Житомирський апеляційний суд
Справа № 279/6114/25 Головуючий у 1-й інст. Івашкевич О.Г.
Категорія 294 Доповідач Миколайчук П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 рокум. Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Бугайова Миколи Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 17.02.2026 року адвокат Бугайов М.В. в інтересах ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначив, що суд апеляційної інстанції під час подачі апеляційної скарги вперше, помилково прийняв рішення про відмову у поновленні строків, зазначивши, що захисник був присутнім 23.12.2025 року при оголошенні постанови, так як в той день подав клопотання про закриття провадження, хоча в самій постанові від 23.12.2025 року зазначається, що він подав клопотання ще 30.10.2025 року, також апеляційним судом зазначається, що постанова оприлюднена 24.12.2025 року.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності причин для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала з наступних підстав.

За змістом ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, якщо його було пропущено з поважних причин.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, останнім днем подання апеляційної скарги на постанову судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року було 02 січня 2026 року.

В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Окрім того, відповідно до вимог ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник Бугайов М.В. були обізнані про розгляд справи 23.12 2025 року, про що свідчать розписки про отримання повісток на 08 годину 30 хвилин 23.12.2026 року (а.с.50,51), у судове засідання, призначене на 23.12.2026 року, не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Копію судового рішення адвокат Бугайов М.В. отримав 08.01.2026 року. Постанова суду оприлюднена на сайті ЄДРСР 24.12.2025 року.

Отже, ОСОБА_1 та його захисник Бугайов М.В. були обізнані про час та місце розгляду справи в місцевому суді, однак не виявили належної зацікавленості у перебігу судового провадження, хоча мали реальну можливість довідатися про результати судового розгляду та реалізувати право на апеляційне оскарження без порушення встановленого законом строку.

При цьому, отримання адвокатом Бугайовим М.В. копії постанови суду 08.01.2026 року не впливає на перебіг строку апеляційного оскарження, оскільки відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП такий строк обчислюється з дня винесення постанови суду, а не з дня її отримання учасниками провадження.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява №32053/13).

Клопотання адвоката Бугайова М.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить посилання на обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто такими, які не залежали від волевиявлення апелянта, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2026 року до апеляційного суду вже звертався адвокат Бугайов М.В., і постановою Житомирського апеляційного суду від 05.02.2026 року йому було відмовлено у поновленні строку, а апеляційну скаргу повернуто. Доводи, наведені тепер в поданій повторно апеляційній скарзі тотожні тим, що вже були предметом оцінки апеляційного суду та визнані неповажними, нових обставин клопотання не містить.

В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 27 від 26 квітня 2007 року у справі Олександр Шевченко проти України та Трух проти України (ухвала) від 14 жовтня 2003 року). При визначеності наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особу вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення. Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд. що закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява №32053/13).

Крім того, суд враховує, що клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови від 23.12.2025 вже була предметом розгляду судом апеляційної інстанції та воно не було задоволене судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, невід`ємно притаманний праву Конвенції про захист прав людини та основних свобод і праву Європейського Співтовариства: право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін.

Принцип правової визначеності включає й дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судового рішення. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Право ОСОБА_1 на оскарження постанови судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.12.2025 року вже було реалізовано, з даного приводу Житомирським апеляційним судом ухвалювалась постанова від 05.02.2026 року (а.с.68-69).

За таких обставин, черговий перегляд питання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови від 23.12.2025 року з тих само підстав, які вже були розглянуті судом і по яким ухвалене рішення, становитиме порушення принципу res judicata та не відповідатиме такій засаді як верховенство права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що при розгляді клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення суд не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки за результатами перегляду справи по суті доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяП. Миколайчук