ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/249/26 Справа № 933/917/25 Суддя у 1-й інстанції - Попович І. А. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, звільнено від сплати судового збору, -

в с т а н о в и л а :

постановою Олександрівського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 19.10.2025 року, о 19 год. 30 хв., доставлений до тимчасової військової комендатури АДРЕСА_2 , для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності свідків в умовах воєнного стану.

На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить не накладати на нього адміністративне стягнення.

На обгартування своїх вимог вказує, що до тимчасової військової комендатури був доставлений насильно, за таких умов принципово відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає не задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.

Так, суд першої інстанції встановив, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНК/О № 7223 від 17.10.2025 року;

- актом відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів № 7232 від 19.10.2025 року, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Алконт-М, відмовився у присутності двох свідків. Також, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Ознаки сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19.10.2025 року (а.с.5,6), 19.10.2025 року, близько 19:00 години, на території військової частини НОМЕР_1 , що підсудна Олександрівському районному суду Донецької області, був виявлений солдат ОСОБА_1 , який виконував обов`язки військової служби з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. Після чого його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, на що він відмовився. Після чого, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному у закладі, на що ОСОБА_1 , також, відмовився;

- військовим квитком серії НОМЕР_2 , яким підтверджується, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем.

Аналізуючи відомості наведених доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність наступає за дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, зокрема ч. 1 - розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені в умовах особливого періоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII від 21.10.1993 р., особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено, по теперішній час.

Матеріалами справи достеменно підтверджено, що ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, при виконанні обов`язків військової служби, на вимогу уповноваженої особи відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, вказані обставини є обов`язковими складовими інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Більш того, сам ОСОБА_1 зазначив, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, обґрунтовуючи примусовими заходами його доставки до ТВК. Однак, на переконання апеляційного суду, вказані обставини не виправдовують ОСОБА_1 від ігнорування обов`язку проходження огляду на стан сп`яніння. В разі неправомірних дій уповноважених осіб, ОСОБА_1 має можливість оскаржити їх дії або бездіяльність, однак матеріали справи не містять даних щодо такого звернення зі скаргою.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи місять достатньо доказів для висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В даному випадку протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відповідає нормам ст. 256 КУпАП та зазначеній Інструкції, а тому відсутні підстави для визнання його недопустимим.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , щодо не накладення на нього адміністративного стягнення, апеляційний суд зауважує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП не може бути визнане малозначним, оскільки посягає на встановлений порядок проходження військової служби, військову дисципліну та безпосередньо впливає на рівень бойової готовності підрозділів Збройних Сил України.

Так, апеляційний суд враховує, що військовослужбовець ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, тобто перебування військовослужбовців в алкогольному сп`янінні під час виконання службових обов`язків, в умовах особливого періоду, воєнного стану, коли до дисципліни та належного виконання військового обов`язку пред`являються підвищені вимоги. Перебування військовослужбовця в стані алкогольного сп`яніння свідчить про загрозу безпеці служби, можливості виконання наказів та бойових завдань.

Дані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку діяння, а отже виключають можливість визнання його формальним чи малозначним.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що з урахуванням об`єкту правопорушення, передбаченого ст. 172-20 КУпАП, застосування положень ст. 22 КУпАП у даному випадку суперечило б завданням адміністративного провадження, а також меті забезпечення належного рівня військової дисципліни в умовах воєнного стану.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно з`ясував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та навів в оскаржуваній постанові докази, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення ОСОБА_1 військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і слугували підставою для скасування оскаржуваної постанови судді та закриття провадження в справі, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Адміністративне стягнення у виді штрафу накладене відповідно до санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, відсутності обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанови винесена з дотримання вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА