ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/34350/25

Провадження № 33/820/109/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції за участю секретаря Мельничук К.С., захисника Савченка В.А., апеляційну скаргу захисника Савченка В.А. на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 19.11.2025 близько 14 год. 07 хв., рухаючись вул. Князя Святослава Хороброго, 2 у м. Хмельницький, в порушення п. 2.9.а. Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом - Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку проводився із застосуванням спеціального технічного приладу - газоаналізатора алкотест «Drager ARBH-0632» - результат 0,27 проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився. Указаними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Савченко В.А. просить постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу даного правопорушення.

Вважає, що вказана постанова прийнята із порушенням норм процесуального і матеріального права, висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсності, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Стверджує, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням вимог чинного законодавства та є недійсним. Зокрема, працівники поліції перед пропозицією пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння не повідомили ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки сп`яніння, що свідчило б про наявність у поліцейських обґрунтованих підстав вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Водночас, ознаки, що вказані в письмових матеріалах є вигадками працівників поліції.

Зазначає і про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. У відповідності до розділу 2 п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Натомість, ст.8 п.5 Конвенції про дорожній рух (Віденська конвенція про дорожній рух), визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосується керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках в повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом.

У всіх випадках максимальний рівень утримання алкоголю в крові, у відповідності з національним законодавством, не повинен перевищувати 0,50г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. В даному випадку в питанні мінімального рівня алкоголю в крові водія вищу юридичну силу має саме Віденська конвенція про дорожній рух, а не Інструкція, якою керуються працівники поліції.

На думку сторони захисту, максимально допустимою межею вмісту алкоголю в повітрі, що видихається є 0,25 мг алкоголю на літр повітря, тобто за показником алкотестера не більше 0,25 проміле, а не 0,2 проміле.

Крім того, працівники поліції зобов`язані при визначенні стану рівня алкоголю в крові водія за допомогою відповідних алкотестерів керуватись технічними даними та інформацією від офіційного дистриб`ютора з експлуатації відповідного приладі. А саме, для газоаналізаторів алкотест «Drager» моделей 6810 та 6820 відповідними свідоцтвами про повірку таких приладів передбачено похибку в результатах від 0 до 0,4 проміле + 0,042 проміле. Отже, до 0,25 проміле за Віденською конвенцією додаємо похибку 0,042 проміле, що в результаті становить 0,292 проміле.

А тому, результат огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою приладу «Drager»6810, який складав 0,27 проміле, захисник вважає похибкою.

Посилається і на те, що до ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем мав би бути застосований спеціальний порядок огляду на стан сп`яніння, а саме визначений Порядком №32 та ст.266-1 КУпАП. відповідно до якої огляд проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у ЗСУ, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Разом з тим, ОСОБА_1 на час складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, і на даний час перебуває на військовій службі у лавах ЗСУ та є учасником бойових дій. Отже, на його думку, процедура огляду, яка була застосована до ОСОБА_1 є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч встановленому законом порядку.

Також, звертає увагу суду на те, що працівники поліції спровокували ОСОБА_1 відмовитися від огляду в медичному закладі, повідомивши при цьому, що в медичному закладі такий самий прилад. Таким чином, працівник поліції сформував хибну думку у ОСОБА_1 про недоцільність відвідування медичного закладу.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

04.02.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд»захисник ОСОБА_2 надіслав декілька клопотань. Зокрема в обґрунтування, клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП зазначав, що працівники поліції перед пропозицією пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння не повідомили ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки сп`яніння, результат огляду на стан алкогольного за допомогою приладу «Drager»6810, який складав 0,27 проміле, є похибкою, а огляд водія проведений не уповноваженою особою.

Також клопотав про відкладення розгляду справи та про зупинення розгляду справи у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі.

Клопотання про направлення матеріалів справи на до оформлення до УПП в хмельницькій області захисник Савченко В.А. мотивував тим, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений з порушенням прямих приписів законодавства у вигляді стрічки (чека-роздруківки), що дозволено виключно у випадках оформлення постанови про притягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, у клопотанні про залучення прокурора до участі у справі, захисник Савченко В.А. зазначав, що з метою неупередженого, повного, всебічного розгляду справи, а також забезпечення неухильного дотримання положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, а також враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема справу «Бантиш та інші проти України» щодо забезпечення безсторонності суду під час проваджень у справах про адміністративні правопорушення, є необхідним залучення прокурора у даній справі.

Під час апеляційного перегляду справи 24.02.2026 року захисник Савченко В.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.

Заслухавши захисника, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Дослідивши доводи клопотання та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд виходить з того, що положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією (ст.277 КУпАП).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення.

Тому розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП без присутності в суді особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Норми КУпАП не містять приписів регулюючих зупинення провадження у таких справах.

Суд також виходить з того, що захисник Савченко В.А. не надав відомостей про те, що ОСОБА_1 безпосередньо задіяний у виконанні завдань в районі проведення бойових дій. З наведених підстав апеляційний суд вважає, що він не позбавлений можливості участі в розгляді справи, в тому числі і в режимі відеоконференції під час даного судового розгляду, як і не позбавлений можливості подати відповідні письмові пояснення по суті інкримінованого обвинувачення у письмовій формі, аналогічно клопотанню про зупинення провадження у справі.

Таким чином, з огляду на викладене, подане клопотання захисника Савченка В.А. про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає.

Не підлягає задоволенню і клопотання сторони захисту стосовно направлення матеріалів провадження на до оформлення у зв`язку із тим, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений з порушенням прямих приписів законодавства у вигляді стрічки (чека-роздруківки), що дозволено виключно у випадках оформлення постанови про притягнення по справі про адміністративне правопорушення, враховуючи наступне.

Відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, а саме розділу II. Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, дійсно в п.1 передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП.

Однак, відповідно до абзацу 6 цього ж розділу та пункту 1 цієї ж Інструкції передбачено, що за наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №517628 від 19.11.2025 року стосовно ОСОБА_1 складено з дотриманням вимог КУпАП та Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, у спосіб, прямо передбачений чинним законодавством.

За таких обставин відсутні підстав для направлення матеріалів провадження на дооформлення, а клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд не приймає до уваги клопотання захисника про залучення прокурора до участі у справі, оскільки, оскільки КУпАП не передбачено участі прокурора у розгляді даної категорії справ. При цьому, забезпечення неупередженого, повного та всебічного розгляду справи є обов`язком суду та не ставиться у залежність від участі прокурора.

Посилання захисника на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бантиш та інші проти України», не свідчать про необхідність обов`язкового залучення прокурора, оскільки зазначена практика не встановлює такого обов`язку у справах про адміністративні правопорушення.

З урахуванням наведеного підстави для задоволення клопотання про залучення прокурора до участі у справі відсутні.

Перевіряючи доводи захисника Савченка В.А. про закриття справи на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та виходить з наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6183646 від 19.11.2025 року, згідно якого ОСОБА_1 19.11.2025 близько 14 год. 07 хв., рухаючись вул. Князя Святослава Хороброго, 2 у м. Хмельницький, в порушення п. 2.9.а. Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом - Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку проводився із застосуванням спеціального технічного приладу - газоаналізатора алкотест «Drager ARBH-0632» - результат 0,27 проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився. Указаними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП (а.с.1,6);

- роздруківки Drager Alcotest 6810, прилад ARBН 0632, останнє калібрування приладу 14 жовтня 2025 року, тест №3214, згідно якої о 14 год. 13 хв. 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 пройшов тестування на алкоголь, результат тесту 0,27‰ (проміле) (а.с.4);

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у водія виявлено такі ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови (а.с.3);

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.11.2025 року, згідно якого у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови (а.с.7);

- відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що у денну пору 19.11.2025 року ОСОБА_1 був зупинений працівником поліції під час керування транспортним засобом. У зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано на місці зупинки пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, на що він погодився і такий огляд пройшов, результат - 0,27‰ (проміле), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі останній відмовився. (а.с.9).

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника Савченка В.А. про те, що за результатами проведеного тестування ОСОБА_1 вміст алкоголю становив 0,27‰, тобто в межах норми, передбаченої Конвенцією про дорожній рух від 08.11.1968 року, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом.

У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Відповідно до п. 7 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1452/735 від 09.11.2015 року, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у видихаємому повітрі водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихаємому повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2%.

За таких обставин, враховуючи те, що результат огляду ОСОБА_1 становив 0,27‰, якого він в тому числі не оспорював та зазначав, що напередодні ввечері вживав алкоголь, апеляційний суд зазначає, що такий показник перевищує межу допустимої похибки приладу Drager Alcotest 6810, за яким настає алкогольне сп`яніння. Будь-яких порушень норм національного законодавства при розгляді справи в суді першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Посилання сторони захисту на відсутність ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови, обумовлені суб`єктивним сприйняттям посадової особи, яка уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення, і не може об`єктивно оцінюватися виключно за відеозаписом подій доданим до протоколу, як вважає захист. Вказані обставини підтверджуються відповідними записами у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Більше того, ОСОБА_1 не заперечував факту вживання алкогольних напоїв, напередодні ввечері, крім того стан його сп`яніння на момент керування транспортним засобом підтверджено у встановленому законом порядку.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що стосовно військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст.266-1 КУпАП, апеляційний суд відкидає, враховуючи наступне.

Згідно з положеннями ст. 130 ч. 1 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами у стані сп`яніння або відмовляються від проходження огляду, підлягають адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 266-1 ч. 3 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Статтею 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння у місцях, пов`язаних з несенням військової служби.

При цьому, огляд водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, проводиться на підставі ст. 266 КУпАП незалежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.

Сам факт перебування ОСОБА_1 у статусі військовослужбовця під час виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку. Відомостей про те, що під час зупинки ТЗ працівниками поліції під керуванням ОСОБА_1 він виконував завдання, пов`язані з військовою службою, матеріали провадження не містять.

Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення, є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та відповідно протокол складено саме за ст. 130 КУпАП, як водія, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Твердження з приводу того, що працівник поліції ввів в оману ОСОБА_1 вказавши на те, що у лікарні буде використаний такий же газоаналізатор, який підтвердить стан алкогольного сп`яніння також не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Як вбачається із відеозапису, поліцейський хоча і повідомив таке, водночас запитував ОСОБА_1 про те, чи не бажає він пройти такий огляд у медичному закладі, на що водій погодився із результатом та не бажав пройти його в медичній установі. Жодних даних, які б свідчили про введення особи в оману працівниками поліції або про порушення встановленої процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що на відеозаписі достатньо повно відображені обставини, які передували складанню протоколу, обставини проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, а також відображені обставини, які дають чітке уявлення про зафіксовані на відеозаписі події. Відомостей, зафіксованих на відеозаписі, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, достатньо для встановлення обставин оформлення таких матеріалів та доведення вини ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Отже, проведений працівниками поліції огляд на стан сп`яніння ОСОБА_3 відповідає вимогам ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Протокол про адміністративне правопорушення складений в силуст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Савченка В.А. залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: