Єдиний унікальний номер № 361/6804/25
Апеляційне провадження № 33/824/493/2026
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 351389 від 04 червня 2025 року, слідує, що 04 червня 2025 року о 18 год. 30 хв. Київська обл., Броварський р-н, с. Красилівка, вул. Лесі Українки, 44А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер або в найближчому медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням 28 жовтня 2025 року направив апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання, призначене на 29 січня 2026 року, з`явився захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Основними доводами апеляційної скарги є:

- твердження про істотне порушення судом першої інстанції права особи на захист, гарантованого статтею 268 КУпАП та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки справа була розглянута за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, незважаючи на те, що особа є військовослужбовцем і не могла бути присутньою у суді, а також попри неодноразово заявлені клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, які фактично не були забезпечені;

- порушено спеціальний порядок проведення огляду, оскільки особа є військовослужбовцем, а тому, на думку апелянта, до неї підлягали застосуванню положення статті 266-1 КУпАП, які передбачають особливу процедуру огляду уповноваженими посадовими особами Військової служби правопорядку або командирами військових частин, а не працівниками поліції;

- відсутня відмова від проходження огляду, оскільки особа не ухилялася від встановлення стану сп`яніння, а, за твердженням скаржника, пройшла огляд самостійно в закладі охорони здоров`я, без участі працівників поліції, що, на його думку, спростовує висновок про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За приписами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Щодо доводів апелянта про нібито позбавлення можливості представляти свої інтереси в суді першої інстанції та відсутність проведення відеоконференції, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Разом з тим, положення КУпАП не передбачають обов`язкове проведення дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції. Прийняття рішення про проведення відеоконференції належить до дискреційних повноважень суду і можливе лише за наявності відповідної технічної можливості.

Водночас, фактом відкриття апеляційного провадження шляхом прийняття апеляційної скарги до розгляду суд апеляційної інстанції поновив апелянту право на представлення своїх доводів та аргументів, забезпечивши йому можливість бути вислуханим судом. Таким чином, права апелянта, передбачені законодавством, у процесі розгляду справи не були порушені.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, доводи захисника, суд приходить висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 351389 від 04 червня 2025 року, складений уповноваженою на те особою, із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою, а також підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В протоколі, відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (далі - Інструкція), в графі "дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення" викладена суть адміністративного правопорушення, яка відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у ч.1 ст.130 КУпАП, за якою складено протокол.

Відповідно до протоколу, при складенні протоколу ОСОБА_1 роз`яснювалися його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (п. 13 протоколу).

Як слідує з протоколу, правопорушник з наявними ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, що відображається у п. 14 протоколу.

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Дослідивши відеоматеріали з нагрудних камер працівників поліції (міститься в матеріалах справи на арк. 5), суд встановив, що працівники поліції зупинили транспортний засіб «Chevrolet Aveo» під керуванням водія ОСОБА_1 . Працівники поліції виявили та назвали ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та детально роз`яснили порядок проведення огляду, а також наслідки відмови від проходження такого огляду. Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, з чим він не погодидився з підстав відстуності у працівників поліції права проводити такий огляд. На пропонування працівниками поліції проїхати до найближчого медичного закладу для проведення огляду водій відмовився з тої ж причини що й вперше. Поліцейським детально було роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі відмови від проходження огляду, його дії будуть розцінюватися як відмова від проходження огляду. ОСОБА_1 повторно відмовився від проходження огляду, у зв`язку з чим поліцейськими було розпочато процедуру складання адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі як водій.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки автомобіля та складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження. Навпаки, суд, дослідивши відеоматеріали з нагрудних камер працівників поліції встановив, що працівники поліції в ході спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в нього ознаки алкогольного сп`яніння, відповідно до законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», запропонували водію проходження огляду щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі від чого останній відмовився.

Тобто, з досліджених матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції були виконані зазначені вимоги закону.

Суд звертає увагу на те, що доказове значення має не саме визнання або заперечення ОСОБА_1 своєї вини, а та конкретна інформація про обставини, що мають значення для справи, тобто фактичні дані щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно ст.130 ч.1 КУпАП відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння в такому випадку є адміністративним правопорушенням і тягне за собою відповідальність аналогічно, як і за керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

При цьому апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 був зобов`язаний виконати вимогу працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від його згоди чи незгоди із діями поліції. Зазначене прямо передбачено абз. 3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений не за перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме за відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремою складовою диспозиції ч.1 ст.130 КупАП.

Таким чином відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що не враховано ОСОБА_1 при ствердженні щодо самостійного відвідування ним лікувального закладу та підтвердження відсутності стану сп`яніння. Дії поліцейських жодним чином не призвели до звуження чи обмеження конвенційних та/або конституційних прав водія чи його основоположних свобод, не обмежили його в можливостях ефективно використати свої права, в тому числі право пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу чи у лікаря - нарколога у медичному закладі, та не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність та достовірність.

Також суд враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням. Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103 затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС (п.2 Порядку № 1103).

Пунктом 3 Порядку № 1103 визначено, що огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Суд встановив, що при оформленні матеріалів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поліцейськими не було допущено істотних порушень вимог ст.266 КУпАП, Інструкції та Порядку, що призвели б до порушення основоположних/фундаментальних прав особи, які у свою чергу потягли за собою визнання здобутих доказів недопустимими.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що самостійне проходження водієм медичного огляду без працівників поліції у разі складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не є автоматичним доказом невинуватості. Юридичну силу має огляд, проведений у медичному закладі за направленням поліції (протягом 2 годин). Водій має право на захист, оскарження протоколу в суді, долучення висновку власного огляду як доказу, але процедура огляду, встановлена законом, вимагає участі поліції.

Апеляційний суд, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , встановив, що він оскаржує постанову суду першої інстанції, посилаючись на те, що нібито самостійно пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння та зазначив в апеляційній скарзі: «довідка долучається». Проте з матеріалів справи та додатків до апеляційної скарги випливає, що жодних підтверджуючих документів (довідки) долучено не було. У переліку додатків до апеляційної скарги така довідка відсутня, а під час розгляду справи в апеляційній інстанції водієм вона не надана.

Апеляційний суд роз`яснює, що відповідно до ст. 266 КУпАП України, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння може проводитись:

- на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу та у присутності поліцейського (з можливістю залучення свідків або відеофіксації);

- у разі незгоди водія або неможливості провести огляд на місці - у закладі охорони здоров`я, куди особа доставляється та оглядається у присутності поліцейського, причому огляд має бути здійснений не пізніше 2 годин з моменту складання протоколу.

Виходячи із положень чинного законодавства, альтернативна процедура відсутня.

Огляд, проведений самостійно водієм без участі працівників поліції, законом не передбачений і не має юридичної сили як доказ у справі про адміністративне правопорушення за ч.?1 ст.?130 КУпАП. Тому навіть у разі наявності довідки, складеної водієм або в іншому закладі без участі поліцейського, така довідка не може автоматично спростовувати факт правопорушення та не є належним доказом.

Враховуючи наведене, доводи апелянта щодо нібито проходження ним самостійного медичного огляду та наявності відповідної довідки не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки не підтверджені документально та не відповідають процедурним вимогам, встановленим законом.

Що стосується доводів апелянта про те, що порушено спеціальний порядок щодо порядку проведення огляду стосовно особи, яка проходить військову службу суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч.2 ст.266-1 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Як убачається з матеріалів справи, був зупинений працівниками поліції поза межами території будь-якої військової частини. Доказів того, що особа виконувала обов`язки військової служби на момент зупинки відсутні.

Аналіз положень ст. 266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.

Таким чином, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, отже посилання апелянта є помилковими.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба