ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/172/26 Справа № 211/269/25 Суддя у 1-й інстанції - Костенко Є. К. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 850 гривень; стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року встановлено, що 26.12.2024 року близько 22-32 год. ВП №1 виявлено, що гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за місцем мешкання отримав термічні опіки обличчя 2-го ст., тулуба праворуч та був госпіталізований до лікарні, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ї інстанції відносно неї, оскільки справу було розглянуто за її відсутності, без належного повідомлення про місце, день та час судового розгляду, а про існування оскарженої постанови апелянту стало відомо лише 16 жовтня 2025 року, отримавши у застосунку «Дія» повідомлення про відкриття виконавчого провадження, а саме постанову Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області про накладення арешту на кошти боржника.

В апеляційній скарзі просить скасувати постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року про її притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Зазначає, що суд не надав їй можливості висловити свої зауваження та не взяв до уваги ряд пояснень та зауважень щодо складання протоколу, а також зауважень про відсутність та недопустимість доказів її винуватості у адміністративному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Звертає увагу, що працівниками поліції не було проведено ряд процесуальних дій для з`ясування всіх необхідних обставин справи, в тому числі не було допитано свідків, зокрема, лікарів, які начеб то проводили лікування дитини, не було отримано висновків та довідок щодо стану її дитини та отриманих нею пошкоджень, інших необхідних дій, обмежившись лише фіктивним її допитом по результатам проведення якого було складено протокол (пояснення), які були занотовані співробітником поліції, і не було надано можливості внести корективи та навіть ознайомитись з поясненнями, складеними працівником поліції та складеним протоколом про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що протоколу не надано пояснення працівника поліції, який проводив допит, що могло б в повному обсязі відкрити та надати можливість всебічного дослідження обставин правопорушення.

Звертає увагу, що при наданні нею пояснень працівникам поліції до неї були застосовані методи психологічного тиску з боку працівників поліції, які виражались у відмові у наданні їй можливості отримання правничої допомоги, примушенні підписання необхідних паперів, складених працівниками поліції, відмові у надані часу для ознайомлення з матеріалами, що були надані їй на підпис, та відмові у наданні можливості повідомити про цю ситуацію своїх родичів та друзів.

Наголошує, що відсутній та не встановлений судом прямий її умисел на вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а стороною обвинувачення не було надано конкретних пояснень та доказів щодо того, якими саме діями або бездіяльністю апелянт бажала ухилитися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вважає, що матеріали справи не містять ніяких фактичних даних, паперових або речових доказів, які б підтверджували обставини наведені в протоколі, крім пояснень, які були надані апелянтом під тиском та не можуть сприйматися судом суб`єктивно, та протоколу, який не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, що б підтверджували вину особи і не викликали сумніву суду.

Просить врахувати, що вона, як мати ОСОБА_2 , робить все можливе аби забезпечити найкращий рівень життя для свого сина та виконує всі обов`язки, покладені на неї Сімейним кодексом України щодо виховання дитини, навіть більше.

Зазначає, що судом першої інстанції було допущено ряд процесуальних порушень при розгляді цієї справи, а саме: в порушення вимог ст. 277-2 КУпАП її не було належним чином повідомлено про дату судового засідання, а в матеріалах справи відсутні докази такого повідомлення, що призвело до відсутності достатнього часу для підготовки заперечень на протокол та клопотань про виклик свідків у судове засідання та залучення додаткових доказів.

Звертає увагу, що суд в оскарженій постанові зазначив про подання апелянтом заяви про розгляд справи за її відсутності, що була складена працівниками поліції, та з якою їй також не було надано можливості ознайомитися під час складання адміністративного матеріалу.

Позиції сторін в суді :

ОСОБА_1 в судове засідання при апеляційному розгляді не з`явилась, була повідомлення про місце, день та час судового розгляду належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та про поважність причин своєї відсутності суду не надала.

Ураховуючи положення ст. 268 КУпАП, якою не передбачено обов`язкову участь особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, вважаю за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності належним чином повідомленої ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважаю наступне:

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга на постанову судді від 23 січня 2025 року було подано ОСОБА_1 19.10.2025 р., тобто із пропуском передбаченого законом строку апеляційного оскарження.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся в суді без участі ОСОБА_1 .

