Справа № 304/2260/25 Провадження № 3/304/119/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , непрацюючої, громадянки України,

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 767561 від 25 вересня 2025 року видно, що 25 вересня 2025 року близько 16.00 год у с. Зарічево по вул. Ужанській безпідставно чіплялась, виражалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою на адресу ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок та спокій громадян.

ОСОБА_1 у судові засідання не з`являється, хоча про день і час слухання справи повідомляється у встановленому законом порядку, поштові відправлення повернуті на адресу суду з причини відсутності адресата за вказаною у протоколі адресою місця проживання.

При цьому з наявного у матеріалах справи рапорту інспектора Лещик О. від 02 жовтня 2025 року видно, що при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , остання зобов`язалася прибути до суду після отримання повістки «з датою та часом прибуття». На виконання постанов судді про її привід від 26 листопада та 16 грудня 2025 року повідомлено, що зі слів сусідів ОСОБА_1 відсутня за місцем свого проживання та тривалий час перебуває за кордоном, а саме у Німеччині.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя прийшов до такого висновку.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Основними засадами судочинства є, в тому числі, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист (стаття 129 Конституції України).

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення врегульований розділом IV КУпАП.

З аналізу статей 245, 251, 254, 278 КУпАП вбачається, що під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд (суддя) зобов`язаний, зокрема, перевірити, чи правильно складений протокол про адміністративне правопорушення, чи сповіщено особу про розгляд справи, та виконати інші необхідні дії з тим, щоб під час розгляду справи було забезпечено виконання завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення та дотримано права особи, питання про притягнення до відповідальності якої розглядається.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так само, як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 повідомляється про місце, дату та час розгляду справи за адресою вказаною нею при складанні протоколу, однак у судові засідання не з`являється, постанови про її привід органом Національної поліції не виконані через відсутність ОСОБА_1 за постійним місцем проживання та її виїзд за межі країни.

При цьому положення ч. 2 ст. 38 КУпАП визначають, що адміністративне стягнення може бути накладено судом (суддею) не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

У постанові від 11 липня 2018 року в справі № 308/8763/15-а (провадження №К/9901/12342/18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію, згідно з якою визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

У рішенні від 29 липня 1998 року у справі «Омар проти Франції» (пункт 34) Європейський суд з прав людини вказав, що право на судовий розгляд, одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя (постанова у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, § 36) не є абсолютним, воно може бути обмежене певними обставинами, зокрема умовами прийнятності скарги. Водночас ці обмеження не повинні перешкоджати реалізації права особи таким чином або настільки, що буде порушена сама суть права. Обмеження повинні визначатись законною ціллю, а також повинен бути присутнім розумний баланс між засобами, що застосовуються, та метою, що переслідується.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема втіленої у рішеннях у справах «Омар проти Франції», «Ґолдер проти Сполученого Королівства», «Пуатрімоль проти Франції» та інших, рішення суду, яке не перешкодило подальшому провадженню, тим більше, якщо його було прийнято з метою уникнення порушення права особи на захист, не можна визнати таким, що становило відмову у доступі до правосуддя.

Оскільки дана справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшла до суду 03 жовтня 2025 року, при цьому вжитими судом заходами не вдалося забезпечити присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у розгляді справи, хоча така вважається належним чином повідомленою про місце і час судового засідання та клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходили, відтак з дня вчинення правопорушення пройшло понад три місяці, а тому суддя, зважаючи на проаналізовані вище положення національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити.

Керуючись ст. 7, 9, 277, 278-280, 283, 285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Ганько І. І.