КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/560/2026
Категорія: ч.4 ст. 172-6 КУпАП Доповідач: Жук О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Жук О.В.,

розглянувши 09 лютого 2026 року апеляційну скаргу захисника Журавля В. О. на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , директора ДМ «Біоімплант» МОЗ України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

19 березня 2025 року постановою судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення /далі - КУпАП/. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 (протокол № 857 від 12.09.2024), обіймаючи посаду директора Державного підприємства «Біоімплант» Міністерства охорони здоров`я України, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», 29.01.2024, о 18 год. 45 хв. подав завідомо недостовірні відомості у щорічній декларації за 2022 рік, які відрізняються від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, тобто на суму 541 856 грн 90 к.

Крім того, ОСОБА_1 (протокол № 858 від 12.09.2024), обіймаючи посаду директора Державного підприємства «Біоімплант» Міністерства охорони здоров`я України, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», 29.01.2024, о 18 год. 51 хв. подав завідомо недостовірні відомості у щорічній декларації за 2023 рік, які відрізняються від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, тобто на суму 541 856 грн 90 к.

В апеляційній скарзі захисник Журавель В. О. просить скасувати вказану постанову та закрити провадження по справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження матеріалів справи та повного з`ясування всіх обставин справи.

Апелянт зазначає, що відносно ОСОБА_1 було складено три окремі протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. За одним із протоколів за період 2021 року постановою Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року закрито провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. На переконання захисника, ця постанова та зроблені у ній висновки має преюдиціальне значення для вирішення даного провадження.

Захисник звертає увагу на те, що розмір суми боргу, який мав бути задекларований ОСОБА_1 становить 7 800 євро (станом на 2020 рік - 206 785,02 грн), що не перевищуває 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та не тягне відповідальність, передбачену ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 на час декларування не знав про заборгованість у сумі 568 658 грн 80 к, встановлену заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 752/10597/19-ц, оскільки дане рішення не отримував, не знав про відкрите виконавче провадження за цим рішенням.

Захисник вказує, що заочним рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року, встановлено, що 01 червня 2016 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 у позику кошти у розмірі 7 800 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 206 785 грн 02 к на умовах повернення зазначеної суми до 25 червня 2016 року. У цей строк кошти повернуті не були, тому ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, включаючи штрафні санкції 5% від суми боргу за кожен прострочений місяць у сумі 13 650 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 361 873 грн 78 к. Таким чином, відповідно до рішення суду, розмір фінансового зобов`язання ОСОБА_1 складається із розміру суми основного боргу 7 800 євро, що за курсом НБУ склало 206 785 грн 02 к, а також суми штрафних санкцій - 13 650 євро, що за курсом НБУ склало 361 873 грн 78 к.

Оскільки розмір суми штрафних санкцій - 13 650 євро був визначений лише заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року та ОСОБА_1 не було відомо про це рішення і відкрите виконавче провадження, він ці суми не повинен був обчислювати разом із сумою боргу та декларувати в цілому за наслідками їх додавання.

З огляду на викладене, захисник зазначає про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУПАП, а тому провадження по справі щодо нього має бути закрите.

Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 19.03.2025, оскільки повний текст цієї постанови було направлено стороні захисту лише 25.10.2025.

Заслухавши пояснення захисника Журавля В. О. та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора Сказка Р. І., який вважав постанову законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При цьому вважаю, що захисником строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року пропущено з поважних причин, оскільки матеріали справи не містять даних про направлення ОСОБА_1 та його захиснику копії судового рішення протягом трьох днів з дня його прийняття. Згідно даних матеріалів справи, захисник Журавель В. О. отримав копію постанови суду від 19 березня 2025 року лише після неодноразового звернення до суду з відповідними заявами 29 жовтня 2025 року, тобто після закінчення строку на оскарження.

Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, й об`єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Висновок суду щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, викладених в постанові, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так, відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, настає за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як вбачається з даних протоколів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, а саме директором Державного підприємства «Біоімплант» Міністерства охорони здоров`я України, подав до щорічної декларації за 2022 та 2023 роки завідомо недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на дату подання декларації. Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 541 856 грн 90 к.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», у декларації, серед іншого зазначаються відомості про фінансові зобов`язання суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі отримані кредити, позики, зобов`язання за договорами лізингу, розмір сплачених коштів у рахунок основної суми позики (кредиту) та процентів за позикою (кредитом), залишок позики (кредиту) станом на кінець звітного періоду, зобов`язання за договорами страхування та недержавного пенсійного забезпечення. Відомості щодо фінансових зобов`язань включають дані про вид зобов`язання, його розмір, валюту зобов`язання, інформацію про особу, стосовно якої виникли такі зобов`язання, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та дату виникнення зобов`язання. Такі відомості зазначаються лише у разі, якщо розмір зобов`язання перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року у справі № 752/10597/19ц задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 568 658 грн 80 к. Зі змісту вказаного рішення убачається, що зазначена заборгованість складалася з суми позики 13 6502 Євро, що еквівалентно згідно з курсом НБУ 361 873 грн 78 к та штрафних санкцій у розмірі 5 % від суми боргу за кожен прострочений місяць.

Після відкриття виконавчого провадження з рахунків ОСОБА_1 частково стягнуті кошти та ПД №529 від 07.06.2021 в сумі 3001 грн 90 к, які перераховані стягувачу

На адресу ДП «Біоімплант» Міністерства охорони здоров`я України 10.06.2021 направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 10.06.2021, яка отримана підприємством в особі ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією ДП «УКРПОШТА» № 686. Крім того, меморіальні ордери № 2PL956514 від 25.11.2021 на суму 6000 грн; № 2PL204074 від 21.12.2021 на суму 5000 грн; № 2PL138324 від 29.12.2021 на суму 5000 грн; № 2PL138324 від 29.12.2021 на суму 5000 грн; № 2PL593445 від 11.02.2022 на суму 7800 грн також свідчать про обізнаність ОСОБА_1 і про ухвалене відносно нього заочне рішення, і про наявність відкритого виконавчого провадження.

Тобто суб`єкт декларування ОСОБА_1 у розділі «Фінансові зобов`язання декларації» повинен був зазначити у полі «Розмір зобов`язання за позикою станом на початок звітного періоду» - 541 856 грн 90 к, у полі «Розмір сплачених у звітному періоді коштів у рахунок основної суми боргу за позикою» - 0, у полі «Розмір сплачених у звітному періоді процентів за позикою» - 0, у полі «Розмір зобов`язання на кінець звітного періоду» 541 856 грн 90 к. Однак вказаних відомостей не зазначив, чим порушив п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не розумів за що здійснюються відрахування за виконавчими провадженнями через їх масовість суд вважає безпідставними. ОСОБА_1 є посадовою особою, на яку покладено ряд організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. В силу займаної посади, ОСОБА_1 має вищу освіту та ряд навиків, які необхідні для належного виконання своїх посадових обов`язків.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 , надаючи пояснення вказував, що не погоджується з рішенням суду щодо стягнення з нього боргу. Натомість заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.02.2020, про яке нібито не знав ОСОБА_1 залишається чинним. Стороною захисту не надано доказів того, що подавалась заява про його скасування, що також свідчить і про згоду з ним, і про розумінням суті боргу та обов`язку його сплатити.

Тобто ОСОБА_1 , володіючи повною інформацією щодо фінансового зобов`язання, знаючи про його наявність допустив подання завідомо недостовірних відомостей у декларації за 2022 та 2023 роки, чим скоїв інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника про преюдиційність постанови Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року для даного провадження вважаю безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Таким чином, суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дотримався вимог як матеріального, так і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування постанови судді щодо ОСОБА_1 немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Журавлю В. А. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника Журавля В. А. залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва 19 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.В. Жук