За приписами ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Проте, будь-яких даних про направлення ОСОБА_1 копії постанови Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року у справі немає.

ОСОБА_1 вказала, що про існування вказаної постанови вона дізналась 16.10.2025 р. із повідомлення застосунку Дія про відкриття відносно неї виконавчого провадження.

17.10.2025 р. вона звернулась до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу із заявою про надання можливості ознайомлення із матеріалами цієї справи. Після чого нею було подано апеляційну скаргу.

З огляду на те, що ОСОБА_1 своєчасно не була повідомлена про результати розгляду справи, і відсутні дані про вручення їй копії оскарженої ухвали, вважаю, що пропуск строку апеляційного оскарження було припущено з поважних причин, і він підлягає поновленню.

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП, а саме в тому, що 26.12.2024 року близько 22-32 год. ВП №1 виявлено, що гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за місцем мешкання отримав термічні опіки обличчя 2-го ст., тулуба праворуч та був госпіталізований до лікарні

Частиною 1 ст.184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За приписами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз вказаних норм закону вказує на те, що для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення повинно бути доведено наявність в її діях всіх обставин, що утворюють склад певного правопорушення.

За своєю конструкцією диспозиція ч.1ст.184 КУпАП є бланкетною. Тобто, вона не встановлює конкретних правил поведінки самостійно, а відсилає до інших нормативно-правових актів, що регламентують ці питання. Ця норма передбачає відповідальність за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей. Проте не зазначає, за ухилення від виконання саме яких обов`язків передбачена відповідальність, та якими законами ці обов`язки передбачені.

Статтею 112 Закону Про охорону дитинства, якою передбачені права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини також передбачені ст.115 Сімейного Кодексу України, а саме:

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Проте, а ні в оскарженій постанові судді, а ні в протоколі про адміністративне правопорушення від 07.01.2025 р., складеного відносно ОСОБА_1 , не зазначено, від виконання яких саме батьківських обов`язків щодо малолітнього сина вона ухилилась, та яким саме нормативним актом передбачені ці обов`язки.

Таким чином, органом, уповноваженим на складання протоколу, припущена нечіткість і неконкретність викладення обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП. І оскарженою постановою судді також припущена аналогічна неконкретність і нечіткість встановлення ознак, які утворюють склад вказаного правопорушення. У зв`язку з чим оскаржену постанову судді неможливо визнати законною.

Обґрунтовуючи висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, судя суду 1-ї інстанції послався на пояснення ОСОБА_1 , згідно яких вона зазначала, що разом з сином перебували вдома, вона заварила собі чай, відвернулась, в цей момент син потягнув скатертину та перевернув на себе чай, вона одразу викликала швидку, яка доставила їх до лікарні, їх було госпіталізовано та зроблено операцію сину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказані обставини оцінює як нещасний випадок. Такі твердження нічим не спростовані. А суддя посилаючись на ці пояснення не вмотивував, чому описані події він розцінює саме як ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітніх дітей.

З огляду на вказане, вважаю, що оскаржена постанова судді ні є належним чином вмотивованою.

Як на докази вини ОСОБА_1 суддя послався на дані, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та на документи, які підтверджують материнство ОСОБА_1 .

Проте, викладені в протоколі про адміністративну відповідальність обставини підлягають підтвердження іншими доказами. І як вище зазначено ці обставини викладені не чітко і не конкретно щодо складу правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні будь-які які докази отримання дитиною опіків і ступеню їх тяжкості.

Апелянтом були додані до апеляційної скарги документи з медичних установ, які свідчать про те, що вона із встановленою регулярністю відвідувала педіатрів із малолітнім сином, тобто належним чином піклувалась про його здоров`я.

Доказів противному суду не надано.

З огляду на викладене, вважаю оскаржені постанову судді необгрунтованою, невмотувованою та незаконною, а тому такою, що підлягає скасуванню.

З врахуванням неконкретності та нечіткості викладення обставин вчинення правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення, а також відсутністю доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків, вважаю недоведеним наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП.

Відповідно до ч.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Підсумовуючи викладене, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена постанова судді скасуванню із закриттям провадження в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року про її притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, скасувати.

На підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин