Справа № 302/154/26 Провадження № 3/302/56/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі судді Пухальського С. В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого лікарем-офтальмологом у МД «Оптика,

за частиною 1 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 29.01.2026 року серії ЗхРУ № 340237, 29 січня 2026 року близько 16:40 години, прикордонним нарядом «Контрольний пост» під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в селищі Міжгір?я (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України. Своїми діями порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Захисник притягуваного адвокат Гримут Д. Ю. подав письмові пояснення, в яких зауважив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками прикордонної служби порушені вимоги законодавства. Обставини зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, у матеріалах справи відсутні належні докази вчинення його підзахисним інкримінованого йому правопорушення.

Посилаючись на вказані обставини просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях притягуваного складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Оцінивши зібрані у справі матеріали, суд дійшов такого висновку.

Згідно з вимогами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності зі статтею 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно частини 1 статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно частин 1-3 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 Закону України «Про Державний кордон України», пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України.

Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (частина 1 статті 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (частина 2 статті 251, стаття 255 КУпАП).

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 29.01.2026 року вбачається, що 29 січня 2026 року близько 16 год 40 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який, за твердженням уповноваженої посадової особи, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України, чим порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості, куди саме мав намір потрапити притягуваний.

Крім того, із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону та у якому напрямку діяв.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить належного опису місця та способу вчинення інкримінованого правопорушення, а саме: де саме поза пунктом пропуску через державний кордон ОСОБА_1 була вчинена спроба його перетину, а також із використанням яких засобів або у який спосіб такі дії вчинялися.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було виявлено працівниками Державної прикордонної служби України в селищі Міжгір?я, яке розташоване на відстані понад 90 км від державного кордону України з Румунією та понад 100 км від державного кордону з Угорщиною і Словаччиною. На території Міжгірської селищної громади, до якої належить зазначене селище, відсутні пункти пропуску через державний кордон або інші об`єкти прикордонної інфраструктури, що безпосередньо пов`язані з перетином державного кордону.

Матеріали справи не містять схеми правопорушення, на якій мали б бути відображені умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «контрольного посту» відповідного підрозділу прикордонної служби, маршрут руху особи та лінія державного кордону. Фото- чи відеофіксація події, пояснення очевидців, речові докази або інші об`єктивні дані, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на незаконне перетинання державного кордону України, суду не надані.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним і достатнім доказом доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Водночас у поясненнях до протоколу ОСОБА_1 заперечив наявність умислу на незаконний перетин державного кордону України. Захисник притягуваного в поясненнях зазначив, що 29.01.2026 року ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 попрямували на власному автомобілі з м. Києва до селища Міжгір`я Хустського району Закарпатської області з метою відпочинку та участі в туристичних екскурсіях. Будь-яких доказів, які б спростовували зазначені пояснення, суду не надано.

Оцінюючи рапорт посадової особи Державної прикордонної служби України, суд зазначає, що такий документ не може вважатися належним і достатнім доказом сам по собі, оскільки він містить лише службове повідомлення про обставини, викладені посадовою особою, однак не підтверджує об`єктивно факту вчинення особою дій, що утворюють склад адміністративного правопорушення, та не містить відомостей про джерело отримання інформації, яка стала підставою для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 спроби незаконного перетину державного кордону України.

Крім того, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що особа, яку притягують до адміністративної відповідальності, заперечила факт спроби незаконного перетину державного кордону.

Наведена неузгодженість доказових матеріалів, а також відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження інкримінованого правопорушення свідчать про те, що відомості, викладені у протоколі, фактично ґрунтуються на припущеннях, що з урахуванням положень статті 62 Конституції України не може бути достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, не підтверджується матеріалами справи та не узгоджується з фактичними даними, які підлягають доказуванню у такій категорії справ.

Відповідно до вимог законодавства про адміністративні правопорушення, зокрема статей 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, що має бути встановлено судом на підставі всебічної, повної та об`єктивної оцінки належних доказів у справі.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на пункт 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Наведені обставини свідчать про те, що обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення у цій справі, всупереч вимогам статті 62 Конституції України, ґрунтується на припущеннях та не підтверджене належними і допустимими доказами

Враховуючи викладене суд вважає, що відсутні належні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, встановлюючи відповідно до статті 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та оцінюючи фактичні дані, наявні у матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин у їх сукупності, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять належних і достатніх доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених частиною 1 статті 204-1 КУпАП, і які б відповідали ознакам цього правопорушення.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених частиною першою статті 204-1 КУпАП. Надані органом, який склав протокол, відомості не підтверджені об`єктивними даними та не дають можливості встановити наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом. За таких обставин, керуючись принципом презумпції невинуватості та вимогами статей 7, 245, 251 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

На підставі статті 62 Конституції України та керуючись статями 7, 9, 204-1, 247, 251, 280, 283, 284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Пухальський С. В.