засідання, призначене на 16.02.2026 на 10-50 годину захисник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги захисника, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, який пропущений з поважних причин, оскільки особа, відносно якої складно протокол про адміністративне правопорушення у судовому засіданні присутня не була, копію постанови суду не отримувала.

За таких обставин, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання захисника та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Крім того, до апеляційного суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, які досліджені апеляційним судом під час розгляду цієї апеляційної скарги, що не заперечувалося стороною захисту щодо доцільності їх витребування та дослідження.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності об`єктивних, належних та допустимих доказів, яким якими підтверджується факт причетності ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди апеляційний суд вважає необґрунтованими виходячи з такого.

Так, причетність ОСОБА_1 до дорожньо транспортної пригоди встановлена постановою Соборного районного суду міста Дніпра від 03 литопада 2025 року, якою визначено, що « ОСОБА_1 15 серпня 2025 року о 20 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_1 при зміні напрямку руху та розвороті ліворуч в районі електроопори № 30 по вулиці Панікахи в місті Дніпрі не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині дороги та не переконався, що це буде безпечним, своїми діями спричинив створення аварійної обстановки, внаслідок чого змусив попутний автомобіль «Додж», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , різко змінити напрямок руху праворуч, після чого автомобіль «Додж» здійснив наїзд на автомобіль «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 ».

Зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року. Тобто, постановою суду підтверджено вчинення ОСОБА_1 ДТП за вказаних у протоколі дати, часу та міця та обставин події.

Рішення суду, яке набрало чинності, має силу закону, а обставини, встановлені в ньому, не потребують повторного доказування. За таких умов факт вчинення ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди в зазначені час та місце підтверджені не тільки матеріалами даної справи, але й судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Апеляційний суд у цій справі позбавлений можливості надавати оцінку доведеності факту вчинення ДТП, встановленому судовим рішенням в іншій справі.

У зв`язку з викладеним, доводи сторони захисту в частині причетності ОСОБА_1 до події ДТП апеляційний суд вважає недостатніми.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що його винуватість підтверджується рапортом поліцейського, складеного за результатами вжитих заходів під час оформлення матеріалів за фактом ДТП; схемою місця дорожньо-транспортної події від 15 серпня 2025 року, на якій з одного боку зображена ділянка дороги, де відбулась подія зіткнення, попередні напрямки руху водіїв та місце розташування транспортних засобів після цього, при цьому зі зворотного боку даної схеми зазначено перелік видимих пошкоджень цих засобів, механізм заподіяння яких повністю відповідає події даного зіткнення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ; фотографіями з місця ДТП, які доповнюють повну картину дорожніх умов та обстановки на даній ділянці дороги; матеріалами відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, на яких зафіксована подія адміністративного правопорушення за участю причетних транспортних засобів за обставин, установлених вище та обставин, викладених в протоколі; поясненнями водіїв-учасників події ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , поясненнями очевидця пригоди - свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а також відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 441114 від 02 вересня 2025 року.

Так, дослідивши перелічені докази, апеляційний суд враховує письмові пояснення потерпілих та свідків події, які підтверджують залишення місця ДТП 15 серпня 2025 року о 20 годині 40 хвилин на транспортному засобі «Citroen», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Апеляційний суд критично оцінює доводи сторони захисту в частині відсутності таких доказів та суттєвих розбіжностях в показах водіїв та свідків події.

Апеляційний суд вважає викладені у постанові суду докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду, та такими, що спростовують доводи захисника про непричетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до п. 2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ставши причетним до дорожньо-транспортної пригоди, будучи зобов`язаний вчинити дії, передбачені пунктом 2.10 а Правил дорожнього руху, цього не зробив і залишив місце події.

Так, згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 обов`язків згідно з п. 2.10а Правил дорожнього руху і залишенням місця пригоди, поліцейські вживали заходи для встановлення її учасника та транспортного засобу.

Так, статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до положень ст. 256 КУпАП, містить усі відомості, які узгоджуються з диспозицією інкримінованого ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху та статті КУпАП.

Щодо заперечень захисника про відсутність у протоколі переліку всіх доказів (схеми ДТП, фото-, відеоматеріалів, не зазанчення свідків, потерпілих) апеляційний суд вважає зазначені недоліки не суттєвим порушеннями, оскільки перелічені докази містяться у матеріалах справи, їм надано належну оцінку судом у сукупності відповідно до ст.251 КУпАП.

Відтак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, з`ясувавши фактичні обставини справи, переконливо дійшов обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 2.10 а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення та не впливають на їх правильність, фактично зводяться до переоцінки доказів.

Щодо твердження апелянта про розгляд судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає, що, задовольнивши клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 забезпечиено можливість реалізації його права на захист та участі в розгляді справи, чим він скористався, доводи якого належним чином були перевірені та спростовані апеляційним судом в ході судового розгляду справи.

Стосовно доводів апелянта про порушення поліцейським вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП щодо строку складання протоколу про адміністративне правопорушення, то з рапорту інспектора поліції слідує, що 15.08.2025 під час несення служби отримано виклик про скоєння ДТП, на місці події виявлено два транспортних засоби та після опитування водіїв, встановлено, що учасником вказаного ДТП була ще одна невстановлена особа, яка залишили місце ДТП та поїхала в сторону вул. Панікахи в м. Дніпрі.

Після встановлення особи, яка причетна до ДТП та залишила місце пригоди, а також отриманням посадовою особою, уповноваженої складати протокол достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення та забезпечення особистої його участі, такий протокол стосовно ОСОБА_1 був складений. Доводи захисника про визнання протоколу стосовно ОСОБА_1 недопустимим доказом з підстав порушення 24-годинного строку на його складення, не можуть бути підставою для закриття провадження у справі, оскільки дотримання цього строку в цій справі не залежали від дій уповноваженої посадової особи патрульної поліції.

Інше тлумачення процесуальних строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 254 КУпАП унеможливило б досягнення завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є, зокрема охорона прав і свобод громадян, власності, запобігання правопорушенням, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

При розгляді справи судом порушень статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які захист тлумачить на свій розсуд, ігноруючи їх сукупність.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а постанову місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Якименка Євгена Петровича задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Соборного районного суду міста Дніпра від 07 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Якименка Євгена Петровича залишити без задоволення.

Постанову Соборного районного суду міста Дніпра від 07 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун