Справа № 584/236/25
Провадження № 3/584/18/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2026 м. Путивль

Суддя Путивльського районного суду Сумської області Данік Я.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Відділення поліції №2 (м.Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , військовослужбовця, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 3 березня 2025 року об 20 год. 39 хв. біля будинку №78 по вул.Кролевецька у м.Путивль Сумської області керував автомобілем «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння, встановленого відповідно до показів приладу «Drager», чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху.

Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУПАП.

Справа надійшла до суду 4 березня 2025 року і була призначена до розгляду на 11 квітня 2025 року і з того часу 3 рази судове засідання відкладалось за клопотаннями ОСОБА_1 .

Постановою від 26 вересня 2025 року було зупинено провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а постановою від 30 січня 2026 року поновлено провадження у справі, про що 5 лютого 2026 року було сповіщено ОСОБА_1 , а його представника адвоката Сопову В.С. було сповіщено 8 лютого 2026 року.

12 лютого 2026 року від представника ОСОБА_1 адвоката Сопової В.С., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю у іншій справі.

Крім того, ОСОБА_1 12 лютого 2026 року надіслав клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з Сумським районним судом Сумської області.

У той же час, з березня 2025 року до зупинення провадження у справі 26 вересня 2025 року ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість та способи реалізації процесуальних прав для свого захисту, зокрема, шляхом письмового висловлення своєї позиції щодо подій, висвітлених в протоколі, або взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чи взяти відпустку, передбачену законодавством, та особисто прибути в судове засідання та ознайомитися з матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_1 скористався правовою допомогою представника, який в його інтересах може виконати доручення та подати суду пояснення, клопотання та докази у даній справі.

Таким чином, суд не вбачає підстав для чергового відкладення судового розгляду, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її представник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду та затягування розгляду справи з метою спливу процесуальних строків з метою уникнення відповідальності.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у п.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз викладених вище обставин неявки адвоката Сопової В.С. та особи, яку вона представляє, в судове засідання, яких належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи, дає підстави стверджувати про умисне уникнення від явки до суду та затягування судового розгляду даної справи з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.42 Правил адвокатської етики, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.

Згідно із ч.2 ст.44 Правил адвокатської етики, адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст.268 КУпАП, зважаючи на те, що вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення адвоката про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст.277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду вчергове.

Дослідивши докази як додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступного.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується копією рапорту помічника чергового ВП №2 (м.Путивль) Клиндуха М.М. від 3 березня 2025 року про надходження повідомлення про те, що було зупинено автомобіль Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , за кермом якого був ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння (а.с.2), квитанцією приладу «Drager», відповідно до якого при перевірці ОСОБА_1 тест показав 2,08% (а.с.4), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3).

Як убачається з відеозапису, долученого до протоколу, ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом у стані сп`яніння, погодився на проходження огляду на місці, під час проведення якого працівником поліції ОСОБА_1 було продемонстровано цілісність упаковки трубки і після її вставлення до газоаналізатора проведено контрольний забір повітря, результат якого 0.0 продемонстровано ОСОБА_1 , а після видиху останнього 2.08, що також було йому продемонстровано, з чим він погодився і не вимагав проходження огляду на стан сп`яніння у найближчому лікувальному закладі, а отже наявні підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні наведеного правопорушення.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність не вбачається.

Враховуючи особу правопорушника, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, а також характер скоєного правопорушення, вважаю, що його виховання та запобігання вчинення нових правопорушень можливе при застосуванні штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

В силу ст.40-1 КУпАП підлягає стягненню з ОСОБА_1 судовий збір.

Керуючись ст.ст.40-1, 130, 284, 307, 308 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665 грн. 60 коп. (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) судового збору.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Сумського апеляційного суду.

Постанова, якщо її не оскаржено, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Я.І.Данік