Справа № 642/853/26
н/п № 3/642/334/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року суддя Холодногірського районного суду м. Харкова Бородіна О.В., розглянувши матеріал, що надійшли з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №243687 від 01.02.2026 року вбачається, що 01 лютого 2026 року 13 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , гр.-ка ОСОБА_1 вчинила відносно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та економічного характеру, тобто штовхала потерпілого, кидала його речі, не віддавала кошти, які належать ОСОБА_2 . Таким чином, вчинене ОСОБА_1 завдало шкоди фізичному здоров`ю та економічної шкоди потерпілому. За вчинене передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 з`явилась свою винуватість не визнала та пояснила, що обставини викладені у протоколі не відповідають дійсності. Так, дійсно в той день у неї з сином стався словесний конфлікт, який розпочав її син, який в той момент перебував у стані наркотичного сп`яніння, та поводив себе агресивно, що стало підставою для виклику нею поліції. У відповідь син також викликав поліцію, та все що він повідомляв не відповідало дійсності. Ніякої фізичної сили вона до нього не застосовувала, речі не кидала. Грошові кошти, які йому належать вона віддала йому коли він вже був в адекватному стані.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні вказав, що дійсно він із матір`ю в той день посварився, між ними стався словесний конфлікт. Проте мати до нього фізичну силу не застосовувала. Заяву написав, оскільки був обурений приїздом патрульної поліції за викликом матері.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно дост. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ч. ч. 1, 2ст. 7 КУпАПпередбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення стала заява ОСОБА_2 , яку він написав в присутності працівників патрульної поліції, які прибули на виклик за адресою АДРЕСА_1 , де в той час вже перебували працівники патрульної поліції з іншого екіпажу.

З дослідженого відеозапису з бодікамери працівника патрульної поліції та з матеріалів справи встановлено, що від надання письмових пояснень ОСОБА_2 відмовився. Також з відеозапису вбачається, що при написанні заяви ОСОБА_2 не міг чітко вказати які дії відносно нього вчинила мати.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не підтвердив обставини викладені у заяві.

З відеозапису також вбачається, що ОСОБА_2 поводив себе агресивно. Також на відеозаписі наявні звинувачення зі сторони матері у вживанні ним наркотичних засобів.

До протоколу про адміністративні правопорушення не долучено жодних інших доказів на підтвердження обставин, які зазначені в протоколі.

З пояснень самого потерпілого ОСОБА_2 наданих суду встановлено, що між ним та матір`ю дійсно сталася словесна сварка, проте не вбачається завдання йому будь-якої шкоди.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п.3 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідност. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід зазначити, що конфлікт (лат. Conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Сам лише факт наявності між учасниками справи неприязної та конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення насильства, в розумінні вимогст.173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З протоколу про адміністративне правопорушення та наданих матеріалів не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди фізичному та психічному здоров`ю особи.

Згідно ст. 9, 247 КпАП України, адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписівст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що оскільки подані суду на дослідження докази не дають підстав для того, щоб зробити категоричний висновок про те, що у діях ОСОБА_1 є склад інкримінованого адміністративного правопорушення, при цьому суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд приходить до переконання, що провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП слід закрити.

Керуючись ст. 9, п.1 ст.247, ст.ст. 173-2, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Холодногірський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бородіна